Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №11-кп/4805/470/25
Категорія ч.2 ст.307 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року колегія суддів Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0005028 за апеляційною скаргою прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 15 січня 2025 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та виправдано у зв`язку відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Процесуальні витрати в сумі 537,60 грн. віднесено за рахунок держави.

Речові докази: мобільний телефон марки «Nokia» модель «105», який зберігається в камері схову Житомирського РУП - ухвалено знищити (т.1 а.с.56); амфетамін масою 0,2246гр., канабіс масою 9,224 г., які зберігаються в камері схову ГУНП в Житомирській області - ухвалено знищити (т.1 а.с.57)

ВСТАНОВИЛА:

За версією обвинувачення, у вересні 2015 в невстановлений слідством день та час, ОСОБА_6 перебуваючи поблизу гаражного кооперативу «Орбіта», що за адресою: м. Житомир, вул. Космонавтів, 3, де незаконно шляхом зривання суцвіття рослин конопель, незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, масою 9, 224 грама в перерахунку на суху речовину, який незаконно зберігаючи при собі, переніс вулицями м. Житомира до приміщення квартири АДРЕСА_2 , де у невстановлений слідством день, час, шляхом висушування та подрібнення вищевказаного суцвіття рослин коноплі, незаконно, виготовив особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, масою 9, 224 грам, який незаконно зберігав за вищевказаною адресою з метою подальшого збуту.

Крім цього, наприкінці вересня 2015, ОСОБА_10 , перебуваючи поблизу Житомирського трамвайно-тролейбусного управління, що розташовано за адресою: м. Житомир, вул. Вітрука, 11, шляхом знахідки придбав психотропну речовину - амфетамін, масою 0, 2246 грама, який незаконно зберігаючи при собі, переніс вулицями м. Житомира до приміщення квартири АДРЕСА_2 , де зберігав вказану психотропну речовину з метою подальшого збуту.

10.10.2015 близько 23 годин 35 хвилин ОСОБА_6 , з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу та психотропної речовини своєму брату ОСОБА_11 , який відбуває покарання у Житомирській виправній колонії № 4, прибув до огорожі вказаної установи за адресою: м. Житомир, вул. Ватутіна, 172, після чого в той же день час та місці шляхом перекидання через огорожу збув особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, масою 9, 224 грама та психотропну речовину - амфетамін, масою 0, 2246 грама.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 307 КК України, які виразились у незаконному придбанні, виготовленні, зберіганні з метою збуту та збуті особливо небезпечного наркотичного засобу та психотропної речовини, передачі цих речовин у місця позбавлення волі.

Суд, вважав, що висунуте ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 307 ч.2 КК України, не знайшло свого підтвердження, оскільки достатніх та допустимих доказів на доведення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, стороною обвинувачення не надано, судом не виявлено, у зв`язку з чим виправдано ОСОБА_6 на підставі ч.1 ст. 373 КПК України, оскільки при судовому розгляді не доведено обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 ч.2 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначити йому покарання у виді 6 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна.

Вважає, що вирок суду є незаконним та підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що суд при ухваленні вироку надав перевагу одним доказам, а інші безпідставно відкинув.

Стверджує, що суд не взяв до уваги пояснення свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , у яких були відсутні підстави оговорювати обвинуваченого.

На переконання сторони обвинувачення, суд не надав належної оцінки протоколам допиту свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які на час судового розгляду померли.

Вказує, що не надано оцінки протоколам огляду місця події від 11.10.2015 р. та огляду предмету (мобільного телефону), висновку експерта №2/986 від 29.10.2015 р., №2276 від 10.11.2015 р., акту судово-наркологічної експертизи №347 від 10.11.2015 р., довідці УОТЗ від 14.06.2016 р.

На думку прокурора, суд прийшов до помилкового висновку, огляд місця події проведено з порушенням чинного законодавства.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення обвинуваченого та захисника, перевіривши матеріали провадження, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Згідно ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до положень ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд проведено з дотриманням норм КПК України. Суд дав оцінку як окремо кожному доказу, так і усім зібраним у кримінальному провадженні доказам у їх сукупності та взаємозв`язку щодо їх допустимості, достовірності та достатності, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і апеляційний суд.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлюється принцип, відповідно до якого кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно зі ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно ч. 2 ст. 327 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена. За змістом закону, за відсутності достатніх і допустимих доказів, а також наявності сумнівів у доведеності вини, постановляється виправдувальний вирок.

Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до кримінальної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Суд першої інстанції дослідивши усі надані стороною обвинувачення докази, проаналізувавши їх та надавши їм належну юридичну оцінку з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а сукупності доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку дійшов до обґрунтованого висновку про те, що зазначеними доказами не доведено те, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.307 КК України, з такими висновками суду погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Зокрема, обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав і пояснив, що в 2015 році вживав наркотичні засоби - канабіс. Точної дати не пам`ятає знайшов невеликий згорток канабісу, який залишив для власного вживання. Амфетамін не вживав і не придбавав. 10.10.2015 йшов по вул. Ватутіна, в кишені мав невеликий згорток канабісу. Його затримали працівники поліції, які виявили у нього в кишені канабіс. В послідуючому, працівники поліції йому наказали визнати, що він здійснив перекид до колонії пакунок з амфетаміном та канабісом, на що погодився, з умовою, що його не будуть затримувати. Насправді жодних перекидів не здійснював, а лише мав в кишені невелику кількість канабісу, який зберігав для власного вживання.

Свідок ОСОБА_17 вказав, що обвинуваченого ОСОБА_18 не знає та ніколи не бачив. Точної дати не пам`ятає, оскільки пройшло багато років. Перебував в приміщенні шиномонтажу, яке знаходиться поруч з виправною колонією. До приміщення зайшли працівники міліції, останні запропонували йому бути свідком, при цьому не пояснюючи свідком чого він має бути, на що відмовився, оскільки постійно перебував на робочому місці та нічого не бачив, працівники міліції пішли. Через хвилин 20 вони знову повернулися і повідомили, що нічого страшного, не переживайте і підпишіть документи. Він знову повідомив працівникам міліції, що нічого не бачив, а тому нічого не може посвідчити, як свідок, однак останні знову почали вмовляти та запевнювати, що не має чого хвилюватися, просто розписатися і все, про обставини події нічого не повідомляли. Оскільки це були працівники міліції він погодився на їх прохання, йому показали де саме в документі слід поставити підпис, але що це був за документ йому невідомо, він його не читав. Ствердив, що був постійно на робочому місці, до виправної колонії не підходив, не бачив які події там відбувалися. Коли йому приносили документи на підпис були тільки працівники міліції, обвинуваченого ОСОБА_18 не було і цю особу ніколи не бачив. Також не був свідком того, як затримували ОСОБА_18 , як і не був свідком якою особою був здійснений перекид. Після ознайомлення з протоколом огляду ствердив, що підпис в протоколі йому не належить. Також зазначив, що окрім працівників міліції, нікого не бачив. Хто був другим понятим йому невідомо, цієї людини не було. Також показав, що своє прізвище ніколи не змінював і ніколи не мав прізвище ОСОБА_19 .

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що з обвинуваченим не знайомий. Станом на 2015 працював начальником чергової варти у виправній колонії № 4. Дату не пам`ятає, близько 23 години зателефонували з посту і повідомили, що відбувся перекид на територію колонії, на 8 ділянці. Потім зателефонував відповідальний по відділу охорони, що затримали хлопчину, викликали міліцію. Дочекався приїзду міліції, яких супроводив до периметру, де останні виявили та вилучили пакунок, в якому знаходилися мобільний телефон, суміш рослин, порошок рожевого кольору. По факту виявлення склали протокол, в якому розписався. Зазначив, що йому невідомо кого було затримано. Також ствердив, що на територію колонії супроводжував лише працівників міліції, жодної цивільної особи не було.

