Справа № 559/3658/25
Провадження № 1-кп/559/287/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2025 р. м.Дубно

Суддя Дубенського міськрайонного суду Рівненської області ОСОБА_1 , ознайомившись із заявою ОСОБА_2 про забезпечення її цивільного позову до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, поданого в рамках кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Дубенського міськрайонного суду Рівненської області надійшла заява ОСОБА_2 про забезпечення її цивільного позову до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, поданого в рамках кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

В даній заяві потерпіла ОСОБА_2 просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок з господарськими будівлями та грошові кошти, інші цінності, які належать ОСОБА_3 , в межах суми стягнення, а саме 1 150 000 гривень.

Заява обґрунтована тим, що позивачка подала цивільний позов до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, завданої злочином, в розмірі 1 150 000 гривень, в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. На даний час існує обґрунтована ймовірність того, що ОСОБА_3 з метою уникнення цивільно-правової відповідальності може відчужити належний йому будинок, що унеможливить відновлення порушених прав та законних інтересів позивачки, за захистом яких вона звертається до суду, виконання судового рішення тощо. Крім того, арешт грошових коштів, інших цінностей відповідача в межах суми стягнення - 1 150 000 грн. також забезпечить виконання майбутнього судового рішення.

Суд розглянув заяву у відсутність сторін в порядку ч. 1 ст. 153 ЦПК України, ч.2 ст.170 КПК України.

Вивчивши заяву про забезпечення цивільного позову, приходжу до наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КПК України форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановлених до позовів, які пред`являються в порядку цивільного судочинства. Відповідно до частини 5 вказаної статті цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна, крім іншого, допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Враховуючи, що заява (клопотання) про арешт майна подана в рамках заявленого цивільного позову, суд вважає за доцільне врахувати і положення ЦПК щодо забезпечення позову.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі змістом п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно з п.п.1, 2 ч.1, ч. 3 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як вбачається зі змісту п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб.

Таким чином, підставою забезпечення позову судом є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування таких заходів може унеможливити відновлення порушених прав та законних інтересів позивача за захистом яких він звертається до суду, та ускладнити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

У той же час, заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, бути співмірними заявленим вимогам, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

З матеріалів справи вбачається, що позов у даній справі носить майновий характер та заявлений на суму 1 150 000 грн.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що в даному випадку між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду (вироку в частині вирішення цивільного позову) у разі задоволення позову, а заявлений вид забезпечення позову у виді накладення арешту із забороною відчуження на нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями, який належить ОСОБА_3 , є співмірним із заявленими вимогами. У той же час інші вимоги є неконкретними та зайвими.

Таким чином заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.128, 170, 372 КПК України, ст..ст. 149-153 ЦПК України

У Х В А Л И В:

Заяву потерпілої ОСОБА_2 задовольнити частково.

Накласти арешт на житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 80,1 кв.м., житловою площею 56,9кв.м., реєстраційний номер 03, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

В задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1