ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1895/25 Справа № 214/43/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

обвинуваченої: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7 (в режимі відео конференції)

прокурора: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.03.2025 року у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за №0002321 від 07.11.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 382 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.03.2025 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Душанбе Республіки Таджикистан, громадянки України, маючої вищу освіту, раніше не судимої,

визнано винуватою у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 382 КК України. Призначено покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 17000, 00 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями строком на 3 (три) роки.

Згідно з ч.5 ст.74 КК України звільнено від призначеного за ч.2 ст.382 КК України покарання у виді штрафу з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями на строк 3 (три) роки на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 висувається обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України, а саме в тому, що ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Укргеопроект» (код ЄРДПОУ 25528044, юридична адреса: м. Кривий Ріг, вул. Я. Мудрого, буд.48 корп. Д-1 прим. 1, скорочена назва ТОВ «НВП «Укргеопроект»), а після звільнення 01.10.2018, виконуючи обов`язки директора ТОВ «НВП «Укргеопроект» в силу п. 8.7.6 Статуту ТОВ «НВП «Укргеопроект» в редакції від 06 вересня 2018 року, будучи службовою особою юридичної особи приватного права, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, достовірно знаючи про набрання законної сили рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 07 червня 2018 року по цивільній справі № 214/2735/18 про стягнення з ТОВ «НВП «Укргеопроект» заборгованості по заробітній платі на користь ОСОБА_10 , маючи реальну та об`єктивну можливість виконати рішення суду та виплатити на користь ОСОБА_10 заборгованість по заробітній платі у сумі 17080,47 грн., починаючи з 10.07.2018 (дата набрання рішенням суду законної сили) по 26.12.2018 (остаточне примусове виконання рішення суду державним виконавцем) умисно не виконала рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 07 червня 2018 року по цивільній справі № 214/2735/18.

Окрім того, ОСОБА_6 , будучи службовою особою юридичної особи приватного права, достовірно знаючи про відкриття відносно ТОВ «НВП «Укргеопроект» виконавчого провадження щодо примусового стягнення з ТОВ «НВП «Укргеопроект» на користь ОСОБА_10 заборгованості по заробітній платі, в порушення п. 3 ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» не подала державному виконавцю декларацію про доходи та майно боржника, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, а також, достовірно знаючи, що всі діючі банківські рахунки ТОВ «НВП «Укргеопроект» відомі державному виконавцю, з метою унеможливлення примусового виконання рішення суду та примусового стягнення державним виконавцем грошових коштів з ТОВ «НВП «Укргеопроект» ОСОБА_6 12.09.2018 відкрила новий розрахунковий рахунок ТОВ «НВП «Укргеопроект» № НОМЕР_1 у Криворізькій філії ПАТ КБ «Приватбанк», який використала для здійснення безготівкових розрахунків із іншими юридичними особами, не повідомивши в порушення ч.4 ч.5 ст. ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» про відкриття вказаного рахунку державного виконавця, тим самим умисно перешкодила примусовому виконанню рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 07 червня 2018 року по цивільній справі № 214/2735/18 державним виконавцем.

Дії обвинуваченої ОСОБА_6 належить кваліфікувати за ч. 2 ст. 382 КК України за ознаками умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили, а також перешкоджання його виконанню, вчинене службовою особою.

Не погодившись з вказаним вироком суду захисником та прокурором подано апеляційні скарги. Захисник ОСОБА_7 яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 вказує, що не погоджуються з оскаржуваним вироком через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність. Зазначає, що рішення цивільної справи №214/2735/18 від 07 червня 2018 року стосувалося виключно стягнення коштів з ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Укргеопроект» та не покладало жодних зобов`язань особисто на ОСОБА_6 як службову особу. Тому об`єкт злочину, передбачений ч. 2 ст. 382 КК України (невиконання судового рішення), у її діях відсутній. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно визнав ОСОБА_6 винною в умисному невиконанні рішення суду, тоді як фактичне виконання рішення було забезпечено органами державної виконавчої служби у період з жовтня до грудня 2018 року, після чого виконавче провадження було завершено. Вказує, що навіть обставини неподачі декларації про доходи та відкриття нового рахунку в «Приватбанку» 12 вересня 2018 року свідчать лише про можливе адміністративне правопорушення за ст. 188-13 КУпАП, а не про злочин, передбачений ч. 2 ст. 382 КК України. Протокол про адміністративне правопорушення органами ДВС щодо ОСОБА_6 не складався. Зазначає, що у діях ОСОБА_6 відсутній умисел на перешкоджання виконанню рішення суду, оскільки всі кошти були врешті-решт примусово стягнуті державним виконавцем з рахунку ТОВ «Укргеопроект». Більше того, арешт майна чи рахунків їй не був вручений або доведений до відома належним чином. Вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги показання обвинуваченої про відсутність умислу, а також про те, що прокурор пред`явив змінений обвинувальний акт майже через рік після фактичного виконання рішення суду та закриття виконавчого провадження. Просить скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити виправдувальний вирок щодо ОСОБА_6 за відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