Свідок ОСОБА_13 показав, що в 2015 працював на посаді старшого оперуповноваженого карного розшуку Житомирського МВ. Подія відбувалася близько 8-10 років тому, точну дату не пам`ятає. Разом із працівниками виправної колонії № 4 проводили спільні оперативні дії на затримання осіб, які здійснювали перекиди на територію колонії наркотичних засобів. Був затриманий ОСОБА_18 , брат якого відбував покарання в колонії, а тому перекид був адресований саме для нього. При проведенні заходу з ним було декілька оперативних працівників, які сиділи в автомобілі поруч з установою та бачили процес перекидання. Не пам`ятає, чи ОСОБА_18 затримали коли він лише намагався здійснити перекид, чи вже перекинув. Не пам`ятає чи було щось виявлено у ОСОБА_18 і що саме, ствердив, що якщо під час досудового розслідування зазначав про факт перекиду наркотиків, то так і було. Чи втікав ОСОБА_18 , не пам`ятає. ОСОБА_18 йому запам`ятався, оскільки дана особа була в розшуку, не з`являвся для проведення слідчий дій. Зазначив, що саме ОСОБА_18 бачив біля паркану колонії, однак не пам`ятає, чи перекидав останній наркотики, та чи були у нього виявлені наркотичні засоби при затриманні. Не пам`ятає як виглядав пакунок, який було виявлено на території колонії, але знає, що такі згортки завжди обмотувалися скотчем. Приймав участь при проведенні слідчих дій. Під час яких експерт вилучив виявлені предмети, слідчий склав протокол, провели допит ОСОБА_18 , після чого останнього відпустили до дому, слідча дія відбувалася за участю понятих.

Зазначені показання свідків ОСОБА_17 ОСОБА_12 , ОСОБА_13 не спростовують показання обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він не перекидав наркотичних засобів на територію ЖВК №4, а лише мав при собі згорток канабісу для власного вживання, а навпаки підтверджують його версію, оскільки жоден із вказаних свідків не бачив, що саме ОСОБА_6 перекидав наркотичні засоби.

Крім того, свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_12 взагалі ніколи не бачили обвинуваченого, а свідок ОСОБА_13 вказав, що бачив ОСОБА_6 лише біля паркану, а чи перекидав він пакунок не пам`ятає.

Також судом першої інстанції були досліджені протоколи допитів свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , яких у зв`язку зі смертю, допитати безпосередньо судом не було можливим.

Свідок ОСОБА_14 під час досудового розслідування показав, що 11.10.2015 був запрошений працівниками міліції в якості понятого. По вул. Ватутіна, 172 йому показали невідомого чоловіка, який назвався ОСОБА_18 , який повідомив, що 10.10.2015 о 23 год.35 хв. перекинув на територію колонії пакунок з мобільним телефоном та марихуаною. Також ОСОБА_18 показав місце де здійснив перекид і повідомив, що пакет призначався його братові. ОСОБА_18 в його присутності пояснив, що марихуану зірвав в чагарнику гаражного кооперативу по вул. Космонавтів. Зазначив, що ОСОБА_18 давав пояснення добровільно, без фізичного та психологічного примусу (т.2 а.с.42).

Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 під час досудового розслідування показали, що 11.10.2015 близько 00 год. 30 хв. були запрошені працівниками поліції для огляду місця події, який проводився на території виправної колонії (№4). Де було виявлено поліетиленовий згорток обмотаний скотчем, при розгортанні якого виявлено мобільний телефон, два прозорих пакетика, в яких була суха подрібнена рослинна маса зеленого кольору, а в іншому порошкоподібна речовина рожевого кольору. Виявлені предмети було упаковано до спец пакетів, складено протокол (т.2 а.с.44,46).

Твердження прокурора, що суд не надав належної оцінки поясненням вказаних свідків є помилковими, оскільки суд першої інстанції належним чином оцінив всі пояснення свідків в сукупності з іншими доказами у справі та прийшов до обґрунтованого висновку, що вказані пояснення мають певні суперечності, однак їх усунути неможливо, оскільки свідки померли.

При цьому, апеляційний суд, вважає, що суд не вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість особи на показаннях наданих слідчому, прокурору під час досудового розслідування та посилатися на них, крім тих, що отримані в порядку отримання показань, визначених ст. 615 КПК України, а може обґрунтовувати свої висновки на показаннях, які безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку ст. 225 КПК України.

Зважаючи на чітку вимогу національного законодавства, апеляційний суд переконаний, що показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які вони надавали слідчому під час досудового розслідування, без надання можливості стороні захисту та суду перевірити зазначені показання шляхом допиту цих осіб є неналежними доказами, які не можуть бути покладені в обґрунтування висновків суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 .

На думку апеляційного суду, стороною обвинувачення не надано суду належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом свідчили про вчинення ОСОБА_6 інкримінованого кримінального правопорушення та спростовували його версію.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про неналежність як доказу протоколу огляду місця події від 11.10.2015 року.(т.1 а.с.41-42)

За змістом статей 214, 223, 237 КПК України огляд є слідчою (розшуковою) дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудового розслідування, що здійснюється після огляду. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Вказаний огляд місця події проведений з порушенням вимог КПК, а саме за участю одного понятого ОСОБА_14 , а прізвище іншого понятого ОСОБА_20 є вигаданим.

