ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/2291/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2025 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_6 ,

представник потерпілої ОСОБА_7 ,

законний представник ОСОБА_8 ,

провівши підготовче судове засідання в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0002944 від 04.08.2025, за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с. Шевченкове, Броварського району, Київської області, українця, громадянина України, працює як у ФОП « ОСОБА_9 » на посаді адміністратора система, який зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , та який проживає за адресою:

АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України,

встановив:

До Дарницького районного суду м. Києва 21 жовтня 2025 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0002944 від 04.08.2025, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 КПК України на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 жовтня 2025 року для розгляду цього кримінального провадження визначено головуючого суддю ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 21 жовтня 2025 року призначено підготовче судове засідання, яке відкладалось за клопотанням сторони захисту.

Під час підготовчого судового засідання 18 листопада 2025 року прокурор ОСОБА_3 , яку підтримав інший прокурор ОСОБА_4 , просила постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта у закритому судовому засіданні. Крім того, звернулась до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без можливості внесення застави.

Представник потерпілої - адвокат ОСОБА_7 у підготовчому судовому засіданні зазначив, що справу слід призначити до судового розгляду у закритому судовому засіданні та просив прийняти до розгляду цивільний позов законного представника потерпілої ОСОБА_8 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди. Також підтримав думку прокурора щодо можливості обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 .

Законний представник потерпілої ОСОБА_8 підтримала позицію свого представника та прокурорів.

Неповнолітня потерпіла ОСОБА_10 у підготовче судове засідання не прибула, від її законного представника надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Захисник ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні не заперечувала щодо можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта, будь-яких клопотань, які перешкоджають призначенню судового розгляду, не заявила. Водночас звернулась до суду з клопотанням про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, зокрема цілодобовий домашній арешт за місцем проживання останнього.

Обвинувачений ОСОБА_6 під час судового засідання підтримав думку захисника про можливість призначення справи до судового розгляду.

На питання головуючого всі учасники судового розгляду підтвердили, що не заперечують проти проведення підготовчого судового засідання за відсутності потерпілої.

Щодо інших клопотань, пов`язаних із призначенням обвинувального акта до розгляду, учасники не висловились.

Кримінальне провадження підсудне Дарницькому районному суду м. Києва.

Обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування складено відповідно до положень статей 291, 292 КПК України.

Підстав для закриття кримінального провадження судом під час підготовчого судового засідання не встановлено.

Істотних порушень вимог КПК України при складанні обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, які б перешкоджали призначенню цього обвинувального акта до судового розгляду судом не встановлено.

Отже, суд дійшов висновку про необхідність призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України.

Судове засідання у цьому кримінальному провадженні з урахуванням вчиненого правопорушення, яке відноситься до злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканності стосовно неповнолітньої особи, з метою запобігання розголошенню відомостей про особисте життя учасників справи, суд вважає за доцільне призначити справу до судового розгляду у закритому судовому засіданні суддею однособово.

У судове засідання необхідно викликати прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва, обвинуваченого та його захисника, потерпілу та її законного представника й представника.

Суд вважає за можливе прийняти цивільний позов законного представника потерпілої до розгляду у цьому кримінальному провадженні.

З приводу тверджень сторони захисту щодо відсутності вини обвинуваченого та недопустимості ряду доказів, то суд наголошує, що зазначене не є предметом розгляду під час підготовчого судового засідання, оскільки особливістю цієї стадії є те, що суд не досліджує доведеність обставин, викладених в обвинувальному акті, не оцінює пред`явлене обвинувачення та спосіб збирання доказів.

Водночас така оцінка може бути надана виключно під час судового розгляду за наслідком дослідження наданих сторонами доказів, адже ці доводи стосуються суті пред`явленого обвинувачення та його доведеності.

Щодо клопотань учасників під час підготовчого судового засідання.

Під час підготовчого судового засідання прокурор ОСОБА_3 підтримала подане нею клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів. Просила це клопотання задовольнити, зазначивши, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України, тобто у сексуальному насильстві стосовно неповнолітньої особи. Прокурор вказала, що строк, визначений ухвалою слідчого судді від 30.09.2025, закінчується 28.11.2025, однак на сьогоднішній день продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та неповнолітню потерпілу у цьому кримінальному провадженні. У зв`язку з наведеним, прокурор просила обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 строком на 60 днів, без можливості внесення застави. Прокурор зауважила, що інші, більш м`які, ніж тримання під вартою, запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Прокурор, який брав участь у підготовчому судовому засіданні, ОСОБА_4 , підтримав заявлене клопотання та вважав, що є підстави для його задоволення.

Представник потерпілої ОСОБА_7 , думку якого підтримала законний представник потерпілої ОСОБА_8 , наполягали на задоволенні клопотання, оскільки ризики зазначені прокурором не втратили своєї актуальності.

Захисник ОСОБА_5 просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора. Сторона захисту вказала, що будь-яких даних на підтвердження можливості переховуватись від суду, впливати на учасників кримінального провадження або чинити на них тиск, прокурором не надано, як і не обґрунтовано неможливість застосування до ОСОБА_6 інших, більш м`яких запобіжних заходів. Також захисник зазначила, що сторона захисту не погоджується з висунутим обвинуваченням. На підставі наведеного, захисник просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 . Водночас сторона захисту вважала доцільним застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який буде домірним для обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав позицію захисника, щодо клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував з підстав викладених захисником.

Суд, заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши заявлені клопотання та долучені до них матеріали, дійшов таких висновків.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, зазначеним у п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, підозрюваного, обвинуваченого (п.п. 1-12 ч. 1 ст. 178 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 КПК України.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Так, вказане кримінальне провадження знаходиться на стадії судового провадження, зокрема підготовчого провадження, метою якого відповідно до глави 27 КПК України є вирішення питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду.

Оцінці судом на зазначеній стадії кримінального провадження підлягають характер та тяжкість кримінального правопорушення, а також наявність та/або продовження існування наведених прокурором ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, вирішуючи питання щодо можливості обрання запобіжного заходу у вигляді тримання особи під вартою, суд має встановити існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки такої особи та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

Під час розгляду цього клопотання суд дійшов висновку, що ризики, встановленні при вирішенні питання про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу та продовження строку його дії, не зменшились, продовжують існувати, та у судовому засіданні прокурором доведено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Так, з урахуванням змісту та обсягу обвинувачення, яке інкриміноване ОСОБА_6 , а саме вчинення кримінального правопорушення, покарання за яке передбачає позбавлення волі на строк від п`яти до семи років, при цьому вказаний злочин відповідно до ст. 12 КК України класифікується як тяжке кримінальне правопорушення та відноситься до кримінальних правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, тому ризик переховування від суду є реальним.

Аргументи захисника щодо наявності в обвинуваченого міцних сімейних зв`язків, зокрема утримання малолітньої доньки та непрацездатних батьків, не можуть бути сприйняті судом як переконливі підстави для відсутності ризику.

Суд зазначає, що зазначені обставини існували й на момент вчинення інкримінованого кримінального правопорушення та не стали для обвинувачуваного стримуючим чинником, який би утримав його від протиправної поведінки.

При цьому сам по собі факт наявності сімейних обов`язків не доводить процесуальної дисципліни та не гарантує, що обвинувачений не буде ухилятися від суду.

Таким чином, враховуючи, що існує ймовірність притягнення його до кримінальної відповідальності з призначенням покарання у виді реального позбавлення волі на строк від п`яти до семи років, відсутні будь-які стимулюючі фактори, які могли б запобігли цьому, тож суд погоджується із доводами прокурора про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який існував на час застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу під час досудового розслідування та на час розгляду цього клопотання не припинив існувати.

У той же час слушним є і ризик впливу на потерпілу та свідків, адже потерпіла є неповнолітньою. Зважаючи на те, що судовий розгляд ще не розпочато та зазначені особи безпосередньо судом ще не допитані.

У той же час, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України), тобто ризик впливу на свідків та потерпілу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Таким чином, факт направлення обвинувального акта до суду та призначення підготовчого судового засідання не зменшує ризик можливого незаконного впливу на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні, а навпаки збільшує вірогідність його, адже ОСОБА_6 з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження зможе вступати у позапроцесуальні відносини та схиляти до зміни наданих слідству показань, у тому числі з метою його виправдання та уникнення відповідальності.

Суд також зважає на те, що у цьому випадку обвинувачення значним чином ґрунтується на показаннях неповнолітньої потерпілої, які по суті стосуються діянь ОСОБА_6 , то відповідно саме він може бути зацікавлений у зміні чи відмові від показань.

Отже, суд вважає, що ризик незаконного впливу на свідків та потерпілу є реальним та зумовлює необхідність запобіжного заходу.

Враховуючи надані матеріали, встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілу у цьому кримінальному провадженні, тому суд вважає обґрунтованою необхідність у застосуванні до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Сторона захисту просила застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Водночас суд зауважує, що домашній арешт, хоч і полягає у забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, проте в обставинах цього кримінального провадження не буде досить дієвим.

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням наведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Слід зазначити, що через злочин агресії РФ та, як наслідок, запроваджений на території України воєнний стан, постійну загрозу ракетних та інших обстрілів, пошкодження об`єктів критичної інфраструктури, систематичні збої у роботі мережі електропостачання та засобів зв`язку, участь працівників Національної поліції, які відповідно до ч. 3 ст. 181 КПК України виконують ухвалу про домашній арешт у забезпеченні громадської безпеки та охорони держави, дієвість та ефективність запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, навіть за умови застосування електронних засобів контролю, об`єктивно знижується і у цьому кримінальному провадженні не може запобігти встановленим ризикам.

Суд вважає, що обставини, які враховувались під час досудового розслідування в ході обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 після направлення обвинувального акта до суду не змінилися, і підстави для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, відсутні.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наведених обставин, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_6 , захисником не надано та судом на теперішній час не встановлено.

Отже, на переконання суду запобігти існуючим ризикам неможливо шляхом застосування щодо обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Прокурор також заперечувала проти обрання альтернативного запобіжного заходу.

За змістом приписів ч. 4 ст. 182 КПК України при визначенні розміру застави суд зобов`язаний врахувати:

-обставини кримінального правопорушення;

-майновий та сімейний стан обвинуваченого, інші дані про його особу;

-встановлені ризики, визначені ст. 177 КПК України;

-можливість достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків;

-те, що такий розмір не може бути завідомо непомірним для обвинуваченого.

ЄСПЛ вважає, що розмір застави має оцінюватись, з огляду на, з-поміж іншого, ступінь вірогідності того, що перспектива втрати застави або вжиття заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі» («Гафа проти Мальти» (Gafa v. Malta) від 22.05.2018, заява № 54335/14, § 70; «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010, заява № 12050/04, § 78).

Як вже зазначалось, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Втім, у виключних випадках, якщо суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (абзац п`ятий ч. 5 ст. 182 КПК України).

Водночас, суд також враховує, що застава може бути внесена, як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною та/або юридичною особою (заставодавцем), що передбачено ч. 2 ст. 182 КПК України.

З огляду на викладене, суд переконаний, що застава у межах 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що визначено ч. 5 ст. 182 КПК України, яка може бути встановлена особі, яка обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, не здатна забезпечити виконання ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків. Відтак, заставу належить призначити у розмірі, який перевищує 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За таких обставин, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_6 , обставини ймовірного вчинення кримінального правопорушення, встановленими ризиками, переконує суд у тому, що обґрунтованим розміром застави є 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 605 600 грн.

На переконання суду, такий розмір застави для ОСОБА_6 буде з одного боку помірний, а з іншого - зможе разом із покладенням обов`язків утримати від бажання переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків/потерпілу.

Зазначена сума хоч і є досить значною, проте не є надто непомірною для ОСОБА_6 і ймовірність її втрати у випадку порушення обов`язків здатна його стримати від вчинення дій, зазначених у попередньому абзаці.

Також відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 183 КПК України в ухвалі суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на обвинуваченого, у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Суд також вважає за необхідне покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 у разі внесення застави, обов`язки, а саме: 1) прибувати за кожною вимогою до прокурора та суду; 2) не відлучатися за межі міста Києва без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватися від спілкування з приводу обставин, викладених у висунутому обвинувачені із свідками та потерпілою, її законним представником.

З огляду на встановлені у цій ухвалі обставини, а також обставини, викладені в обвинувальному акті, зазначені обов`язки, у разі внесення застави, покладаються на обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 днів (ч. 7 ст. 194 КПК України).

Таким чином, з метою досягнення дієвості цього кримінального провадження, запобіганню можливого переховування від суду, впливу на потерпілу чи свідків, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а визначений розмір застави у сумі 605 600 грн визнаний таким, оскільки застава саме в такому розмірі здатна запобігти встановленим ризикам, передбаченим ч. 2 ст. 177 КПК України.

З огляду на викладене та керуючись статтями 177, 182, 183, 314-316 КПК України, суд

постановив:

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0002944 від 04.08.2025, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України, на 15 годину 00 хвилин 25 листопада 2025 року.

Судовий розгляд здійснювати у закритому судовому засіданні суддею одноособово.

Прийняти цивільний позов законного представника потерпілої ОСОБА_8 до розгляду.

Для участі у судовому засіданні викликати сторони кримінального провадження: прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва, обвинуваченого, його захисника та потерпілу, її законного представника та представника потерпілого.

У задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, відмовити.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 16 січня 2026 року включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_6 заставу у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 605 600 грн.

У разі внесення застави у визначеному судом розмірі вважається, що до обвинуваченого ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 , строком на 60 днів наступні обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою до прокурора та суду;

2) не відлучатися за межі міста Києва без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з приводу обставин, викладених у висунутому обвинувачені із свідками та потерпілою, її законним представником.

Роз`яснити заставодавцю (у разі внесення ним застави), що у разі внесення ним застави, на нього покладається обов`язок забезпечити належну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 та його явку за викликом.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 та заставодавцю, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави. У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.

Прийняти до розгляду клопотання захисника ОСОБА_5 (оголошенні нею усно під час підготовчого судового засідання), до вирішення яких повернутися на відповідній стадії судового розгляду.

Ухвала підлягає оскарженню до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту проголошення ухвали в частині обрання запобіжного заходу.

Суддя ОСОБА_1