МЕТАЛУРГІЙНИЙ РАЙОННИЙ СУД
В И Р О К

іменем України

Справа № 210/401/25

Провадження № 1-кп/210/376/25

21 жовтня 2025 року

Металургійний районний суд міста Кривого Рогу у складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

потерпілої: ОСОБА_4 ,

представника потерпілої: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого - адвоката: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області кримінальне провадження №0002346 від 07 листопада 2024 року, за обвинуваченням, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: с. Борейки, Костюковського району, Могильовської області, Білорусія, громадянина України, маючого середньо-технічну освіту, пенсіонера, не працюючого, одруженого, не маючого на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей, та інших непрацездатних осіб, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за правовою кваліфікацією у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

06 листопада 2024 року, о 16 годині 54 хвилини, водій ОСОБА_6 , у темний час доби, керуючи належним йому технічно справним автомобілем «Рено Трафік», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по асфальтному покриттю проїжджої частини дороги пр. Металургів, з боку вул. Нікопольське шосе, в напрямку вул. Соборності, в Металургійному районі, м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, наближаючись до нерегульованого світлофором пішохідного переходу, розташованого на нерегульованому світлофором перехресті пр. Металургів та вул. Степана Тільги, по пр. Металургів, м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, добре позначеному дорожнім знаком 5.38.1 та 5.28.2 Правил дорожнього руху України, та дорожньою розміткою 1.14.1 Правил дорожнього руху України, для руху пішоходів.

У цей же час, попереду автомобіля «Рено Трафік», реєстраційний номер НОМЕР_2 , проїзну частину зліва направо по ходу руху вказаного автомобіля по нерегульованому пішохідному переходу, розташованому на нерегульованому світлофором перехресті пр. Металургів та вул. Степана Тільги, по пр. Металургів, м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, перетинала пішохід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалась в темпі кроку не змінюючи темп та напрямок свого руху.

Водій ОСОБА_8 , наближаючись до нерегульованого світлофором пішохідного переходу, на якому вже перебувала пішохід ОСОБА_4 , діючи з кримінальною протиправною недбалістю, проявив неуважність до дорожньої обстановки, був непередбачливим, маючи технічну можливість запобігти наїзду на пішохода, вчасно не зменшив швидкість руху та не зупинив керований ним автомобіль «Рено Трафік», реєстраційний номер НОМЕР_2 , щоб надати дорогу пішоходу ОСОБА_4 , чим порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме п.п.1.5, 2.3б) і д), 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

- «1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху ... не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

- «2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов?язаний: ... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, ... і не відволікатися від керування ним у дорозі»; ... д) не створювати своїми діям загрози безпеці дорожнього руху;

- п.18.1. «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Унаслідок недотримання зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною і достатньою умовою для запобігання події, по пр. Металургів в Металургійному районі, м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, водій ОСОБА_8 , допустив наїзд керованого ним автомобіля «Рено Трафік», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на пішохода ОСОБА_4 , яка рухалась по зазначеному нерегульованому світлофором пішохідному переходу зліва направо по ходу руху вказаного автомобіля, в темпі кроку не змінюючи темп та напрямок свого руху.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 , травмована. Відповідно до висновку експерта №2311 від 24 грудня 2024 року потерпілій ОСОБА_4 , заподіяні наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма, лінійний перелом потиличної кістки з переходом на праву піраміду, лінійний перелом правої скроневої кістки, перелом тім?яної кістки ліворуч, забій головного мозку, епідермальний крововилив малого об?єму ліворуч, масивний субарахноїдальний крововилив, садна голови, обличчя, колінних суглобів, перелом поперекових відростків тіл Л-1 та Л-2 хребців, які в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Між порушенням водієм ОСОБА_6 , правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п.18.1 Правил дорожнього руху України, та настанням наслідків, - у вигляді спричинення потерпілій ОСОБА_4 , тяжких тілесних ушкоджень, є прямий причинний зв`язок.

Своїми недбалими діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.286 ч.2 КК України, за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Допитаний в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 провину у пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі та розповів про фактичні обставини справи, зазначивши дату, час, спосіб та наслідки вчинення вказаного кримінального правопорушення, що відповідає викладеним в обвинувальному акті обставинам. Свої дії пояснив тим, що того дня він разом з дружиною повертався з лікарні, рухаючись по проїздній частині його засліпило сонце, та він не побачив потерпілу, котра рухалась по пішохідному переходу. Його ніхто не відволікав від керування автомобілем. Обвинувачений ОСОБА_6 щиро розкаюється, просить суд суворо його не карати. Зазначив, що він частково відшкодував потерпілій завдані моральні збитки, та витрати на лікування, заявлений цивільний позов повністю визнає, однак повністю його виплатити на даний час не має фінансової можливості. При цьому, обвинувачений ОСОБА_6 , в присутності свого захисника наполягав на розгляді справи за правилами ст.349 ч.3 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ним не оспорюється, і обмежитись його допитом, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що стосуються речових доказів, витрат на проведення експертиз, та які його характеризують.

Потерпіла ОСОБА_4 також надала пояснення по суті справи, зазначила, що того дня вона переходячи пішохідний перехід, підійшовши до нього, спочатку подивилася на право, потім на ліво, почала переходити дорогу, а потім настала темрява, та вона не пам`ятає нічого. Просила призначити покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі. У підготовчому судовому засіданні звернулась з цивільним позовом до обвинуваченого про стягнення моральної шкоди завданої злочином, зазначивши, що вона до сих пір переживає душевні страждання внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, стан її здоров`я значно погіршився. В подальшому потерпіла цивільний позов підтримала частково, просила стягнути з обвинуваченого на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 440 000,00 гривень, оскільки останній відшкодував частково завдані їй збитки, на суму 60 000,00 гривень.

Враховуючи те, що сторони кримінального провадження не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд даної справи щодо всіх її обставин, із застосуванням правил ст.349 ч.3 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і обмежитись допитом обвинуваченого, потерпілої, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що стосуються речових доказів, витрат на проведення експертиз, та які характеризують обвинуваченого.

Після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, які суд вважає належними та допустимими, аналізуючи показання обвинуваченого, потерпілої, які мають логічний та послідовний характер, суд приходить до висновку про доведеність обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_6 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ст.286 ч.2 КК України, за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , виходячи з вимог закону про достатність покарання для його виправлення, запобігання скоєнню нових кримінальних правопорушень, суд враховує ступень тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.

Керуючись вимогами ст.65 КК України, при призначенні покарання ОСОБА_6 , суд враховує, що він вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, від вчинення котрого є потерпіла, майнові збитки відносно котрої під час досудового розслідування не встановлювалися, відшкодував завдані моральні збитки на суму 60 000,00 гривень, та майнові збитки на суму 23 500,00 гривень, потерпіла звернулась до суду з цивільним позовом про відшкодування моральної шкоди, котрий в подальшому підтримала частково на суму 440 000,00 гривень, який визнаний обвинуваченим, провину визнав повністю, щиро розкаявся, раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебував та не перебуває, одружений, не має на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей, та інших непрацездатних осіб, не працює, є пенсіонером, за місцем проживання характеризується позитивно. Крім того, дружина обвинуваченого також є людиною похилого віку, має незадовільний стан здоров`я.

Згідно досудової доповіді, складеної Криворізьким районним відділом №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області, орган пробації дійшов висновку, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особу обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також низьку ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе, та не становить високої небезпеки для суспільства. Аналіз інформації свідчить про низький рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та низький рівень ризику ймовірності і небезпеки для суспільства. На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільненню правопорушника від відбування покарання з виправдування, орган пробації вважає доцільним покладення на правопорушника обов`язку згідно п.2 ч.3 ст.76 КК України - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, згідно п.4 ч.4 ст.76 КК України - виконувати заходи передбачені пробаційною програмою. (Зміна прокремінального мислення).

Пом`якшуючими покарання обвинуваченого ОСОБА_6 обставинами, згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, та часткове відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди потерпілій.

Обставин, які обтяжують вину обвинуваченого ОСОБА_6 , згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до положень ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Як витікає з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до норм ст.65 КК України та роз`яснень, наведених в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із змінами), при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_6 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд приходить до висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ст.286 ч.2 КК України.