Прокурор у кримінальному проваджені ОСОБА_9 вважає вирок незаконним та необґрунтованим у частині призначення покарання та звільнення від його відбування. Суд першої інстанції помилково визначив конкретне покарання (штраф та заборону обіймати посади), після чого звільнив від його відбування, хоча мав би одразу звільнити від призначення покарання як виду примусових заходів у цілому. Вказує, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, не врахувавши положення ч.5 ст.74 та п.3 ч.1 ст.49 КК України, а також практику Верховного Суду щодо тлумачення поняття «звільнення від покарання». Зазначає, що вина та кваліфікація діяння ОСОБА_6 не оспорюються, однак вирок у частині призначеного покарання підлягає скасуванню через неправильне тлумачення норм кримінального закону. Просить скасувати оскаржуваний вирок в частині призначення покарання та звільнення від його відбування. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України. На підставі п.3 ч.1 ст. 49 КК України, 4 5 ст. 74 КК України звільнити її від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Сторони кримінального провадження про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, це підтверджується наявними матеріалами справи, клопотань про відкладення слухання справи не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку обвинуваченої та її захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги захисту та заперечувала проти доводів апеляційної скарги прокурора, думку прокурора, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги захисника та просила задовольнити апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних скарг та обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього ж Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що при розгляді кримінального провадження по суті судом першої інстанції були всебічно, повно та об`єктивно з`ясовані та досліджені всі обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачені ст. 91 КПК України.

Подія кримінального правопорушення та винуватість обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 382 КК України у повному обсязі підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.

Висновки суду про винуватість обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення підтверджено доказами, зібраними у відповідності із вимогами закону та дослідженими у судовому засіданні. Всі висновки суду у вироку мотивовані з належною повнотою, наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Висновки суду викладені в мотивувальній та резолютивній частині вироку узгоджені між собою та не містять протиріч.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження та досліджені безпосередньо у судовому засіданні, проаналізовані та оцінені судом першої інстанції з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності.

Суд апеляційної інстанції встановив, що суд першої інстанції повно дослідив усі доводи сторони захисту, заявлені під час розгляду справи, які збігаються з доводами апеляційної скарги. Суд першої інстанції надав обґрунтовані відповіді на ці доводи, виклавши чіткі причини їх неприйняття, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Судом був наданий ретельний аналіз показанням обвинуваченої, які були надані в судовому засіданні суду першої інстанції у співвідношенні з усіма зібраними доказами по справі.

Доводи апеляційної скарги, що рішення цивільної справи №214/2735/18 від 07 червня 2018 року стосувалося виключно стягнення коштів з ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Укргеопроект» та не покладало жодних зобов`язань особисто на ОСОБА_6 як службову особу, тому об`єкт злочину, передбачений ч. 2 ст. 382 КК України у її діях відсутній, є безпідставними, відповідно до п.2 ч.2 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» обов`язок виконання судового рішення покладено на боржника.

Як встановлено судом першої інстанції 07.06.2018 року Саксаганським районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області було ухвалено рішення по цивільній справі № 214/2735/18 про стягнення з ТОВ «НВП «Укргеопроект» заборгованості по заробітній платі на користь ОСОБА_10 в розмірі 17080,47 грн. Дане рішення набрало законної сили 10.07.2018 року та 18.07.2018 року судом було видано виконавчий лист.

Після звернення ОСОБА_10 до державної виконавчої служби з заявою про примусове виконання рішення суду, 22.08.2018 року державний виконавець ОСОБА_11 винесла постанову про відкриття виконавчого провадження ( ВП № 57065942) на підставі виконавчого листа № 214/2735/18.

З матеріалів виконавчого провадження, вбачається ОСОБА_6 23.08.2018 року ознайомилась з матеріалами ВП № 5705942, отримала постанову про відкриття виконавчого провадження та ознайомилась з правами та обов`язками сторони ВП, що підтверджується її власноручним підписом (Т2,а.с.55-56, 43,44).

Відповідно до наказу № 7к від 03 квітня 2018 року згідно протоколу загальних зборів ТОВ «НВП «Укргеопроект» ОСОБА_6 призначено на посаду директора даного підприємства.

Згідно п.8.7.3 Статуту ТОВ «НВП «Укргеопроект» від 2018 року ( в новій редакції), затвердженого загальними зборами учасників протокол № 56 від 06.09.2018 року ( далі -Статут) виконавчий орган товариства є одноособовим. Назвою одноособового виконавчого органу є «директор».

Відповідно до п. 8.7.4 Статуту директор діє від імені товариства без довіреності, в тому числі: здійснює керівництво діяльністю Товариства, несе відповідальність за виконання покладених на товариство завдань, розробляє обов`язки між керівниками структурних підрозділів та визначає їх повноваження у вирішенні питань діяльності Товариства; розпоряджається майном та коштами Товариства , представляє Товариство у відносинах з будь-якими вітчизняними та іноземними юридичними та фізичними особами; вчиняє від імені товариства буд-які правочини, укладає договори, та видає довіреність на їх укладення і виконання іншим особами ( Т.2, а.с. 141-142).

Таким чином, на директора ОСОБА_6 , за Статутом ТОВ «НВП «Укргеопроект» покладено обов`язок по виконанню рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.06.2018 року про стягнення з ТОВ «НВП «Укргеопроект» заборгованості по заробітній платі на користь ОСОБА_10 в розмірі 17080,47 грн.

Про наявність відкритого виконавчого провадження, боржником за яким є ТОВ «НВП «Укргеопроект», директор ОСОБА_6 була обізнана з 23.08.2018 року, про що свідчить її розписка про ознайомлення з матеріалами ВП № 57065942. Крім того, обвинувачена була ознайомлена під підпис з права та обов`язками боржника, передбаченими ЗУ «Про виконавче провадження», а саме, що вона зобов`язана за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини (ч.5 ст.19 Закону).

Обвинувачена ОСОБА_12 в судовому засіданні суду першої інстанції зазначала, що після того, як вона дізналась про наявність відкритого ВП, вона особисто звернулася до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та ознайомилася з рішенням суду та матеріалами цивільної справи № 214/2735/18. Підстав для оскарження рішення вона не знайшла. Дані обставини, на переконання суду, однозначно свідчать про її достеменну обізнаність про існування заборгованості по заробітній платі у ТОВ НВП «Укргеопроект» перед ОСОБА_13 та про рішення Саксаганського районного суду м Кривого Рогу Дніпропетровської області у вищевказаній справі, разом з тим, жодних дій на виконання вказаного рішення не вчинила.

Більш того, ОСОБА_6 , як директор ТОВ «НВП «Укргеопроект» звернулася до установи банку та підписала анкету заяву про приєднання до Умов та Правил банківських послуг КБ «ПриватБанк», з якої вбачається, що остання відкрила від імені ТОВ «НВП «Укргеопроект» в банківській установі розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 (Т.2 а.с168171).

Згідно відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 25.09.2018 року рахунок №3109 було відкрито 12.09.2018 року. (Т.2 а.с.101)

З виписки по рахунку № НОМЕР_1 за період з 01.06.2018 по 13.11.2018 року вбачається, що 12.09.2018 року (в день відкриття рахунку) на рахунок ТОВ «НВП «Укргеопроект» було перераховано грошові кошти за продаж обладнання в сумі 250 000 грн. (Т.2 ас.121)

Наступного дня, 13.09.2018 року, після надходження грошових коштів 250 000 грн. на рахунок товариства, ТОВ «НВП «Укргеопроект» перерахувало кошти в сумі 249 797 грн. з призначенням платежу - за рахунком №940/1 від 17.05.2018 року. Таким чином, вбачається, що обвинувачена мала реальну можливість виконання рішення суду про стягнення заборгованості з заробітної плати ОСОБА_14 , на суму 19 057,52 грн., але не виконала, що свідчить про наявність прямого умислу в її бездіяльності відносно невиконання судового рішення, за яким відкрито виконавче провадження №57065942. За ознаками суб`єктивної сторони злочин, передбачений ст. 382 КК України характеризується наявністю вини у формі прямого умислу (постанова ККС ВС від 26.02.2019 року по справі №554/10478/15-к, провадження № 51-9155км18).

