Справа № 209/2935/25
Провадження № 1-кп/209/119/26
У Х В А Л А

про продовження строку дії запобіжного заходу

12 лютого 2026 року м. Камянське

Дніпровський районний суд міста Кам`янського у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Кам`янське кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 лютого 2025 року за № 0000077, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, не працюючого, раніше судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться дане кримінальне провадження.

Кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 22.12.2025 продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з утриманням у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», строком на 60 (шістдесят) днів, а саме до 19.02.2026 включно, з визначенням розміру застави в 25 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 75700 (сімдесят п`ять тисяч сімсот) гривень 00 копійок. У разі внесення застави на обвинуваченого ОСОБА_4 покладено обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України строком на два місяці.

02.02.2026 прокурор подала клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Короткий зміст клопотання.

В обґрунтування поданого клопотання прокурор зазначила про обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення та продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме: (1) переховуватися від суду; (2) незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; (5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Обґрунтовуючи існування ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України прокурор зазначила про те, що ОСОБА_4 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у інше приміщення, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, загроза реального відбуття якого з високою ймовірністю може спонукати обвинуваченого до переховування від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності. Обвинувачений усвідомлює можливість застосування до нього такого покарання у разі визнання судом його винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, оскільки раніше неодноразово відбував покарання у вигляді позбавлення волі. Також обвинувачений усвідомлює, що у разі визнання судом його винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення виключена ймовірність застосування судом звільнення від відбування покарання з випробуванням. Тому обвинувачений не маючи місця роботи чи навчання, джерела доходу, тобто сталих соціальних зв`язків, які б могли утримувати його в межах міста, у будь який час, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, може залишити межі міста та області.

Також прокурор зазначає, що про існування вказаного ризику свідчить те, що обвинувачений ОСОБА_4 ухилявся від явки на судові засідання у Заводському районному суді м.Дніпродзержинська по справі, де він був обвинуваченим, та вказані обставини свідчать про те, що останній схильний до ухилення від виконання обов`язкових для нього судових рішень.

Щодо актуальності ризику передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, вказала, що відповідно до матеріалів кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_4 достовірно відомі анкетні дані, адреси проживання свідків. Усвідомлюючи загрозу реального відбування покарання, передбаченого санкцією ч.4 ст. 185 КК України, обвинувачений, перебуваючи під дією більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, зможе вчинити спроби незаконного впливу на свідків, з метою спонукання їх до відмови від надання показань чи зміни показань, ухилення від подальшої явки до суду. При цьому, перебуваючи під дією більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, обвинувачений зможе особисто або із залученням інших осіб, використовуючи сучасні засоби комунікації, безперешкодно шляхом вмовляння, тиску, погроз, залякування, викликання жалю до себе або будь-яким іншим способом чинити спроби незаконного впливу на свідків з метою спонукання їх до ухилення від подальшої явки до суду, відмови від надання показань, надання неправдивих показань чи зміни показань у суді тощо.

Щодо актуальності ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України зазначила, що вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 повторно кримінального правопорушення проти власності та вчинення кримінальних правопорушень проти власності у минулому, обґрунтована підозра у вчиненні кримінального правопорушення через нетривалий проміжок часу після звільнення з установи виконання покарань закритого типу, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, зокрема, місця роботи чи іншого законного джерела доходу, - все це в сукупності безумовно вказує на стійку антисоціальну спрямованість поведінки обвинуваченого, а також на те, що вчинення злочинів є для нього одним з шляхів для заробітку коштів. Тому, існує ризик продовження обвинуваченим протиправної діяльності та вчинення ним інших кримінальних правопорушень, зокрема, проти власності. При цьому, більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, зокрема, домашній арешт, не зможе забезпечити запобігання цьому ризику, адже обвинувачений зможе раптово, не попередивши суд, залишити місце свого проживання з метою вчинення нових злочинів для отримання доходу «легким шляхом».

Таким чином запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків і виконання процесуальних рішень.

Просить продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянину України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. Визначити ОСОБА_4 заставу в розмірі 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 83200 гривень 00 копійок, та у разі внесення застави, покласти на обвинуваченого процесуальні обов`язки, передбачені пп.1-4 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримала клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з підстав викладених у ньому.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 щодо задоволення клопотання прокурора заперечила, просила застосувати відносно обвинуваченого більш м`який запобіжний захід цілодобовий домашній арешт. Зазначила, що подане прокурором клопотання про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу є безпідставним та необґрунтованим. Вважає, що зазначені прокурором ризики не доведені. Також захисник зазначила, що вразі відмови у зміні запобіжного захисту, просить зменшити розмір застави до мінімального розміру.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав доводи свого захисника. Просив змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній решт.

Оцінка та висновки суду.

Заслухавши думку учасників судового провадження, перевіривши їх доводи та матеріали справи, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. При цьому вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно змісту ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду з метою досягнення дієвості цього провадження.

За положеннями ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч.2 ст.177 КПК України).

Частинами 1, 3 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною 5 статті 176 цього Кодексу. Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Частиною 1 статті 197 КПК України передбачено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Як вбачається з ухвали Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 22.12.2025 відносно обвинуваченого ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 (шістдесят) днів, а саме до 19.02.2026 включно, з визначеним розміром застави в 25 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 75700 (сімдесят п`ять тисяч сімсот) гривень 00 копійок.

Відтак, строк тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою відповідно до ухвали суду закінчується 19.02.2026.

В обґрунтування клопотання прокурор покликається на те, що на теперішній час продовжують існувати ризики, визначені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В ході розгляду клопотання судом встановлено, що обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати. Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Наявність ризику переховування від суду у відповідності до КПК України не означає, що обвинувачений обов`язково здійснюватиме переховування, однак достатньо встановити, що він має реальну можливість здійснити такі дії у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

На думку суду, тяжкість інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення та суворість покарання за його вчинення може свідчити про наявність ризику переховування від суду.

Це твердження узгоджується із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» № 31315/96 від 25.04.2000, § 76, відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Варто також зазначити, що у рішенні ЄСПЛ по справі «Бессієв проти Молдови» суд вказав, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність же покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, яке є тяжким злочином у розумінні ст.12 КК України, санкцією якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

У своєму рішенні у справі «W проти Швейцарії» від 26.01.93 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Так, суд бере до уваги доводи прокурора щодо ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення (іншого злочину) та враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше судимий, в тому числі за вчинення корисливих злочинів, а тому може продовжити злочинну діяльність, оскільки він офіційно не працевлаштований, не має джерел доходів, що свідчить про недостатньо міцні соціальні зв`язки.

Тому, на думку суду, ризики переховування обвинуваченого від суду та можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжують існувати.

Окрім того, у п.36 справи ЄСПЛ «Москаленко проти України» (Заява№ 37466/04) від 20 травня 2010 року, зазначено, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Відтак, суд не бере до уваги твердження сторони захисту про те, що ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, не існує, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь вірогідності, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків, суд враховує, що свідки по даному кримінальному провадженню судом ще не допитані, а відтак суд приходить до висновку, що також наявні підстави вважати, що продовжує існувати ризик того, що обвинувачений ОСОБА_4 може впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки ризик впливу на вказаних осіб існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , зокрема домашній арешт, на якому наполягає сторона захисту, не зможуть запобігти визначеним ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Тому, з огляду на вказане, суд приходить до висновку про необхідність продовження щодо ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, адже, на переконання суду, на даний час жоден із більш м`яких запобіжних заходів, аніж запропонований прокурором у клопотанні, не зможе гарантувати запобігання ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що у разі зміни запобіжного заходу обвинувачений може переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків та вчинити нове кримінальне правопорушення. Таким чином, клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу підлягає до задоволення.

В силу вимог ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обовязків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Щодо розміру застави, суд вважає, що раніше визначений судом розмір застави, на цьому етапі кримінального провадження, буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та запобігання спробам вчинити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. На думку суду, розмір застави, який був раніше обрахований на момент його визначення та становив 75700 (сімдесят п`ять тисяч сімсот) гривень 00 коп., є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні та не порушує права обвинуваченого.

Разом з цим, у випадку внесення застави на обвинуваченого ОСОБА_4 слід покласти обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Згідно з ч. 7 ст. 194 КПК України, зазначені обов`язки покладаються на обвинувачену на строк не більше двох місяців.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України, підозрюваний, обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної слідчим суддею/судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного під вартою.

Керуючись ст. ст. 176-178, 179, 180, 181, 183, 184, 194, 196, 197, 331, 372, 376 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу та зменшення розміру застави - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, а саме до 12.04.2026 включно з раніше визначеним розміром застави 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 75700 (сімдесят п`ять тисяч сімсот) гривень 00 коп., яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною чи юридичною особою (заставодавцем).

Визначити, що у разі внесення обвинуваченим або іншою фізичною або юридичною особою застави у розмірі 75700 (сімдесят п`ять тисяч сімсот) гривень 00 копійок, обвинувачений ОСОБА_4 підлягає звільненню з-під варти.

У разі внесення застави та звільнення обвинуваченого з-під варти, покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України строком на два місяці, а саме:

- прибувати за кожною вимогою на визначений час до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця проживання;

- утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі не з`явлення його за викликом до слідчого, прокурора чи суду без поважних причин або не повідомлення про причини своєї неявки, або порушення обов`язків, покладених на нього у цій ухвалі, застава звертається у дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України і використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави у дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора Кам`янської окружної прокуратури ОСОБА_3 ..

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» - для відома та виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а особою, що перебуває під вартою, у той самий строк з моменту вручення йому ухвали.

Повний текст ухвали складено 12.02.2026.

Суддя ОСОБА_6