Справа № 165/1333/24 Провадження №11-кп/802/622/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 02 липня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нововолинська Волинської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, не працюючого, інваліда ІІІ групи, судимого вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 15 вересня 2023 року за ч.1 ст.309, ч.1 ст.310, ч.1 ст.70, ст.75, ст.76 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк один рік, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком один рік, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

засуджено за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за правилами ч.1 ст.72 КК України до покарання за даним вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 15 вересня 2023 року, та остаточно призначено покарання ОСОБА_7 у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 10 (десять) днів.

Строк покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 задоволено частково

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_9 25000 (двадцять п`ять тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди та 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. витрат на правничу допомогу, а всього 27500 (двадцять сім тисяч п`ятсот) грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Так, ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він 15 січня 2024 року, приблизно о 10 год. 15 хв. перебуваючи у підвальному приміщенні будинку №19 у 15 мікрорайоні м. Нововолинська, діючи умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправний та незаконний характер своїх дій, суспільно-небезпечні наслідки свого діяння та свідомо бажаючи їх настання, під час словесного конфлікту наніс один удар розвідним ключем в праву скроневу ділянку голови потерплому ОСОБА_9 , спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді осадження шкіри в правій скроневій ділянці, з припухлістю м`яких тканин довкола, осадження шкіри в ділянці зовнішнього кінця правої брови, синець на верхній повіці правого ока, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись із таким вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 оскаржив його в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги, оскільки вважає його необґрунтованим та незаконним. Зазначає про те, що його дії були здійсненні в стані необхідної оборони, а тому просить скасувати оскаржуване судове рішення, а кримінальне провадження щодо нього закрити та призначити нове розслідування та встановити хто така «Лариса».

Разом з тим, не погоджуючись з вироком місцевого суду захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що покази свідків базувалися не на тому, що вони бачили особисто, а конкретні обставини вони повідомити не могли. Більше того дослідженні в ході судового розгляду письмові докази підтверджують лише наявність тілесного ушкодження у потерпілого, однак жодним чином ні підтверджують, ні спростовують обставини справи. Водночас, звертає увагу на те, що слідчий експеримент за участі обвинуваченого (підозрюваного) слідством не проводився. Окрім того, зазначає, що в даному випадку за обставин справи обвинувачений, проявивши більшу стриманість, міг уникнути конфлікту, завдання тілесних ушкоджень потерпілому, а отже може підлягати кримінальній відповідальності лише за заподіяння шкоди через необережність (ч.4 ст. 37 КК України). Проте, КК України не передбачено настання відповідальності за необережне легке тілесне ушкодження, у зв`язку з чим на думку сторони захисту в діях ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення.

Посилаючись на вищенаведені обставини, просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 125 КК України визнати невинуватим та виправдати за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Разом з тим, 20.11.2025 року в ході апеляційного розгляду потерпілим ОСОБА_9 було подано письмову заяву, в якій він відмовляється від приватного обвинувачення та просить закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Заслухавши думки прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які не заперечували проти закриття кримінального провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши зміст заяви потерпілого ОСОБА_9 , колегія суддів приходить до таких висновків.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України передбачено, що кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених, у тому числі ст. 125 КК України.

Кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення здійснюється в загальному порядку з урахуванням деяких його особливостей, зокрема: підставою для початку досудового розслідування кримінального провадження у формі приватного обвинувачення є подання потерпілим до слідчого, прокурора, іншої службової особи органу, уповноваженого на початок досудового розслідування, заяви про вчинення кримінального правопорушення (ч. 4 ст. 26, ст. 478 КПК України); безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення є відмова потерпілого або його представника від обвинувачення (ч. 4 ст. 26, п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України); примирення потерпілого з підозрюваним (обвинуваченим) у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність і КПК України (ч. 4 ст. 56 КПК України).

За правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 03.07.2019 (справа № 288/1158/16), критерієм розмежування кримінальних проваджень у формі приватного та публічного обвинувачення є зумовлене характером і наслідками протиправного діяння співвідношення публічного та приватного інтересу як об`єктів кримінально-правового захисту. Від такого співвідношення залежать передбачені законом способи вирішення конфлікту між винним і потерпілим, у тому числі можливість його розв`язання без застосування заходів кримінальної репресії.

Законодавець надає потерпілому можливість вибору одного з альтернативних варіантів поведінки у відповідь на вчинення щодо нього кримінального правопорушення: ініціювати перед компетентними органами притягнення винного до кримінальної відповідальності; врегулювати кримінально-правовий спір на основі взаємного порозуміння; не вдаватися до жодних дій.

Волевиявлення потерпілого про притягнення винного до кримінальної відповідальності є необхідною рушійною силою здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, яке відповідно до ч. 1 ст. 477 КПК України може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого, а в разі його відмови від обвинувачення згідно із ч. 4 ст. 26, п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, підлягає безумовному закриттю (за винятком кримінальних проваджень щодо злочинів, пов`язаних із домашнім насильством). Тож, законодавець передбачив безумовну підставу для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення - відмову потерпілого від такого обвинувачення.

Під відмовою потерпілого від обвинувачення у злочинах, перелік яких міститься в ст. 477 КПК України, варто розуміти лише беззастережне волевиявлення про непритягнення винного до кримінальної відповідальності та припинення розпочатої процедури його кримінального переслідування. Відповідна заява є проявом того, що потерпілий не бажає втручання держави в кримінально-правовий конфлікт і обирає альтернативний шлях його вирішення.

Згідно з п. 7 ч. 1, ч. 7 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Якщо обставини, передбачені згаданою нормою КПК України, виникнуть під час судового провадження, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що за заявою потерпілого ОСОБА_9 було розпочато досудове розслідування кримінального провадження за № 0000013 та пред`явлено обвинувачення ОСОБА_7 за ст. 125 КК України, що узгоджується з приписами ст. 477 КПК України.

Наразі потерпілий ОСОБА_9 відмовився від обвинувачення щодо ОСОБА_7 та просив закрити кримінальне провадження, про що надав заяву відповідного змісту.

Оскільки у колегії суддів відсутні підстави сумніватися у добровільності відмови потерпілого ОСОБА_9 від обвинувачення та проінформованості останнього про наслідки такої відмови, зважаючи, що відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, така заява належить задоволенню, а вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 02.07.2025 року, на виконання положень ст. 417 КПК України, скасуванню із подальшим закриттям кримінального провадження щодо ОСОБА_7 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 284, 376, 404, 405, 407, 417,418, 419 КПК України, Волинський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Заяву потерпілого ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 02 липня 2025 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, скасувати.

Закрити кримінальне провадження № 0000013 від 16.01.2024 року щодо ОСОБА_7 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_9 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді