Справа № 308/874/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участі учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000080 від 05.04.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332, ч.3 ст.28, ч.ч.1,3 ст.358 Кримінального кодексу України,-

в с т а н о в и в:

29.09.2025 до суду надійшло клопотання ОСОБА_9 про скасування арешту майна.

В обґрунтування клопотання власник майна зазначає, що ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду від 01 липня 2022 року у справі №297/1530/22 накладено арешт на грошові кошти, а саме: 42 купюри номіналом по 100 Євро кожна, 27 купюр номіналом по 100 доларів США кожна, 3 долари США, які були вилучені у ОСОБА_9 .

Вилучені в ході обшуку автомобіля Шкода Октавіа А7, д.н.з. НОМЕР_1 грошові кошти належать ОСОБА_9 , про що вона особисто зазначила під час обшуку та в подальшому відобразила в протоколі обшуку від 14.06.2022. Частина цих коштів отримана від заробітку за кордоном з вересня по грудень 2021, а частина отримана від підприємницької діяльності.

ОСОБА_9 не є підозрюваною, обвинуваченою в даному кримінальному провадженні, а вилучені її грошові кошти не мають жодного відношення до вчинення кримінального правопорушення, яке розслідується в рамках кримінального провадження №00000, та не може бути предметом спеціальної конфіскації як виду покарання.

Вилучені грошові кошти, не містять ознаки підробки або даних що такі отримані не в установленому законом порядку та не є об`єктом кримінального правопорушення.

Грошові кошти не були об`єктом ідентифікації за наявними матеріалами НСРД, не є предметом злочину, а стороною обвинувачення жодним чином не обґрунтовано та не доведено незаконність їх походження.

Обмеження законного власника можливості володіння, користування й розпорядження вказаним майном без жодних на те причин та правових підстав призводить до порушення гарантованого йому ст. 41 Конституції України права власності на його особисте майно, яке є непорушним.

Крім того, зазначив, що вилучені грошові кошти не відповідають критеріям визначеним ст. 98 КПК України, так як вони не були знаряддям кримінального правопорушення, не зберегли на собі його сліди, не містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, не були серед предметів, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, не набуті кримінально протиправним шляхом чи внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Тому, враховуючи дані обставин, подальший арешт зазначеного майна є недоцільним і підстави для його застосування відсутні.

В судове засідання власник не з`явився, в клопотанні просила провести розгляд без її участі.

В судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення клопотання, оскільки санкція статті передбачає конфіскацію майна. Також зазначив, що грошові кошти були оглянуті, слідів вчинення кримінального правопорушення не містять та не були предметом кримінального правопорушення.

В судовому засіданні обвинувачені та їх захисники підтримали клопотання.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали поданого клопотання, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом, 14.06.2022 на підставі ухвали слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області проведено обшук автомобіля Шкода Октавіа А7, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 , під час якого було виявлено і вилучено зокрема грошові кошти 42 купюри номіналом по 100 Євро кожна, 27 купюр номіналом по 100 доларів США кожна, 3 долари США.

Ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 01.07.2022 по справі №297/1530/22 накладено арешт майна у кримінальному провадженні №0000080, відомості про яке внесені до ЄРДР 05.04.2022 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, зокрема на грошові кошти: 42 купюри номіналом по 100 Євро кожна, 27 купюр номіналом по 100 доларів США кожна, 3 долари США, які були вилучені у ОСОБА_9 .

15.06.2022 постановою заступника начальника відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_10 визнано вищевказане майно речовими доказами.

Як випливає з протоколу вручення грошових коштів від 14.06.2022, вилучені кошти не були ідентифіковані, а тому такі не були предметом вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 3 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно ч.1 ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

У відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявляти клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з`ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (п. 46 рішення у справі "Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі "Рябих проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).

Згідно вимог ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Так, арешт на грошові кошти було накладено слідчим суддею з метою збереження їх як речових доказів та оскільки такі мають доказове значення для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення.

В судовому засіданні встановлено, що обшук був проведений саме в автомобілі ОСОБА_9 , і грошові кошти були вилучені саме у ОСОБА_9 , що підтверджується зокрема ухвалами слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку та арешт майна, ОСОБА_9 жодного процесуального статусу у даному кримінальному провадженні не має, як зазначив прокурор в судовому засіданні зазначені грошові кошти не були предметом вчинення кримінального правопорушення та не зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, докази того, що автомобіль перебував у користуванні обвинувачених відсутні.

У постанові від 18.09.2013 у справі №6-92цс13 Верховний Суд зазначив, що основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність забезпечення справедливої рівноваги між інтересами суспільства та дотриманням фундаментальних прав окремої людини. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в ст.1 Першого протоколу, де йдеться про досягнення обґрунтованої пропорційності між ужитими заходами та метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Європейський суд з прав людини неодноразово акцентував увагу на тому, що обмеження володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Суддею встановлено, що на даний час з вказаним грошовими коштами проведені всі необхідні слідчі дії, дані грошові кошти не є власністю обвинуваченого, що підтверджується дослідженим в судовому засіданні матеріалами, а належить третій особі, яка не має жодного процесуального статусу в даному кримінальному провадженні

За таких обставин, враховуючи розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тривалість перебування майна під арештом, вважаю, що накладення арешту на грошові кошти, належні ОСОБА_9 створює обмеження у реалізації основоположних прав та свобод, які гарантуються Конституцією України та є найвищою соціальною цінністю, суд приходить до висновку, що клопотання про скасування арешту майна підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170, 174, 309, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 01.07.2022 року у справі № 297/1530/22 на грошові кошти, а саме 42 купюри номіналом по 100 Євро кожна, 27 купюр номіналом по 100 доларів США кожна, 3 долари США та повернути законному володільцю ОСОБА_9 або уповноваженій нею особі.

Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили з моменту її підписання.

Повний текст ухвали оголошено 31 жовтня 2025 року о 16 год. 40 хв.

Головуючий суддя ОСОБА_1