Крім того, згідно ч.3 ст.15 ЗУ «Про оплату праці» та ч.5 ст.97 КЗпПУ, оплата праці працівників підприємства здійснюється в позачерговому порядку. Всі інші виплати здійснюються після виконання зобов`язання щодо оплати праці. Проте, обвинувачена, в порушення вимог закону про оплату праці, не виплатила ОСОБА_10 заборгованість з заробітної плати, за рішенням суду, та перерахувала грошові кошти ТОВ «НВП «Укргеопроект» з рахунку на інші потреби в якості оплати за договором про покупку паперу.

Також, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо безпідставності тверджень сторони захисту щодо відсутності вини та умислу у обвинуваченої на невиконання судового рішення з огляду на наступне.

Невиконання може мати і завуальований характер, коли зобов`язана особа хоча відкрито і не відмовляється від виконання судового акта, але вживає певних зусиль, які фактично роблять неможливим його виконання.

Злочин, передбачений ст. 382 КК України, є триваючим злочином, оскільки особа, будучи зобов`язаною рішенням суду, яке набрало законної сили, вчинити певні дії, умисно утрималася від їх учинення, тобто об`єктивна сторона злочину полягає у формі протиправної бездіяльності, яка тривала протягом певного періоду часу.

Судом вірно встановлено, що обвинувачена відповідно до наказу № 7к від 03 квітня 2018 року, в період здійснення виконавчого провадження №57065942 та на момент вчинення інкримінованого їй діяння, займала посаду директора ТОВ НВП «Укргеопроект» та в розумінні ч. 3 ст.18 КК України являлась службовою особою юридичної особи приватного права, а отже, і суб`єктом кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

Доводи про те, що прокурор пред`явив змінений обвинувальний акт майже через рік після фактичного виконання рішення суду та закриття виконавчого провадження, не впливає на законність оскаржуваного рішення та не впливає на доведеність вини ОСОБА_12 у вчиненому.

Згідно ч.1 ст. 338 КПК України з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Невручення обвинуваченій ОСОБА_12 на досудовому розслідуванні підозри за ч. 2 ст. 382 КК України за правовою кваліфікацією умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили, а також перешкоджання його виконанню, вчинене службовою особою не є підставою для закриття кримінального провадження, в частині кваліфікуючої ознаки перешкоджання виконанні судового рішення.

Доводи апелянта, що у діях ОСОБА_6 відсутній умисел на перешкоджання виконанню рішення суду, оскільки всі кошти були врешті-решт примусово стягнуті державним виконавцем з рахунку ТОВ «Укргеопроект», а арешт майна чи рахунків їй не був вручений або доведений до відома належним чином, є безпідставними.

Судом вірно встановлено, що обвинувачена ОСОБА_12 , як керівник товариства, була 23.08.2018 року під підпис повідомлена про свій обов`язок не пізніше наступного дня повідомити державного виконавця, в тому числі, про відкриття нового рахунку товариства в банківських установах. В свою чергу, директор товариства ОСОБА_12 12.09.2018 року відкрила новий рахунок АТ КБ «ПриватБанк» та не повідомила про нього державного виконавця ОСОБА_15 , що є порушення ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції на час вчинення кримінального правопорушення).

Як зазначив ВС у своїй постанові від 10 грудня 2019 року по справі № 701/340/17, однією з форм (способу) перешкоджання виконанню судового рішення є відкриття нових рахунків у банках чи інших фінансових установах незважаючи на накладений державним виконавцем арешт на кошти боржника юридичної особи.

Про наявність обов`язку у обвинуваченої, як у керівника юридичної особи, що є боржником у виконавчому провадженні, ОСОБА_6 була обізнана з дня ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, а саме - 23.08.2018 року. Відсутність в матеріалах виконавчого провадження станом на 23.08.2018 року постанов про накладення арешту на рахунки та майно не має юридичного значення у справі оскільки не звільняє обвинувачену від обов`язку виконувати судове рішення та покладені Законом України «Про виконавче провадження» обов`язки.

Факт обізнаності ОСОБА_6 про наявність відкритого виконавчого провадження, а також обізнаності останньої щодо своїх прав і обов`язків як боржника у виконавчому провадженні підтверджується наданими в судовому засіданні показами свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та розпискою ОСОБА_19 , що міститься в матеріалах справи.