Однак, оскільки перевиховання і виправлення ОСОБА_6 цілком можливе без ізоляції від суспільства, то його допустимо звільнити від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши випробувальний термін та зобов`язати щомісячно з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Розглядаючи питання про призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення обвинуваченого ОСОБА_6 права керування транспортними засобами та враховуючи положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 зі змінами «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суд бере до уваги те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, потерпілій ОСОБА_4 завдано тяжкі тілесні ушкодження, обвинуваченим ОСОБА_6 даний злочин вчиненого з необережності, в якому він свою вину визнав повністю, частково відшкодував матеріальну та моральну шкоду, заявлений цивільний позов потерпілою з урахуванням уточнень, визнав повністю. Крім того, ОСОБА_6 має дружину похилого віку, яка тяжко хворіє, та транспортний засіб потрібен сім`ї для лікування дружини, тому, суд приходить до висновку про відсутність необхідності призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ст.286 ч.2 КК України, у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Таке покарання на переконання суду є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд зауважує, що кримінальне правопорушення, передбачене ст.286 КК України, посягає на публічні правовідносини, які регулюють безпеку дорожнього руху і охороняє учасників від протиправних посягань, і його додатковим обов`язковим об`єктом є життя та здоров`я людини. Тому, з урахуванням правової позиції Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у справі №165/2070/17 судом враховано, що думка потерпілої щодо виду та розміру покарання не є вирішальною.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід не застосовувався.

Захід забезпечення кримінального провадження - арешт майна, застосований ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 листопада 2024 року, а саме арешт на автомобіль «RENAULD TRAFIC», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 11 січня 2024 року, видане ТСЦ 1248, належить ОСОБА_9 , мешкає: АДРЕСА_1 , підлягає скасуванню.

Питання про речові докази, необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Щодо заявленого цивільного позову потерпілої ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди, завданої злочином, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

В обґрунтування моральної шкоди, потерпіла зазначала, що внаслідок отриманих ушкоджень вона тривалий час перебувала на стаціонарному лікуванні, проходила інтенсивне медикаментозне лікування та реабілітацію, потребувала сторонньої допомоги у виконанні побутових потреб. Отримані травми спричинили глибокі моральні, психологічні та фізичні страждання, що суттєво вплинули на якість її життя та працездатність.

При вирішенні питання про задоволення цивільного позову потерпілої в частині стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, суд приймає до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», де вказано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її спричиненні.

У цьому контексті суд враховує визнання Європейським Судом з прав людини (далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини.

Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» зазначається, що, «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, як зіткнулися з проблемами. можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Враховуючи викладені доводи потерпілої ОСОБА_4 щодо заявлених вимог на відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що внаслідок дій обвинуваченого змінився уклад життя потерпілої, моральна шкода потерпілій завдана незаконною недбалістю ОСОБА_6 , які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із завданою шкодою. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди є обґрунтованими, вважає за необхідне задовольнити їх частково, та стягнути з обвинуваченого на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 440 000,00 гривень, оскільки потерпіла підтвердила, що обвинувачений частково відшкодував їй завдані моральні збитки, у сумі 60 000,00 гривень, та підтримала позов саме на суму 440 000,00 гривень. Також в матеріалах справи на підтвердження часткового відшкодування завданої моральної шкоди наявні відповідні розписки про отримання потерпілою грошових коштів на загальну суму 60 000,00 гривень.

Процесуальні витрати за проведення: судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму ДТП» №СЕ-19/112-24/14851-ІТ від 06 грудня 2024 року у розмірі 1591,80грн. в порядку ст.ст.122-124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.368, 370, 371, 374-376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати винним ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, та призначити йому покарання у виді 03 (трьох) років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням строком на 02 (два) роки, зобов`язавши його на підставі ст.76 ч.1 п.п.1, 2 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, та згідно зі ст.76 ч.3 п.2 КК України, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 , - не обирати.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 листопада 2024 року, а саме на автомобіль «RENAULD TRAFIC», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 11 січня 2024 року, видане ТСЦ 1248, належить ОСОБА_9 , мешкає: АДРЕСА_1 , - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави, витрати за проведення судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму ДТП» №СЕ-19/112-24/14851-ІТ від 06 грудня 2024 року у розмірі 1591,80грн. (одна тисяча п`ятсот дев`яносто одна гривня 80 копійок).

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди завданої злочином, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , в рахунок відшкодування моральної шкоди 440 000,00грн. (чотириста сорок тисяч гривень 00 копійок).

Речовий доказ, автомобіль «RENAULD TRAFIC», реєстраційний номер НОМЕР_2 , переданий на зберігання ОСОБА_6 , відповідно до розписки від 21 січня 2025 року, - після набрання вироком законної сили залишити обвинуваченому.

Матеріали кримінального провадження №0002346 від 07 листопада 2024 року, залишити при обвинувальному акті, справа №210/401/25, провадження №1-кп/210/376/25.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Металургійний районний суд міста Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Засудженому, його захиснику, прокурору, потерпілій та її представнику копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Повний текст вироку складено 21 жовтня 2025 року.

Суддя: ОСОБА_1