печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2025 року м. Київ

Печерський районний суд міста Києва у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією Украі?ни та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000534 від 23.10.2023 про арешт тимчасово вилученого майна,

УСТАНОВИВ:

Короткий виклад обставин клопотання

До слідчого судді надійшло клопотання сторони кримінального провадження про накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, вилучене в ході проведеного обшуку від 04.06.2025 за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено:

- мобільний телефон марки iPhone 13, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 ;

- довідка на ім?я ОСОБА_4 № 5529;

- довідка на ім?я ОСОБА_4 № 112;

- витяг з наказу начальника № 195 № 19РС;

- тимчасове посвідчення військово зобов`язаного НОМЕР_3 на ім?я ОСОБА_4 ;

- амбулаторна картка хворого ОСОБА_5 № 6197.

Позиція сторін кримінального провадження

Від прокурора надійшла заява про розгляд клопотання без його участі. Вимоги клопотання підтримував та просив його задовольнити.

Від представника власника майна, адвоката ОСОБА_6 , надійшли письмові заперечення. Захисник вказує, що мобільний телефон марки iPhone 13, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , вилучено незаконно, в порушення вимог КПК України та ухвали суду, в якій зазначено, що суд надав дозвіл на обшук і відшукання телефону тільки для зняття інформації з нього, а не для вилучення.

Сторона захисту у своїх запереченнях посилається на абзац 1 ч. 2 ст. 168 КПК України якою встановлено, що тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду. Розгляд справи просив проводити без його участі та відмовити у задоволені клопотання.

Відповідно до вимог ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням положень ст. 26 КПК України слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді та вважає за можливе розглянути клопотання у відсутність осіб, які не з`явились.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання слідчим суддею не здійснювалась.

Правове обґрунтування

Процесуальні правовідносини регулюються главою 17 «Арешт майна» розділу ІІ «Заходи забезпечення кримінального провадження» КПК України.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та (або) користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Обставини, встановлені слідчим суддею

У провадженні Головного слідчого управління Національної поліції України, за процесуальним керівництвом Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000534 від 23.10.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 3 ст. 332, ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 307, ст. 336 КК України.

З матеріалів клопотання вбачається, що в період з лютого 2022 року по теперішній час на території України та Республіки Молдова діє організована група осіб, яка взявши за основу своєї діяльності вчинення транскордонних злочинів, учасники якої мають чіткий розподіл ролей, здійснюють за грошову винагороду незаконне переправлення громадян України до Європейського Союзу транзитом через Республіку Молдова.

Так, учасники вказаної організованої групи виявляють чоловіків-українців віком від 18 до 60 років, які мають намір виїхати за межі України, але у зв`язку з введенням воєнного стану не можуть цього зробити, та пропонують їм незаконно перетнути кордон між Україною та Республікою Молдова.

Крім того, учасники організованої групи доводять до відома таких чоловік, які мають намір виїхати за межі України, вартість послуги, яка становить від 7500 доларів США за одного чоловіка.

У подальшому, після отримання грошових коштів, осіб, які мають намір незаконно перетнути український кордон, учасники організованої групи підбирають їх у заздалегідь визначених населених пунктах на території України та привозять до спеціального місця поблизу річки Дністер.

Після прибуття до місця призначення особи, які мають намір незаконно перетнути український кордон, разом із одним із членів організованої групи сідають на човен і незаконно переправляються через річку на території Республіки Молдова.

У ході досудового розслідування стороною кримінального провадження з`ясовано, що військовослужбовці та військовозобов`язані з метою створення безперешкодних умов для незаконного перетину державного кордону, уникнення проходження військової служби, подають до ТЦК та СП документи, які містять недостовірні відомості.

