Справа № 369/1165/26
Провадження №1-кс/369/291/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2026 року м. Київ

Слідчий суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання т.в.о. заступника начальника СВ ВП №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області, майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Києво-Святошинського відділу Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000043 від 07.01.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У провадження слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 надійшло клопотання т.в.о. заступника начальника СВ ВП №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області, майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Києво-Святошинського відділу Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000043 від 07.01.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що 22.01.2026 року до ЧЧ ВП №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення від ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що 22.01.2026 невстановлена особа незаконно заволоділа автомобілем марки Ауді марки А6 д.н.з. НОМЕР_1 .

Так, 23.01.2026 у період часу з 02 год 16 хв. по 02 год 32 хв. в ході проведення обшуку в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, вул. Бердника, 8, виявлено та вилучено: ключ від автомобіля марки «BMW» та мобільний телефон марки «Iphone 13» імеі: НОМЕР_2 з сім-карткою НОМЕР_3 , який перебував в користуванні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Виявлені та вилучені в ході обшуку предмети є майном, яке відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, у зв`язку з чим постановою від 23.01.2026 вищевказане майно визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, слідчий просив слідчого суддю накласти у кримінальному провадженні №0000043 від 07.01.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, арешт на наступні об`єкти: ключ від автомобіля марки «BMW» та мобільний телефон марки «Iphone 13» імеі: НОМЕР_2 з сім-карткою НОМЕР_3 .

У судове засідання слідчий та прокурор не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином..

Дослідивши клопотання та надані до нього матеріали, слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Вирішуючи питання про арешт майна та враховуючи правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння що підпадає під ознаки діяння передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням неправомірної вигоди яка отримана юридичною особою розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження наслідки арешту майна для підозрюваного обвинуваченого засудженого третіх осіб.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV, в редакції від 02.12.2012 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч . 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження у відповідності до вимог КПК України, судовою процедурою гарантується дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна з метою прийняття законного та обґрунтованого рішення, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, необхідно враховувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, зазначених вимог закону прокурор, у клопотанні про арешт майна, не дотримався.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Таким чином, слідчим не доведено, що в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на ключ від автомобіля марки «BMW» та мобільний телефон марки «Iphone 13» імеі: НОМЕР_2 з сім-карткою НОМЕР_3 є необхідним, та всупереч вимог п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, не доведено потреби досудового розслідування, які виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна.

Крім того, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що на підтвердження визнання ключа від автомобіля марки «BMW» та мобільного телефону марки «Iphone 13» імеі: НОМЕР_2 з сім-карткою НОМЕР_3 речовими доказами, до матеріалів клопотання не долучено постанову про визнання даних речей речовими доказами відповідно до ст. 98 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 98, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання т.в.о. заступника начальника СВ ВП №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області, майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Києво-Святошинського відділу Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 про арешт майна, а саме: ключ від автомобіля марки «BMW» та мобільний телефон марки «Iphone 13» імеі: НОМЕР_2 з сім-карткою НОМЕР_3 , у кримінальному провадженні №0000043 від 07.01.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_7