На підставі викладеного колегія суддів вважає що висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та, що ОСОБА_6 винна у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, при обставинах вказаними у вироку суду, за ознаками умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили, а також перешкоджання його виконанню, вчинене службовою особою, за ч. 2 ст. 382 КК України у повному обсязі підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.

В даному випадку обґрунтованість показань свідків, інших наявних письмових доказів, а також, їх правова оцінка відповідно до вимог КПК України була надана судом при оцінці доказів в їх сукупності, достатності, достовірності та належності, викладена у вироку, що є предметом апеляційного оскарження.

Щодо вимоги апеляційної скарги прокурора про ухвалення апеляційним судом нового вироку, суд апеляційної інстанції встановив, що у скарзі не порушено питання про скасування вироку суду першої інстанції у зв`язку з м`якістю призначеного покарання або необхідністю погіршення становища обвинуваченого.

Апеляційна інстанція має право ухвалити новий обвинувальний вирок лише в межах поданої апеляційної скарги та вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно з частиною 2 статті 404 та частиною 1 статті 420 КПК України, суд апеляційної інстанції не має права ухвалювати рішення, що погіршує становище обвинуваченого, якщо питання про таке погіршення не було поставлено в апеляційній скарзі стороною обвинувачення.

Відповідно до частини 1 статті 421 КПК України, вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Відповідно до ст. 418 КПК України судові рішення суду апеляційної інстанції у випадку, передбаченому пунктом 3 частини першої статті 407 цього Кодексу, суд апеляційної інстанції ухвалює вирок. Будь-яке інше рішення суд апеляційної інстанції приймає у формі ухвали.

Таким чином, з огляду на те, що прокурор у своїй апеляційній скарзі не ставить питання про погіршення становища обвинуваченого, відсутні правові підстави для ухвалення нового вироку апеляційним судом. За таких обставин вимоги апеляційної скарги прокурора в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, неврахування положень ч.5 ст.74 та п.3 ч.1 ст.49 КК України, а також практики Верховного Суду щодо тлумачення поняття «звільнення від покарання», колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.382 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином. Початком вчинення злочину є дата відкриття нового банківського рахунку 12.09.2018 року, а отже, на момент ухвалення вироку минуло понад п`ять років, що відповідно до п.3 ч.1 ст.49 КК України є підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до ч.5 ст.74 КК України, суд має право звільнити особу від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Таким чином, суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_6 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, застосував саме цю норму, що відповідає її змісту та судовій практиці.

Посилання прокурора на те, що суд мав не визначати конкретного виду покарання, не ґрунтується на законі. Частина 5 статті 74 КК України не містить заборони визначати конкретний вид покарання, від якого особу звільняють. Верховний Суд у своїй постанові від 18.06.2020 у справі № 756/6876/19 дійсно звернув увагу на зміст понять «звільнення від покарання» та «звільнення від призначеного покарання», однак системний аналіз цієї позиції не встановлює безумовного обов`язку суду не визначати покарання, а лише вказує на можливість звільнення особи від його призначення залежно від конкретних обставин справи.

Суд першої інстанції, визначивши покарання у виді штрафу та додаткової санкції у виді заборони обіймати певні посади, після чого звільнив ОСОБА_6 від призначеного покарання на підставі п.3 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України, діяв у межах наданих повноважень та не допустив неправильного застосування закону. Такі дії не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в розумінні ст.412 КПК України, а відтак не дають підстав для скасування вироку.

Крім того, суд першої інстанції дотримався вимог ч.6 ст.368 КПК України, врахувавши правові позиції Верховного Суду щодо застосування відповідних норм, та положень ч.1 ст.65 КК України, якою визначено, що покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, вирок є законним і обґрунтованим, а істотних порушень вимог КПК України не виявлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

За результатами апеляційного перегляду оскарженого вироку апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином виконав вимоги статей 22, 94, 370, 373 КПК України, забезпечив повне та всебічне дослідження всіх обставин кримінального провадження, належним чином дослідив та оцінив всі докази і виклав переконливі мотиви чому він приймає їх до уваги. Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність і ним не допущено таких порушень кримінального процесуального закону, які б могли бути визнані істотним в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК або потягнути несправедливість судового розгляду в даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим апеляційні скарги прокурора та захисника задоволенню не підлягають, а вирок суду має бути залишений без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.03.2025 року у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за №0002321 від 07.11.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді