Справа № 463/23/26 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/195/26 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисників підозрюваного ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 05 січня 2026 року, якою у кримінальному провадженні № 0001328 від 08.04.2025 застосовано до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. с. Маяки Беляєвського району Одеської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного за ч. 5 ст. 407 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави,

за участю:

прокурора ОСОБА_9 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

встановила:

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 05 січня 2026 року клопотання старшого слідчого в ОВС Першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 задоволено.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Львівській установі виконання покарань (№ 19) Управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області.

Строк дії ухвали становить шістдесят днів, а саме: з 05.01.2026 до 05.03.2026.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисники адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України є надуманими та такими, що не підтверджуються жодним доказом.

Звертає увагу, що ОСОБА_6 є учасником бойових дій, перебуває на службі в лавах ЗСУУ з 2020 року, під час проходження служби був тричі поранений, мав контузії, потребує кваліфікованої медичної допомоги, одружений, має на утриманні малолітню дитину, має постійне місце проживання.

Захисник ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_6 менш суворий запобіжний захід.

В обґрунтування апеляційних вимог захисника звертає увагу, що виходячи із фактичних обставин справи, слід констатувати, що підозрюваний ОСОБА_6 у період часу з 02.03.2025 по 05.01.2026, проживав із сім`єю, займався особистим лікуванням та веденням домашнього господарства, вихованням дитини, постійно знаходячись за адресою проживання, де і був затриманий. Зауважує, що будь-яких спроб приховати свою особу або місце проживання, таких як зміна зовнішності, використання документів іншої особи, зміна адреси проживання, самовільне заселення в житло, що не використовується, проживання поза постійною адресою, спроба перетнути кордон тощо не здійснював. Таким чином, апелянт вважає, що ОСОБА_6 , не вчинив жодних дій щодо переховування від компетентних державних органів.

Стверджує, що під час затримання, підозрюваний ОСОБА_6 поводився винятково дисципліновано, підкорявся наказу уповноваженої посадової особи, спроб втечі не робив; інших кримінальних правопорушень ОСОБА_6 не вчинив, із свідками у цьому кримінальному провадженні не спілкувався та на них ніякого впливу не вчинив, як і спроб доступу та знищення документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Зазначає, що підозрюваний має постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки, відтак, може виконувати процесуальні обов`язки, які на нього покладено, і при обрання менш суворого виду запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

Вказує, що ОСОБА_6 одружений, має на вихованні малолітню доньку. Добровільно мобілізований шляхом укладення контракту та проходив військову службу протягом 5 років до повномасштабного вторгнення держави-агресора рф та оголошення військового стану. За час проходження військової служби працював над підвищенням професійного рівня, проходячи відповідні навчання та тренінги, систематично отримував заохочення. Є учасником бойових дій. Виконуючи службові обов`язки, отримав поранення, внаслідок чого тривало лікувався, на даний час також потребує додаткового лікування, у тому числі спостереження психіатра; у ОСОБА_6 наявні наслідки мінно-вибухової травми, енцефалопатія 1 стадії складного ґенезу, які пов`язані з із захистом Батьківщини. Окрім того, ОСОБА_6 у 2019 році мав травму у вигляді ЗЧМТ, забою головного мозку 1 ступеня, перелому правої променевої кістки в типовому місці.

Заслухавши доповідь судді, захисника адвоката ОСОБА_8 , підозрюваного ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_11 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали клопотання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

У провадженні Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, перебувають матеріали кримінального провадження № 0001328 від 08 квітня 2025 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

05 січня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно зі ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно з ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Під час вирішення питання про задоволення клопотання слідчого слідчим суддею першої інстанції враховано вагомість наявних доказів про підозру вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, те, що останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке належить до категорії тяжких та за яке передбачено покарання у вигляді до 10 років позбавлення волі, кримінальне правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 вчинено в умовах воєнного стану, запровадженого у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти Української Держави та Українського Народу та спрямоване на грубе порушення суспільних відносин у сфері несення військової служби.

Зокрема, слідчим суддею враховано, що ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, здійснювати вплив на свідків та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, саме тому слідчий суддя дійшов висновку, що запобіжний захід у виді тримання під вартою зможе належним чином забезпечити поведінку останнього під час досудового розслідування та може запобігти ризикам, пов`язаним із перешкоджанням здійсненню кримінального провадження у будь-яких формах та цим ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які підтверджують вчинення старшим солдатом ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, у тому числі актом службового розслідування військової частини НОМЕР_1 за № 12102.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що додані до клопотання слідчого докази в своїй сукупності дають можливість переконати об`єктивного спостерігача в ймовірності вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, та наявні фактичні обставини кримінального провадження дають можливість об`єктивно його пов`язати із вчиненням даного злочину.

Ураховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_6 повідомлено про підозру, дані про його особу та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчим суддею обґрунтовано обрано саме такий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи апелянтів стосовно того, що ОСОБА_6 є військовослужбовцем, має ряд поранень та медичних захворювань, у нього є постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки, колегія суддів апеляційного суду не вбачає підставою для скасування оскарженого рішення, адже хоч такі дані і враховуються при вирішенні питання обрання, продовження запобіжного заходу, однак не можуть бути безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу. Встановлені слідчим суддею ризики відповідно до ч.2 ст. 177, ст. 183 КПК України виправдовують застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і нівелюють твердження апелянта в цій частині.

Правових підстав для обрання підозрюваному менш суворого запобіжного заходу (як про це просить сторона захисту), колегія суддів не вбачає і вважає, що застосування до ОСОБА_6 тримання під вартою без визначення розміру застави здійснене з дотриманням вимог закону та з врахуванням конкретних обставин кримінального провадження та особи підозрюваного.

Крім того, згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109 - 114-2, 258 - 258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Слідчий суддя, зважаючи на характер суспільного інтересу, завдання військової служби в умовах воєнного стану, особу підозрюваного та наявні ризики, а також те, що у випадку доведення вини підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, йому загрожує реальна міра покарання, то суд відповідно до положень абзацу 3 ч. 4 ст. 183 КПК України при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України, вважав за можливе не визначати підозрюваному альтернативний вид запобіжного заходу у вигляді застави, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави ОСОБА_6 , відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні злочинів, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно продовжують існувати зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують запобіжний захід у виді тримання підозрюваного під вартою.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, апеляційним переглядом не встановлено.

Ураховуючи вищенаведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, оскаржувана ухвала слідчого судді є обґрунтованою, вмотивованою й підстав для її скасування та задоволення апеляційних вимог немає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

постановила :

Апеляційну скаргу захисників адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 05 січня 2026 року, якою застосовано до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного за ч. 5 ст. 407 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: