Провадження №1-кп/522/1358/25
УХВАЛА

30 жовтня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання прокурора Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках обвинувального акту у кримінальному провадженні№0000030 від 06.07.2023 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Одеси, українця, з вищою освітою, одруженого, начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (на момент вчинення злочину), у військовому званні «полковник», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч.5 ст. 407, ч. 4 ст. 409 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси (головуючий суддя ОСОБА_1 ) перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000030 від 06.07.2023 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 358, ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 409 КК України.

До суду надійшло клопотання прокурора Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави у розмірі 300000020,00 грн. відносно обвинуваченого ОСОБА_4 . У випадку внесення застави, просив покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- не відлучатися з міста Одеси без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- прибувати до суду за першою вимогою;

- утримуватись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні, вказаними у реєстрі матеріалів досудового розслідування;

- здати на зберігання уповноваженим органам всі свої паспорти для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

На переконання прокурора наразі існують ризики, передбачені п.п.1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме:

- переховуватися від суду;

- незаконно впливати на свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

- вчинити інше кримінальне правопорушення.

На думку прокурора, застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання ОСОБА_4 процесуальних обов`язків.

Суд неодноразово відкладав розгляд вище вказаного клопотання через неприбуття обвинуваченого у зв`язку із його знаходженням на стаціонарному лікуванні.

Ухвалою суду від 17.10.2025 року було задоволено клопотання прокурора ОСОБА_3 та застосовано до обвинуваченого ОСОБА_11 привід для забезпечення його явки у судове засідання, призначене на 20 жовтня 2025 року на 11 год. 00 хв., виконання якого було доручено Територіальному управлінню ДБР, розташованому в м. Миколаєві.

Згідно з рапортом старшого оперуповноваженого в ОВС Другого оперативного відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР у м. Миколаєві полковника ОСОБА_12 від 20.10.2025 року про неможливість виконання ухвали суду про привід обвинуваченого на зазначений в ухвалі час, оскільки під час слідування з м. Києва до м. Одеси обвинувачений повідомив, що має погане самопочуття та потребує медичної допомоги, у зв`язку з чим його було доставлено до лікарні.

Ухвалою суду від 30.10.2025 року було частково задоволено скаргу захисника ОСОБА_9 , діючої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 та на підставі ст. 206 КПК України доручено Спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Південного регіону провести перевірку заявлених обвинуваченим ОСОБА_4 та його захисником ОСОБА_9 обставин щодо застосування фізичного та психологічного насильства до нього з боку працівників Другого слідчого відділу (з дислокацією в м. Одесі) ТУ Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Миколаєві під час виконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 17.10.2025 року у справі №522/17419/24 про привід обвинуваченого ОСОБА_4 . Зобов`язано службових осіб Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону надати суду копію прийнятого процесуального рішення за результатами проведеної перевірки.

Ухвалою суду від 30.10.2025 року було задоволено клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_10 та постановлено проводити судове засідання, призначене на 30 жовтня 2025 року на 13 год. 30 хв., за участю захисника ОСОБА_10 в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.

Прокурори ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у судовому засіданні клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави підтримали з наведених у ньому мотивів, просили задовольнити у повному обсязі.

Захисники обвинуваченого адвокати ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 заперечували проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на його необґрунтованість, просили відмовити у його задоволенні.

Захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_10 також подали письмові заперечення на клопотання, де узагальнено зазначили таке: 1) клопотання є незаконним та необґрунтованим; 2) ризики, зазначені в клопотанні, не доведені; 3) також не обґрунтована запропонована сума застави жодними аргументами й матеріальний стан обвинуваченого не дозволяє таку внести.

Крім того, захисник ОСОБА_9 просила допитати у судовому засіданні у якості свідка громадянина України ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який може підтвердити, що обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи разом із ним в одній камері у ДУ «Київський слідчий ізолятор», жодного разу не повідомляв про свої наміри покинути територію України.

Також захисник ОСОБА_9 надала заяву про взяття обвинуваченого ОСОБА_4 на поруки.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію своїх захисників.

Дослідивши клопотання, надані сторонами матеріали, заслухавши думку учасників, висловлену в судовому засіданні, суд дійшов до наступного висновку.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 7 ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений зобов`язаний: 1) прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб; 2) виконувати обов`язки, покладені на нього рішенням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 3) підкорятися законним вимогам та розпорядженням слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; 4) надавати достовірну інформацію представнику персоналу органу пробації, необхідну для підготовки досудової доповіді.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Пунктом 9 частини 2 статті 131 визначено зокрема, що заходами забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Частиною 1 ст. 176 КПК України визначено, що запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1-5 частини 1 цієї статті, а саме: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 статті 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Також згідно з ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (а саме постановою КМУ від 11.01.2012 №15) з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених 3 або 4 статті 183 цього кодексу.