Свідок ОСОБА_17 спростував відомості викладені в даному протоколі.

Вказавши, що на місці події не перебував, свідком будь-якої події не був, а підписував якісь документи на прохання працівників поліції. При цьому, останній заперечив, що підпис в протоколі належить йому.

Крім того, в матеріалах кримінального провадження на момент проведення вказаної слідчої дії, відсутні офіційні документи, які б вказували, що ОСОБА_6 був затриманий або йому було вручено письмове повідомлення про підозру, в порядку, передбаченому КПК, а також те, що йому було роз`яснено право не свідчити про ти себе.

За таких обставин, відомості зазначені у цьому протоколі, які є фактично показаннями ОСОБА_6 , в який він показує та вказує як перекидав пакунок з забороненими речовинами через паркан до виправної колонії є недопустимим доказом.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що протокол огляду місця події від 11.10.2015 року є неналежним доказом, оскільки проведений з грубим порушенням процесуального закону (т.1 а.с.43-44)

Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_12 вказав, що на територію виправної установи ним було супроводжено лише працівників міліції, які вилучили пакунок, при цьому сторонні цивільні особи на територію установи не супроводжувалися.

Доказів, що засвідчують пропуск на територію режимного об`єкту цивільних осіб для участі в слідчій дії в якості понятих сторона обвинувачення не надала..

Отже, відомості про те, що вказаний пакунок було виявлено та вилучено з участю цивільних понятих, викликає сумніви у достовірності викладених в протоколі обставин.

Допитати понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , для усунення суперечностей, не було можливим у зв`язку з їх смертю.

Лише факт виявлення на території виправної установи пакунку, в якому знаходилися мобільний телефон, два поліетиленові пакетики з рослинною масою зеленого кольору та порошкоподібною речовиною рожевого кольору, яка згідно висновку експертизи є наркотичним засобом - канабіс та психотропною речовиною - амфетамін не підтверджує вчинення інкримінованих дій саме ОСОБА_6 ..

Разом з тим, на вилучених з території виправної установи наркотичних та психотропних засобах орган досудового розслідування не встановив наявність слідів біологічного або папілярного характеру, які б підтвердили, що саме ОСОБА_6 їх перекинув.

Та обставина, що ОСОБА_6 10.10.2015 року перебував поруч з парканом виправної колонії та у цій колонії відбуває покарання його брат, не доводить його винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Не можна визнати належним та допустим доказом, довідку УОТЗ щодо з`єднань між обвинуваченим і його братом, оскільки в ній відсутні ідентифіковані номери, які б вказували про їх належність брату обвинуваченого.

Що стосується висновку експерта №2/986 від 29.10.2015 року, то він не підтверджує винуватість ОСОБА_6 , а лише засвідчує, що вилучена речовина, на території ЖВК №4 являється коноплею, яка відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів. Порошкоподібна речовина рожевого кольору - амфетамін.(т.1 а.с.45-50)

Висновком експерта №2279 від 09.11.2015 року встановлено, що у ОСОБА_6 будь-яких рубців та точкових ран по ходу підшкірних вен не було виявлено.(т.1 а.с.51)

Акт судово-наркологічної експертизи №347 від 10.11.2015 року підтверджує лише вживання ОСОБА_6 маріхуани періодично, що він і сам не заперечує.

Аргументи прокурора, що суд не надав належної оцінки цим доказам є необґрунтованими, оскільки суд надав оцінку кожному доказу як окремо так і в їх сукупності.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані стороною обвинувачення докази не спростовують поза розумним сумнівом версію обвинуваченого про його непричетність до вчинення кримінального правопорушення.

Не може апеляційний суд погодитися і з доводами прокурора про неповноту судового розгляду, оскільки судом були досліджені усі докази, які надала сторона обвинувачення та надано їм оцінку у вироку.

Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити повно та всебічно розглянути справу і постановити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення апеляційним судом не встановлено.

З врахуванням викладеного, переглянувши вирок суду першої інстанції в межах доводів поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора з наведених у ній підстав задоволенню не підлягає, а вирок необхідно залишити без зміни, як законний та обґрунтований.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404-405,407, 409, 410, 415 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Богунського районного суду м.Житомира від 15 січня 2025 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: