ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 551/1259/23 Номер провадження 11-кп/814/549/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі

судового засідання ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава матеріали кримінального провадження № 0000640 від 01 червня 2023 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 на вирок Шишацького районного суду Полтавської області від 16.11.2023 відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сагайдак Шишацького району Полтавської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, працюючого підсобним працівником в ТОВ «Федунка», раніше судимого, а саме:

- 30.08.2017 Шишацьким районним судом Полтавської області засуджений за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

-28.02.2018 Шишацьким районним судом Полтавської області засуджений за ч.2 ст. 185 КК України із застосуванням ч.1 ст. 71, ч.3 ст. 78 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений умовно-достроково на 1 рік 25 днів за ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 03.08.2020,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_8 засуджено ст. 336 КК України на 3 роки позбавлення волі.

По справі вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

За вироком суду, ОСОБА_8 , будучи військовозобов`язаним на особливий період, у встановленому законом порядку пройшов медичний огляд та згідно довідки військово-лікарської комісії від 16 січня 2023 року визнаний придатним до військової служби на підставі наказу Міністерства оборони № 402 від 14.08.2008 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України».

На виконання Указу Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» 24 травня 2023 року працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 в приміщенні даної установи військовозобов`язаному ОСОБА_8 було вручено під підпис повістку з визначеним терміном прибуття на 04-00 год. 01 червня 2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ) з метою подальшої відправки до військової частини для проходження військової служби за мобілізацією.

При цьому, отримавши дану повістку у належний спосіб та будучи письмово ознайомленим про кримінальну відповідальність за ухилення від призову за мобілізацією, ОСОБА_8 , без поважних причин не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а ні 01 червня 2023 року, а ні після вказаної дати.

Захисник ОСОБА_7 просить вирок суду відносно ОСОБА_8 змінити та застосувати до нього ст.ст.69, 75 КК України, оскільки судом першої інстанції не в повній мірі враховано наявність пом`якшуючих обставин визнання вини та щире каяття обвинуваченого.

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_8 просить признати йому покарання із застосуванням ст.75 КК України з випробуванням. Зазначає, що готовий вступити на військову службу.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника на підтримку власних апеляційних скарг, позицію прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апелянта та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій за ст.336 КК України як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, в апеляційній скарзі не оспорюються та підтверджуються сукупністю доказів у кримінальному провадженні, яким судом першої інстанції надана правильна юридична оцінка.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи апеляційних скарг сторони захисту про необхідність помякшення покарання ОСОБА_8 є необґрунтованими.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, його характер, обставини та високу суспільну небезпеку в умовах воєнного стану, особу ОСОБА_8 який раніше судимий, працює, за місцем проживання характеризується позитивно, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває, наявність обставини, що пом`якшує покарання визнання вини, та відсутність обставин, які його обтяжують.

Висока ж суспільна небезпека вчиненого обвинуваченим злочину в умовах воєнного стану полягає у відмові ОСОБА_8 від захисту Батьківщини, що створює підґрунтя для підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави та в умовах воєнного стану є неприпустимим. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. В умовах збройної агресії з боку іншої держави захист Вітчизни набуває особливого значення, а тому наслідки ухилення від військової служби в цих умовах через покарання, повинні досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, про що зазначено в ч.1 ст.1 та ч.2 ст.50 КК України. Тобто ухилення обвинуваченого від виконання зазначеного вище обов`язку завдає значної шкоди інтересам суспільства. Жодних даних, які би свідчили про вжиття ОСОБА_8 заходів, спрямованих на те, щоб мобілізуватися, перевіркою матеріалів провадження не встановлено.

Наведені вище обставини значно підвищують як суспільну небезпечність вчиненого злочину, так і особи ОСОБА_8 .

Так, у постанові від 09 грудня 2024 року (справа №146/1811/23) Касаційний кримінальний суд Верховного Суду наголосив, що відсутність належного реагування держави, зокрема, суду під час призначення покарання за вчинення військовозобов`язаними кримінальних правопорушень у сфері забезпечення призову та мобілізації під час збройної агресії та повномасштабного вторгнення ЗС РФ на територію України, нівелює визначену ст.ст.50, 65 КК України мету покарання і може призвести до збільшення кількості аналогічних кримінальних правопорушень іншими особами, а також неспроможності забезпечення належного виконання завдань із оборони держави, захисту незалежності й територіальної цілісності України, що призведе до порушення прав та інтересів суспільства і держави в цілому.

На думку колегії суддів, місцевий суд дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та про необхідність призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі з реальним відбуттям, але в мінімальному розмірі.

Суд апеляційної інстанції враховує наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, у вигляді визнання вини, яка знайшла своє підтвердження в матеріалах провадження, те, що ОСОБА_8 має постійне місце роботи, однак зазначене, з огляду на всі обставини цього конкретного кримінального провадження в їх сукупності, що мають правове значення при вирішенні питання про застосування ст.ст.69, 75 КК України, не є мотивованою та достатньою підставою для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням або призначення покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті 336 КК України.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання, яке є мінімальним, із визначеним способом його виконання відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Тому підстави для застосування до обвинуваченого приписів ст.ст.69, 75 КК України, про що порушується питання в апеляційних скаргах, є відсутніми.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції повно й усебічно розглянути провадження, за результатом чого ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційні скарги не підлягють задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Шишацького районного суду Полтавської області від 16.11.2023 відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк, з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4