Частинами 4, 5 статті 182 КПК України визначено, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Розмір застави визначається у таких межах: 1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Частиною 6 статті 182 КПК України визначено, що підозрюваний, обвинувачений, який не тримається під вартою, не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави зобов`язаний внести кошти на відповідний рахунок або забезпечити їх внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, слідчому, прокурору, суду. Зазначені дії можуть бути здійснені пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави, якщо на момент їх здійснення не буде прийнято рішення про зміну запобіжного заходу. З моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо особи, яка не тримається під вартою, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, а також з моменту звільнення підозрюваного, обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Згідно з ч. 11 ст. 182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 5 ст. 194 КПК, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною 1 цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Частиною 7 статті 194 КПК України визначено, що обов`язки, передбачені цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Суд зазначає, що подане клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави відносно обвинуваченого ОСОБА_4 відповідає формальним вимогам ст. 184 КПК України.

Підставою застосування запобіжного заходу, окрім іншого, є наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК, які вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації таких дій. У той же час КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак належить з`ясувати реальну можливість здійснити такі в майбутньому.

Щодо наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Обґрунтовуючи клопотання, прокурор послався на існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, отже суд має оцінити їх наявність, зокрема ризиків:

- переховуватися від суду;

- незаконно впливати на свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

- вчинити інше кримінальне правопорушення.

Щодо ризику переховування від суду, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які згідно класифікації, передбаченої ст. 12 КК України, належить до нетяжкого (ч. 4 ст. 358 КК України) та тяжких злочинів (ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 409 КК України).

На переконання суду, очікування можливого суворого покарання саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який зазначав, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (п. 80 рішення у справі «Ілійков проти Болгарії»).

Разом з тим, сама лише тяжкість кримінального правопорушення та суворість можливого покарання без врахування інших факторів не є достатньою підставою для висновку про наявність такого ризику.

Так, у період дії воєнного стану в Україні існують обмеження для виїзду осіб призовного віку за межі України. При цьому, наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 13.07.2023 року ОСОБА_4 звільнено з військової служби за підпунктом «Б» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тобто за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку.

Наведене свідчить про те, що ОСОБА_4 відноситься до категорії осіб, які мають право перетинати державний кордон, тобто останній може безперешкодно перетинати державний кордон.

Також суд ставить під сумнів інформацію відповідно до листа ДУ «Київський слідчий ізолятор» від 27.09.2025 року №04/23257 щодо можливого готування ОСОБА_4 до незаконного перетину державного кордону України з метою подальшого переховування від суду, яка окрім того спростовується допитом у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який повідомив суду, що перебуваючи в ДУ «Київський слідчий ізолятор» в одній камері з ОСОБА_4 вони спілкувалися на різні приватні теми, в тому числі з приводу хвороб та їх лікування, та ніяких намірів стосовно перетину державного кордону України та переховування від органів досудового розслідування та суду ОСОБА_4 ніколи не висловлював.

Наведені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, може переховуватися від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Однак, у судовому засіданні прокурор пояснив, що ОСОБА_4 є обвинуваченим у ще трьох кримінальних провадженнях, де до нього застосовано запобіжні заходи у виді особистого зобов`язання та застав (44 млн. грн. та 36 млн. грн.), які були сплачені у якості альтернативи при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, внаслідок чого на ОСОБА_4 було покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, в тому числі обов`язок носіння електронного засобу контролю. На запитання суду прокурор підтвердив, що ОСОБА_4 , будучи обвинуваченим в інших кримінальних провадженнях, не порушував обов`язків, передбачених КПК України.

Отже, вказаний ризик, передбачений ч. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд оцінює як наявний, але низький.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Під час оцінки цього ризику суд виходить з того, що:

- по-перше, показання свідків, як тих, що вже допитані в ході досудового розслідування, так і тих, які можуть бути допитані у подальшому, є процесуальними джерелами доказів (ч.2 ст.84 КПК України) та можуть мати важливе значення в контексті предмету доказування у цьому кримінальному провадженні;

- по-друге, встановлена кримінальним процесуальним законом процедура отримання показань свідків передбачає безпосереднє сприйняття їх судом у судовому засіданні (ст.ст. 23, 224 КПК України). Отже, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Наведені обставини свідчать про обґрунтованість доводів прокурора в частині наявності ризику незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні з метою їх спонукання до відмови у наданні викривальних показань чи до перешкоджання в одержанні судом документів, що мають істотне значення для розгляду справи.