Тому, у рамках кримінального провадження № 0000534 від 23.10.2023 встановлено, що на території України функціонує група невстановлених осіб, яка, діючи умисно, за попередньою змовою, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, в умовах воєнного стану, переслідуючи корисливі мотиви, здійснює підроблення офіційних документів, виданих нібито МСЕК та ЛКК, які містять недостовірні відомості щодо стану здоров`я військовослужбовців, військовозобов`язаних або їхніх близьких осіб, після чого збуває їх для пред`явлення до ТЦК та СП у АДРЕСА_2 для оформлення відстрочки з підстав, визначених п. 9, 10, 11, 12, 13, ч. 1, п. 1, 2 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

У ході досудового розслідування встановлено інформацію відносно військовослужбовців, які в умовах воєнного стану ухилилися від несення обов`язків військової служби шляхом подачі до військових частин документів, які містять неправдиві відомості щодо стану їхнього здоров`я або здоров`я їх близьких осіб, що створює передумови для звільнення з військової служби за підстав, визначених ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Так, згідно з матеріалами, отриманими від управління внутрішньої безпеки у Збройних Силах України та оперуповноважених Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, які діяли на підставі доручення, наданого в порядку ст. 40 КПК України, вбачається, що одним із таких військовослужбовців є ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 демобілізувався з вч НОМЕР_4 згідно з п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», надавши на розгляд комісії підроблені документи про наявність інвалідності у дружини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серія МСЕ № 041206 від 12.12.2018, виданої «Вінницькою обласною МСЕК № 1».

Згідно з листом Вінницького обласного МСЕК довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серія МСЕ № 041206 від 12.12.2018, виданої «Вінницькою обласною МСЕК №1», не відповідає реальним бланку довідки, підпису та печатки закладу.

Таким чином, ОСОБА_4 , будучи військовозобов`язаним, придатним до військової служби у воєнний час, не маючи законних підстав для надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, діючи умисно, реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, надав до ТЦК та СП завідомо неправдиві відомості, обґрунтувавши їх медичним документом (довідкою), в якій вказані неправдиві відомості щодо стану здоров`я його дружини, у результаті чого отримав таку відстрочку.

04.06.2025 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_7 у справі № 757/21200/25-к від 15.05.2025 за місцем проживання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , було проведено обшук, в ході якого було вилучено:

- мобільний телефон марки iPhone 13, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 ;

- довідка на ім?я ОСОБА_4 № 5529;

- довідка на ім?я ОСОБА_4 № 112;

- витяг з наказу начальника № 195 № 19РС;

- тимчасове посвідчення військово зобов`язаного НОМЕР_3 на ім?я ОСОБА_4 ;

- амбулаторна картка хворого ОСОБА_5 № 6197.

04.06.2025 постановою слідчого вказані вище речі та документи визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

05.06.2025 клопотання про арешт майна направлено до суду рекомендованим листом № 597, тобто невідкладно після звершення слідчої дії - обшуку.

13.06.2025 постановлена ухвала суду у справі № 757/27823/25-к про повернення клопотання для усунення недоліків у строк в сімдесят дві години.

16.06.2025 слідчим отримано оригінал клопотання з додатками та копія ухвали Печерського районного суду м. Києва.

18.08.2025 клопотання про арешт тимчасово вилученого майна подано до суду.

Мотиви слідчого судді

Норма-дефініція речових доказів (стаття 98 КПК) щодо критеріїв (умов) визнання матеріальних об`єктів речовими доказами (були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин) з одного боку дійсно, сформульована в категоричній формі, і вказані умови мають бути дотримані для визнання тих чи інших речей речовими доказами. У той же час, слід зважати на стадію кримінального провадження. Так, на стадії досудового розслідування не всі обставини, що підлягають з`ясуванню у кримінальному провадженні, можуть бути достовірно встановлені одразу ж, оскільки розслідування - це процес пізнання обставин подій минулого, пов`язаний з пошуком, виявленням та фіксацією відповідних слідів злочинного діяння.

Системний аналіз норм КПК та практики ЄСПЛ дозволяє дійти висновку, що КПК оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) - стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо. Стандарти «достатніх підстав (доказів)» використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілі прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. При цьому, вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (статті 157, 163, частина 5 статті 234, 260 та інші статті КПК), так і слідчими, прокурорами (статті 134, 271, 276 КПК та інші).

З огляду на вимоги ч. 3 статті 170 КПК арешт майна на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК (тобто з метою забезпечення збереження речових доказів) передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав» вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК.

Стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу приналежність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу у кримінальному провадженні, і вони є достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення у подальшому.

За загальним правилом статус тимчасового вилученого майно набуває з моменту фактичного позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких воно перебуває, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися ним до вирішення питання про арешт майна або його повернення (ч. 1 ст. 167 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку.

Частиною 5 ст. 236 КПК України визначено, що обшук на підставі відповідного судового рішення, повинен проводитися в обсязі, необхідному для досягнення мети такого обшуку.

При обшуку слідчий має право оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном (ч. 7 ст. 236 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

У разі необхідності слідчий чи прокурор виготовляє за допомогою технічних, програмно-технічних засобів, апаратно-програмних комплексів копії інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, електронних комунікаційних системах, інформаційно-комунікаційних системах, комп`ютерних системах, їх невід`ємних частинах. Копіювання такої інформації здійснюється із залученням спеціаліста (абз. 4 ч. 2 ст. 168 КПК України).

Щодо мобільного телефону, то дозвіл на його виявлення шляхом зняття копії інформації був наданий ухвалою слідчого судді про обшук.

Як вбачається з протоколу обшуку від 04.06.2025, був наданий пароль від телефону, а саме НОМЕР_5. Однак, спеціаліст до проведення слідчої дії, обшуку, для зняття копій з телефону, залучений не був, що унеможливлює виконання слідчими вимог, передбачених абз. 4 ч. 2 ст. 168 КПК України.

Що стосується вилученої амбулаторної картки ОСОБА_5 , то дозвіл на відшукання медичної документації ОСОБА_5 також був наданий ухвалою слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку. Інші документи безпосередньо стосуються обставин, що є предметом досудового розслідування.

На даній стадії досудового розслідування не всі обставини, що підлягають з`ясуванню у кримінальному провадженні, можуть бути достовірно встановлені одразу ж, оскільки розслідування та дослідження доказів - це процес пізнання обставин подій минулого, пов`язаний з пошуком, виявленням та фіксацією відповідних слідів злочинного діяння.

Згідно з практикою ЄСПЛ, який, проаналізувавши питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що ст.1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає втручання в право мирного володіння майном за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби (п.203 рішення ЄСПЛ від 05.03.2019 у справі «Узан та інші проти Туреччини»/Uzan and others v. Turkey, заяви №19620/05, 41487/05, 17613/08, 19316/08).

Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли існує необхідність здійснення такого втручання в її право з метою виконання завдань кримінального провадження, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо.

Слідчий суддя вважає, що за неможливості копіювання інформації з телефону на місці проведення слідчої дії, його вилучення для подальшого дослідження інформації, що міститься на ньому, виправдовують на даному етапі потреби досудового розслідування та таке втручання у права та інтереси власника майна, як арешт майна з метою збереження речових доказів, що забезпечить дієвість розслідування у кримінальному провадженні.

Інші документи безпосередньо стосуються обставин, що є предметом досудового розслідування.

Дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов висновку, що наявні достатні підстави вважати, що вилучене майно відповідає ознакам речових доказів, тому підлягає арешту з метою забезпечення збереження речових доказів, а тому клопотання підлягає задоволенню.

При цьому, власник майна не позбавлений в подальшому права на звернення до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту майна у порядку ст. 174 КПК.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт у кримінальному проваджені № 0000534 від 23.10.2023 на майно, вилучене 04.06.2025 в ході проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15.05.2025 у справі № 757/21200/25-к, за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- мобільний телефон марки iPhone 13, IMEI1: НОМЕР_1 ; IMEI2: НОМЕР_2 ;

- довідка на ім?я ОСОБА_4 № 5529;

- довідка на ім?я ОСОБА_4 № 112;

- витяг з наказу начальника № 195 № 19РС;

- тимчасове посвідчення військово забов?язаного 3010 на ім?я ОСОБА_4 ;

- амбулаторна картка хворого ОСОБА_5 № 6197.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_8