У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2026 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката представника приватного підприємства "Кабельні системи "Горват і Горват 4" - ОСОБА_3 про скасування арешту майна,-

ВСТАНОВИВ:

Представник приватного підприємства "Кабельні системи "Горват і Горват 4" - ОСОБА_3 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням про скасування арешту майна.

При цьому вказує, що ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.10.2023, склад суду: слідчий суддя ОСОБА_4 , у справі №308/5063/23, провадження №1-кс/308/4798/23 накладено, серед іншого, арешт у вигляді заборони на користування та відчуження нерухомого майна за реєстраційним номером 28520920, до складових частин якого належать корпус №1 літ.А загальною площею 1570,8 кв.м, якій присвоєно адресу м. Ужгород, вул. Миколи Бобяка, 15 та яке перебуває у власності ПП «Кабельні системи «Горват і Горват 4» код в . Арешт накладений як вид забезпечення кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000155 від 21.04.2021, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365-2 КК України (зловживання повноваженнями особами, які надають публічні послуги) за повідомленням про неправомірне переоформлення права власності на нерухоме майно від ПАТ «Модуль -М» на ПП «Ротор» приватним нотаріусом ОСОБА_5 , яке в подальшому було об`єднане з іншими кримінальними провадженнями в одне кримінальне провадження під номером 0000176.

Представник заявника вказує що станом на момент звернення з даним клопотанням ПП «Кабельні системи «Горват і Горват 4» є власником вказаного нерухомого майна, що підтверджується інформацією, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Представник заявника вважає, що вищевказане судове рішення підлягає скасуванню, оскільки відпали підстави для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна. Зокрема зазначає, що постановою начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Ужгородського районного управління поліції у Закарпатській області майора поліцій ОСОБА_6 від 20 вересня 2025 року кримінальне провадження №0000176 від 13.12.2019 закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

Так на переконання представника заявника, з огляду на те, що кримінальне провадження №0000176 від 13.12.2019 закрито, питання про скасування арешту в порядку ч. 4 ст. 132, ч. 3 ст. 174 КПК України не вирішено та відсутні будь-які правові підстави, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння майном у контексті забезпечення «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи, вважаємо, що на даний час відпала потреба в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт належного ПП «Кабельні системи «Горват і Горват 4» майна.

Відповідно до викладеного вище керуючись вимогами ч. 3 ст. 64-3 , ст. 132, ст. 174 КПК України, представник приватного підприємства "Кабельні системи "Горват і Горват 4" - ОСОБА_3 просить: скасувати ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.10.2023 у справі №308/5063/23, провадження №1-кс/308/4798/23 в частині накладення арешту у вигляді заборони на користування та відчуження нерухомого майна за реєстраційним номером 28520920, до складових частин якого належать корпус №1 літ.А загальною площею 1570,8 кв.м, якому присвоєно адресу м. Ужгород, вул. Миколи Бобяка, 15, та яке перебуває у власності ПП «Кабельні системи «Горват і Горват 4» код в .

Окрім того, від представника заявника адвоката ОСОБА_7 , надійшли додаткові пояснення, в яких вказано просить врахувати: ч. 5 ст. 59 ЗУ Про виконавче провадження, п. 16 Розділу 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень.

При цьому адвокат зазначає, що наявний арешт впливає на права заявника як власника, порушуючи його конституційні права (ст. 41Конституції України).

З метою не порушення прав власника ( із покликанням також на Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Протоколу №1 до Конвенції) просить розглянути клопотання про скасування арешту.

У судове засідання представник ПП «Кабельні системи «Горват і Горват 4» не з`явився. Разом із тим адвокатом ОСОБА_7 , подано клопотання про долучення додаткових письмових доказів, у якому вказано що представник зверталися до органів ДВС з проханням зняти арешт з майна, які накладено було ухвалою суду, однак отримали відмову. Так, за результатами розгляду звернення Відділом державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надано письмову відповідь, згідно з якою державний виконавець позбавлений повноважень самостійно скасувати арешт майна, накладений на підставі ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.09.2023 у справі №308/5063/23.

Як вказує адвокат, у відповіді прямо зазначено, що єдиною правовою підставою для зняття арешту з майна у даному випадку є наявність судового рішення про скасування арешту, ухваленого тим самим або іншим судом у встановленому законом порядку.

ОСОБА_7 просить: долучити до матеріалів справи відповідь Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України № 119962 від 31 грудня 2025 року та задоволити клопотання.

Прокурор, слідчий в судове засідання не з`явилися. Від прокурора через канцелярію суду надійшла заява, в якій просить розглянути клопотання про скасування арешту майна без його участі. При цьому зазначає, що оскільки постановою слідчого кримінальне провадження закрито, проти задоволення клопотання не заперечує.

Дослідивши матеріали клопотання, долучені до нього документи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 20 жовтня 2023 року, за клопотанням прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури про арешт майна у рамках кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000155 від 21.04.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 365-2, ч. 2 ст. 364 та ч. 4 ст. 191 КК України, накладено арешт у вигляді заборони на користування, розпорядження та відчуження на об`єкти нерухомого майна, серед яких: нерухоме майно за реєстраційним номером 28520920, до складових частин якого належать корпус №1 літ.А загальною площею 1570,8 кв.м, якому присвоєно адресу м. Ужгород, вул. Миколи Бобяка, 15, та яке перебуває у власності ПП «Кабельні системи «Горват і Горват 4» код в .

На підтвердження права власності на нерухоме майно, до клопотання додано витяг інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно згідно якого реєстраційний номер 28520920, до складових частин якого належать корпус №1 літ.А загальною площею 1570,8 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Миколи Бобяка, 15.

Судом встановлено, що постановою начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Ужгородського районного управління поліції у Закарпатській області майора поліцій ОСОБА_6 від 20 вересня 2025 року кримінальне провадження №0000176 від 13.12.2019 закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України. Копія якої наявна в матеріалах справи.

Однак, при закритті кримінального провадження питання про зняття арешту з вказаного нерухомого майна, що належить ПП «Кабельні системи «Горват і Горват 4» вирішено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Крім того, як слідує з ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Натомість у ст. 174 КПК України не йдеться про скасування арешту майна слідчим суддею після закінчення досудового розслідування внаслідок закриття кримінального провадження за постановою органу досудового розслідування на підставі приписів п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

За приписами частини 4, якою доповнено ст. 132 КПК Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння» № 2810-IX від 01 грудня 2022 року (набрав чинності 29 грудня 2022 року), ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Приписи ч. 4 ст. 132 КПК є нормою, за якою в КПК України встановлено порядок припинення арешту майна після закриття кримінального провадження, застосування якої у взаємозв`язку із положеннями ч. 1 ст. 170 цього Кодексу скасовує обмеження, застосовані під час досудового розслідування.

Імперативні приписи ч. 4 ст. 132 КПК вимагають поводження з майном, яке було піддане арешту, з боку прокурора, органу досудового розслідування, державної влади чи місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб та інших суб`єктів суспільних відносин як таким, що не є арештованим в порядку, передбаченому КПК України. За відсутності інших законних підстав, позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, стосовно якого арешт припинив свою дію, є протиправним і тягне відповідальність, передбачену законом.

Отже, у разі закриття кримінального провадження постановою слідчого або прокурора, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно (речові докази) припиняє свою дію, з огляду на що припиняє свою дію і застосоване слідчим суддею позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування відповідним майном. Після закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому законом, слідчим, речовий доказ перебуває у володінні органу досудового розслідування за відсутності процесуального рішення про арешт майна. Тобто, у випадку, коли кримінальне провадження закрите слідчим, клопотання подане в порядку ч. 9 ст. 100 КПК України про долю речових доказів вирішується судом, а не слідчим суддею.

Аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2024 року у справі за № 554/2506/22.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором даний час власник майна питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 КПК України.

Кримінально-процесуальним законом закріплено, що при вирішенні питання про застосовування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна слідчий суддя,суд, згідно ст.ст.132,173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, власником майна здійснювалися заходи з метою зняття арешту із належного заявнику нерухомого майна.

Так, на звернення представника власника нерухомого майна приватного підприємства "Кабельні системи "Горват і Горват 4", відділ державної виконавчої служби у м. Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із покликанням на положення ч.ч.2,4,5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 16 розділу VIII «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, вказує на те, що для зняття арешту з майна боржника, накладеного на підставі ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.09.2023 року по справі №308/5063/23 заявнику необхідно надати відповідне рішення суду про скасування арешту майна, зазначеного у вищевказаній ухвалі.

Суд звертає увагу на те, що у зв`язку із не вирішенням питання щодо скасування арешту майна, накладеного у рамках кримінального провадження, що закрито постановою слідчого власник позбавлений права користування, розпорядження та відчуження належним йому майном.

За юридичними позиціями Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003); суди здійснюють правосуддя з метою забезпечення захисту прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави (абзац 2 пп. 3.1 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009).

Право на судовий захист є фундаментальним правом людини, яке є гарантією захисту її прав, свобод і законних інтересів, а рівень його забезпеченості характеризує демократизм держави та її правовий характер.

У кримінальному судочинстві, де стикаються публічні та приватні інтереси, виникає потреба у створенні таких механізмів реалізації права на судовий захист, які забезпечували б ефективне поновлення прав особи, були максимально пристосовані для вирішення його завдань на всіх етапах провадження.

Як визначено ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Протокол до Конвенції), ратифікованого Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.174 КПК України унормовано, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

При вирішенні цього клопотання суд, відповідно до положень ч. 6 ст. 13 Закону «Про судоустрій і статус суддів» враховує правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 08.12.2020 в справі № 234/17070/19 та від 15.04.2024 в справі № 554/2506/22 щодо застосування положень абз. 1 ч. 4 ст. 132 ч. 9 ст. 100 та ч. 4 ст. 174 КПК України.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК. За змістом статей 173, 174 цього Кодексу під час досудового розслідування, судового розгляду питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд відповідно.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ч. 1 ст. 174 КПК).

Частини 3 та 4 ст. 174 КПК регулюють порядок вирішення питання про скасування арешту майна у двох випадках: судом - за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором - одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження.

Натомість у ст. 174 КПК не йдеться про скасування арешту майна слідчим суддею після закінчення досудового розслідування внаслідок закриття кримінального провадження за постановою керівника органу досудового розслідування на підставі приписів п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК.

Разом із тим, за приписами частини 4, якою доповнено ст. 132 КПК Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння» № 2810-IX від 01 грудня 2022 року (набрав чинності 29 грудня цього ж року), ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Після закриття кримінального провадження втручання у сферу приватних інтересів (арешт майна) фактично набуває свавільного характеру, з огляду на що приписи ч. 4 ст. 132 КПК є дієвим засобом реалізації положень ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції задля усунення порушення прав власника або володільця майна.

Приписи ч. 4 ст. 132 КПК є нормою, за якою в КПК встановлено порядок припинення арешту майна після закриття кримінального провадження, застосування якої у взаємозв`язку із положеннями ч. 1 ст. 170 цього Кодексу скасовує обмеження, застосовані під час досудового розслідування.

Імперативні приписи ч. 4 ст. 132 КПК вимагають поводження з вказаним вище майном з боку прокурора, органу досудового розслідування, державної влади чи місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб та інших суб`єктів суспільних відносин як таким, що не є арештованим в порядку, передбаченому КПК. За відсутності інших законних підстав, позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, стосовно якого арешт припинив свою дію, є протиправним і тягне відповідальність, передбачену законом.

Отже, у разі закриття кримінального провадження постановою слідчого або прокурора, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно (речові докази) припиняє свою дію, з огляду на що припиняє свою дію і застосоване слідчим суддею позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування відповідним майном. Після закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому законом слідчим, речовий доказ перебуває у володінні органу досудового розслідування за відсутності процесуального рішення про арешт майна.

Разом з тим, відповідно до положень ст.41 Конституції України кожен має право вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном і ніхто не може бути протизаконно обмежений в реалізації свого законного права власності. Згідно ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар ( рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n.50, Series A N 98).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

За приписами ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не слідує із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (частина друга).

Гарантії захисту та порядок відновлення порушеного права на власність мають своє відображення у кримінальному процесуальному законодавстві України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданням кримінального провадження, окрім іншого, є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження (ст. 2 КПК).

На підставі наведеного, у зв`язку з закриттям кримінального провадження, суд доходить висновку, про відсутність підстав для подальшого втручання у права власника й володільця арештованого майна та вважає за необхідне задовольнити клопотання про скасування арешту майна.

Згідно з ч. 6 ст. 9 КПК у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Як визначено ч. 9 ст. 100 КПК, у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу, однак не визначено порядку оскарження судового рішення, постановленого за результатом розгляду цього клопотання.

Відповідно до висновку ОП ККС ВС, викладеного в постанові від 15.04.2024 в справі № 554/2506/22 посилання в ч. 9 ст. 100 КПК на те, що клопотання розглядається згідно зі статтями 171-174 КПК, слід сприймати як таке, що свідчить про наявність у суду за результатами такого розгляду відповідних повноважень вирішити питання про долю речових доказів і документів.

Положення процесуального закону прямо не регулюють можливості оскарження у апеляційному, а у подальшому й у касаційному порядку рішення суду за результатом розгляду клопотання про вирішення долі речових доказів, але й не забороняють такого оскарження з метою захисту від свавільного обмеження права власності або володіння.

Статтею 374 КПК передбачено, що у разі ухвалення вироку суд зобов`язаний вирішити питання щодо речових доказів і документів, і таке рішення може бути оскаржене як у апеляційному, так і у касаційному порядку. Відповідно до правового висновку ОП ККС ВС, аналогічним правом має бути наділена й особа, яка є володільцем або власником майна, і право якої на вільне розпорядження, користування чи володіння цим майном було обмежено під час досудового розслідування, а кримінальне провадження при цьому закрито слідчим або прокурором.

Забезпечення права на апеляційне та касаційне оскарження рішення суду, прийнятого за результатами розгляду питання про долю речових доказів та документів надає можливість реалізувати легітимну мету судового контролю в аспекті реалізації положень ст. 1 Протоколу до Конвенції.

Зважаючи на наведене, дотримуючись засад кримінального провадження щодо законності, верховенства права та недоторканності права власності, приймаючи до уваги той факт, що кримінальне провадження в межах якого накладався арешт на майно закрито, суд доходить висновку, що потреби і надалі обмежувати власника у володінні належним йому майном відсутні.

Керуючись ст. ст.132, 170-174, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника приватного підприємства "Кабельні системи "Горват і Горват 4" - ОСОБА_3 про скасування арешту майна - задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.10.2023 у справі №308/5063/23, провадження №1-кс/308/4798/23 у вигляді заборони на користування та відчуження нерухомого майна за реєстраційним номером 28520920, до складових частин якого належать корпус №1 літ.А загальною площею 1570,8 кв.м, якому присвоєно адресу м. Ужгород, вул. Миколи Бобяка, 15, та яке перебуває у власності ПП «Кабельні системи «Горват і Горват 4» код в .

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1