Щодо ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд вважає наявним зазначений ризик, враховуючи наявність у обвинуваченого набутих завдяки займаній посаді зв`язків у державних, правоохоронних та контролюючих органах місцевого на загальнодержавного рівня, які можуть бути використані для протидії кримінальному провадженню.

Також на користь доводів сторони обвинувачення про наявність цього ризику свідчать обставини кримінального правопорушення, зокрема, наявність у обвинуваченого неформальних зв`язків у державних органах, завдяки яким він може створити штучні докази та підбурити осіб, які не були свідками кримінального правопорушення, до дачі завідомо неправдивих свідчень для доведення своєї невинуватості у кримінальному провадженні. Крім того, вказані зв`язки обвинувачений може використати для того, щоб уникнути кримінальної відповідальності.

Щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурор у своєму клопотанні зазначає, що вказаний ризик що обґрунтовується тим, що обвинувачений може і надалі вчиняти кримінальні правопорушення, зважаючи на необхідність отримання джерела доходів, що може стати додатковою підставою для вчинення корисливих кримінальних правопорушень.

Враховуючи зміст та характер долучених стороною обвинувачення доказів, а також викладені в обвинувальному акті обставини вчинення кримінальних правопорушень, суд вважає не переконливими доводи прокурора щодо наявності ризику вчинення ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення.

Щодо наявності підстав для застосування запобіжного заходу.

З урахуванням обвинувачення та встановлених ризиків кримінального провадження, на цьому етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою досягнення дієвості відповідного кримінального провадження і забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Також ч. 2 ст. 183 КПК України визначає виключний перелік осіб, до яких може бути застосований цей запобіжний захід. ОСОБА_4 належить до цього переліку як особа, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п. 4 ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті (недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні), слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Оцінивши в сукупності всі обставини на підставі наявних матеріалів, заслухавши сторін кримінального провадження, враховуючи наявність доведених ризиків, відомостей щодо належної процесуальної поведінки обвинуваченого в інших кримінальних провадженнях, суд вважає, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, здатен достатнім чином забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків.

Окрім того, суд враховує, що кримінальне провадження №0000030 від 06.07.2023 відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 407 та ч. 4 ст. 409 КК України, в межах якого у судовій справі Приморського районного суду міста Одеси №522/17419/24 подано клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є раніше виділеним в окреме провадження за постановою прокурора від 08.04.2024 з основного кримінального провадження №0000003 від 26.04.2023 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 368-5, ч. 5 ст. 407 та ч. 4 ст. 409 КК України та за фактом кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 209 та ч. 5 ст. 426-1 КК України.

При цьому, у раніше об`єднаному, основному кримінальному провадженні №0000003 від 26.04.2023 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25.07.2023 року до підозрюваного ОСОБА_4 первинно було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000003 від 26.04.2023 року, строк якого неодноразово продовжувався у передбаченому порядку.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.05.2024 року було задоволене клопотання сторони обвинувачення у кримінальному провадженні №0000003 від 26.04.2023 та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 , до 24.07.2024 включно. Одночасно ухвалою слідчого судді визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, у розмірі 12000000,00 грн., яку було внесено заставодавцем 27.05.2024 року.

Згодом ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.01.2025 року запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000003 від 26.04.2023 у вигляді застави було змінено на особисте зобов`язання, а відповідно застава у розмірі 12000000,00 грн. була повернута заставодавцю.

Таким чином, після виділення 08.04.2024 матеріалів кримінальних проваджень в окремі провадження, вважається, що ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000030 від 06.07.2023 року не знаходиться під дією жодного запобіжного заходу.

Отже, враховуючи те, що обставини інкримінованих наразі ОСОБА_4 військових злочинів вже враховувалися слідчим суддею при обранні йому запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою та належну поведінку обвинуваченого після сплати застави як альтернативного запобіжного заходу, суд вбачає, що рівень ризиків у цьому кримінальному провадженні не досягає необхідності застосування найсуворішого виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, суд під час розгляду клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 має численні державні нагороди, є учасником бойових дій, звільнений у відставку за станом здоров`я, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстроване місце проживання та є раніше не судимою особою.

Також суд встановив, що обвинувачений ОСОБА_4 має численні проблеми зі здоров`ям, на підтвердження чого стороною захисту надано відповідну медичну документацію.

Так, відповідно до довідки про обставини травми №61/172 від 08.04.2022 року, виданої командиром в/ч НОМЕР_1 генерал-майором ОСОБА_14 , травму (поранення) полковником ОСОБА_4 отримано під час виконання службових обов`язків, що підтверджено витягом із протоколу засідання 18 Регіональної військово-лікарської комісії, протокол №122 від 14 квітня 2022 року.

Окрім того, медичною частиною філії ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВСУ» при слідчому ізоляторі ОСОБА_4 поставлено додатковий діагноз: гіпертонічна хвороба ІІ ст., ст. 3, ризик 3, кризовий перебіг. Ішемічна хвороба серця: дифузний кардіосклероз. СН ОСОБА_15 верхньо-передньої гілки ЛИ П І. Екстрасистолітична аритмія, пароксизмальна форма. Гіпертензивне серце. СН І.

Зазначена вище медична документація та відомості, що в них містяться, свідчать про те, що ОСОБА_4 є особою, яка потребує медичного нагляду, враховуючи діагностовані у нього захворювання, виникнення та перебіг яких є неконтрольованим процесом. Належний медичний нагляд та надання хворому медичних послуг, з врахуванням перебування його під вартою, є необхідними заходами, спрямованими на забезпечення невід`ємного права особи на життя.

Подане клопотання захисника ОСОБА_9 , яка бажала взяти на поруки обвинуваченого ОСОБА_4 також не може бути задоволено, адже виключно її письмового зобов`язання про те, що вона поручається за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, за відсутності переконливих доводів щодо реальної їх можливості здійснити вплив на процесуальну поведінку обвинуваченого, є очевидно не достатньо, аби дійти висновків про можливість застосування відповідного виду запобіжного заходу.

Запобіжні заходи у вигляді домашнього арешту та особистого зобов`язання, на думку суду, фактично зводяться до встановлення судом певних обов`язків, яких має дотримуватися обвинувачений. Отже, дієвість цих запобіжних заходів у значній мірі залежить від добросовісної поведінки самого обвинуваченого. Натомість загроза втрати значної кількості коштів, сплачених як застава, є більш дієвим чинником, який не залежить від обвинуваченого та може запобігти встановленим ризикам та забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Враховуючи наведені сторонами доводи у сукупності, суд констатує низький рівень інтенсивності встановлених ризиків та вважає, що запобіжний захід у вигляді застави здатний їм запобігти та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Вирішуючи питання про визначення розміру застави для обвинуваченого ОСОБА_4 , достатньої для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених КПК, суд зазначає, що розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності обвинуваченого в суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою кримінальному провадженню.

При вирішенні такого питання варто взяти до уваги практику ЄСПЛ, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного/обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

ЄСПЛ в справі «Істоміна проти України» (Istomina v. Ukraine, заява №23312/15 від 13.01.2022, пункт 25) зазначив, що, зокрема, гарантія, передбачена пунктом 3 статті 5 Конвенції має на меті забезпечити не відшкодування будь-яких збитків, завданих внаслідок підозрюваного правопорушення, а лише присутність обвинуваченого на судовому засіданні. Таким чином, розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на обвинуваченого, його майно та його чи її відносини з особами, які мають надати забезпечення, іншими словами, за ступенем впевненості, що можлива перспектива втрата застави або позову проти гарантів у разі неявки підсудного на судове засідання буде діяти як достатній стримуючий фактор, щоб розвіяти будь-яке бажання з його або її боку втекти. Оскільки йдеться про основне право на свободу, гарантоване статтею 5, органи влади повинні так само обережно встановити відповідний розмір застави, як і вирішити, чи є необхідним продовження тримання під вартою. Серйозність звинувачень проти обвинуваченого не може бути вирішальним фактором, що виправдовує суму застави.

Тобто, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого боку- не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в такому випадку перетворилося б на безальтернативне.

У той же час КПК України визначає саме слідчого суддю чи суд суб`єктом визначення розміру застави як запобіжного заходу, що ґрунтується на суддівському розсуді, тобто суб`єктивній оцінці об`єктивних обставин справи.

Відтак суд зазначає, що в клопотанні належним чином не обґрунтовано та в судовому засіданні не доведено пропорційність запропонованого розміру застави у розмірі 300000020,00 грн. будь-якими аргументами, які могли би бути враховані.

Разом з тим при визначенні розміру застави суд враховує доведеність трьох ризиків, що свідчить про наявність виключного випадку, коли застава у межах частини 5 статті 182 КПК не здатна забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Суд враховує також відомості про застосовані стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжні заходи у вигляді застави у межах інших кримінальних проваджень, розмір яких складають 44 млн. грн. та 36 млн. грн. Такий факт хоч і не є вирішальним для обрання запобіжного заходу у цьому кримінальному провадженні, але має бути врахований судом як додатковий стримуючий захід, метою якого є забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та утримання його від здійснення будь-яких протиправних дій.

Суд вважає, що з урахуванням доведених обставин і наданих доказів щодо тяжкості і характеру інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, його заможного майнового стану, визначити суму застави як у виключних випадках в розмірі 6650 (шість тисяч шістсот п`ятдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 №4059-ІХ установлено у 2025 році прожитковий мінімум на одну особу для працездатних осіб в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 3028 гривень, тому грошовий еквівалент розміру застави становитиме 20136200,00 (двадцять мільйонів сто тридцять шість тисяч двісті гривень 00 коп.) гривень, який є достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, запобіганню ризикам та не є явно непомірним.

Окрім іншого, суд зазначає, що частина 5 статті 194 КПК України містить припис щодо визначення обов`язку підозрюваного, обвинуваченого (без визначення строку дії такого обов`язку) прибувати за кожною вимогою до суду при застосуванні до нього запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою. Окремо від цього, суд зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого виконувати один або декілька обов`язків, передбачених пунктами 1-9 частини 5 статті 194 КПК України на строк не більше двох місяців, який може бути продовжений (частина 7 статті 194 КПК України).

Тобто застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді застави безстроково забезпечуватиме виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, покладених на нього безпосередньо процесуальним законом - частиною 7 статті 42 КПК України, - а також визначених ухвалою суду обов`язків, покладених при застосуванні запобіжного заходу, необхідність покладення яких була доведена стороною обвинувачення, а саме:

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора, суду;

-повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-утримуватись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні, вказаними у реєстрі матеріалів досудового розслідування;

-здати на зберігання уповноваженим органам всі свої паспорти для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

-носити електронний засіб контролю.

Строк дії обов`язків суд визначає у межах, передбачених ч. 7 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 132, 176-178, 182, 183, 193-196, 205, 369-372, 395 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, залишити без задоволення.

Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 6650 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 20136200,00 (двадцять мільйонів сто тридцять шість тисяч двісті гривень 00 коп.) гривень, яка має бути внесена самим обвинуваченим чи іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) не пізніше п`яти днів з дня застосування запобіжного заходу на розрахунковий рахунок №UA0005435, код отримувача (ЄДРПОУ) - 26302945, банк отримувача - ДКСУ м. Київ, код банку отримувача (МФО) 820172, отримувач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, призначення платежу: «Прізвище, ім`я, по-батькові обвинуваченого, застава згідно з ухвалою Приморського районного суду м.Одеси (номер справи, дата ухвали)».

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

-прибувати за першою вимогою до суду;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора, суду;

-повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-утримуватись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні, вказаними у реєстрі матеріалів досудового розслідування;

-здати на зберігання уповноваженим органам всі свої паспорти для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

-носити електронний засіб контролю.

Термін дії обов`язків, покладених судом, визначити на два місяці з дня постановлення цієї ухвали до 28 грудня 2025 року.

Роз`яснити обвинуваченому, що він не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави зобов`язаний внести кошти на відповідний рахунок або забезпечити їх внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує суду. Зазначені дії можуть бути здійснені пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави, якщо на момент їх здійснення не буде прийнято рішення про зміну запобіжного заходу. З моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Роз`яснити заставодавцю (у разі внесення ним застави), що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 409 КК України, санкції яких передбачають покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційного нагляду на строк до двох років, або обмеження волі на той самий строк (ч. 4 ст. 358 КК України); у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років (ч. 5 ст. 407 КК України); у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років (ч. 4 ст. 409 КК України). Також заставодавцю роз`яснюється, що у разі внесення ним застави, на нього покладається обов`язок забезпечити належну поведінку обвинуваченого та його явку за викликами.

Роз`яснити обвинуваченому та заставодавцю, що в разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави. У разі звернення застави в дохід держави, суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурорів Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено та проголошено 03.11.2025 року о 15 год. 30 хв.

Суддя ОСОБА_1