ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 205/3948/22 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/2373/25 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст.82 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю засудженого ОСОБА_7 , який взяв захист своїх інтересів на себе і особа, якого як засудженого встановлена представником виправної особи ОСОБА_8 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме захисника ОСОБА_9 , належним чином повідомленого про розгляд справи, від якого надійшла заява про розгляд справи без нього, за умови, що зав про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Златопільського районного суду Харківської області від 21 жовтня 2025 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_9 , про заміну засудженому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 невідбутої частини покарання, більш м`яким покаранням, у порядку ст. 82 КК України.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що засуджений не довів своєю поведінкою та ставленням до праці, під час відбування покарання, свого виправлення, так як відсутня стійка позитивна динаміка, у зв`язку з чим, на думку суду, відсутні підстави для застосування до нього ст. 82 КК України.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов з тих підстав, що засуджений відбув 1/2 частину призначеного йому покарання, має ряд хворіб, через що перебував на лікуванні в Темнівській багатопрофільній лікарні № 100 філії державної установи «ЦОЗ ДКВС України у Харківські області розміщеної на території державної установи «Темнівська виправна колонія (№ 100)», потребує подальшого лікування. Проте, у програмах диференційованого виховного впливу та заходах соціально-виховного характеру зацікавленості не проявляє, як і в роботі самодіяльних організацій установи. При цьому, зазначив, що засідання відповідної комісії установи, матеріали на засудженого ОСОБА_7 щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, не подавалися, т.я. адвокат звернувся до суду фактично завчасно, до настання пільги, в той же час, з матеріалів, досліджених судом, не вбачається підстав для застосування до засудженого положень ст. 82 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаною вище ухвалою, захисник засудженого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким застосувати до засудженого вимоги ст.82 КК України та змінити ОСОБА_7 невідбуту частину покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 07.11.2022 року, з позбавлення волі, на більш м`яке, таке, як обмеження волі.

В обґрунтування своїх вимог, посилається на незгоду з прийнятим судом рішенням, оскільки всі встановлені судом обставини, на думку захисника, вказують на те, що засуджений став на шлях виправлення та не є суспільно небезпечною особою. Захисник вважає, що ОСОБА_7 за час відбуття половини строку, не має жодних стягнень, має заохочення, негативне ставлення до алкоголю, що стало причиною ДТП, внаслідок якої загинув його батько, не має кола спілкування, в якому підтримують прокримінальні настанови та спосіб життя, безконфліктний, охайний, має вади здоров`я та потребує лікування. Тому вважає, що всі обставини вказують на те, що ОСОБА_7 має тільки позитивні характеристики, які вказують на його виправлення та жодних негативних.

Вважає, що заперечення представника виправної колонії та прокурора у судовому засіданні, є необґрунтованими та жодними доказами не підтверджені, враховуючи, що клопотання не про умовно-дострокове звільнення, а про пом`якшення, що може дати змогу засудженому реалізувати свої конституційні права, спілкуватися та допомагати матері, яка є інвалідом другої групи та залишилась одна та потребує допомоги, про що свідчить її особиста заява, додана до клопотання про пом`якшення покарання, а також, реалізувати своє право на лікування та отримання належної медичної допомоги.

Крім того, зазначив, що ОСОБА_7 відбуває покарання за необережний злочин, внаслідок якого постраждала його родина, є раніше не судимою особою та завжди вів законний спосіб життя, мав офіційні джерела доходу, що вказує на те, що він не був та не є суспільно небезпечною особою, та його ізоляція від суспільства не є необхідною мірою для його виправлення.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Засуджений наполягав на задоволенні апеляційної скарги свого захисника і просив застосувати до нього вимоги ст. 82 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною і обґрунтованою.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом.

Згідно до положень частин 1, 3 статті 82 Кримінального кодексу України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини строку основного покарання більш м`яким покаранням - того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року визначено, що оскільки судовий розгляд питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання.

Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування оскільки судовий розгляд питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2022 року визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.2861, ч.1 ст.369 КК України, та призначенр йому покарання:

- за ч.3 ст.2861 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років;

- за ч.1 ст.369 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання більш суворим покаранням менш суворого покарання, остаточно призначено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

Строк покарання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено рахувати з моменту його фактичного затримання в порядку виконання вироку та зараховано у строк відбування покарання період перебування під вартою в умовах ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» з 18.06.2022 року по 22.09.2022 року, включно, з розрахунку, що 1 день тримання під вартою відповідає 1 дню позбавлення волі.

Вирок набрав законної сили 14.02.2023.

Згідно рапорту про затримання від 21.07.2023 ОСОБА_7 затриманий 21.07.2023 року на виконання вироку Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.11.2022.

Початок строку 21.07.2023, кінець строку 16.04.2028. Станом на 16.10.2025 фактично відбутий строк покарання 2 роки 2 місяці 25 днів.

З 17.08.2023 року ОСОБА_7 відбуває покарання в ДУ «Первомайська виправна колонія (№117)».

Дослідивши характеристику на засудженого ОСОБА_7 від 16.10.2024 року, вбачається, що засуджений ОСОБА_7 в період з 21.07.2023 по 17.08.2023 перебував в державній установі «Дніпровська установа виконання покарань», за час перебування в якій, характеризувався задовільно, невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон не допускав, адміністрацією установи не заохочувався.

3 07.01.2025 по 13.01.2025, з І4.03.2025 по 24.03.2025, з 22.07.2025 по 24.07.2025, з 21.08.2025 по 25.08.2025 ОСОБА_7 перебував в державній установі «Харківський слідчий ізолятор», в якій, порушень покладених обов`язків та встановлених заборон не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, адміністрацією установи не заохочувався.

3 13.01.2025 по 14.03.2025, з 24.07.2025 по 21.08.2025 ОСОБА_7 перебував на лікуванні в Темнівській багатопрофільній лікарні № 100 філії державної установи «ЦОЗ ДКВС України у Харківські області розміщеної на території державної установи «Темнівська виправна колонія (№ 100)», за час перебування в якій, характеризувався задовільно, порушень покладених обов`язків та встановлених заборон не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, адміністрацією установи не заохочувався.

3 17.08.2023 по 07.01.2025, з 24.03.2025 по 22.07.2025, з 25.08.2025 по теперішній час ОСОБА_7 відбуває покарання в державній установі «Первомайська виправна колонія (№ 117)», за час відбування покарання в якій, характеризується задовільно, режим тримання в установі не порушує до дисциплінарної відповідальності не притягувався, за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України та Правилами внутрішнього розпорядку колонії, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці, заохочувався один раз 25.12.2024, стягнень не має. Алкоголь та психотропні речовини за час перебування в установі, не вживає, оскільки має негативне відношення. При цьому, друзів та кола спілкування, в якому підтримують прокримінальні настанови та спосіб життя, не має, в спілкуванні комунікабельний, намагається побудувати безконфліктні стосунки із оточуючими та підтримує товариські відносини із засудженими позитивної спрямованості. Відбуваючи покарання в установі, засуджений підтримує доброзичливі стосунки з рідними, шляхом телефонних розмов, які проводяться в установі та отримує від них посилки. Після звільнення планує повернутися на попереднє місце проживання та проживати разом з рідними. Бере на себе відповідальність за вчинені дії. Вину визнає повністю.

Також в характеристиці зазначено, що засуджений підтримує стосунки із засудженими різної спрямованості, до засуджених, які входять до складу ради колективу засуджених, відноситься посередньо. У відношенні до представників адміністрації дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин, виконує встановлені законодавством вимоги персоналу установи. Намагається утримувати у чистоті і порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, в побуті акуратний, зовнішній вигляд переважно охайний, дотримується правил санітарії та особистої гігієни. В заходах соціально-виховної роботи активної участі не бере. Разом з тим, також зазначено, що засуджений не усвідомлює, що саме йому необхідно змінити в своєму житті, проте, веде здоровий спосіб життя. Також засудженим вживаються заходи щодо відшкодування цивільного позову за вироком, а саме - відшкодовано 2349,1 гривень на користь держави з 2887,79 гривень.

Слід зазначити, що відповідно до ст.ст. 100, 101 КВК України, за відбуттям 1/3 частини призначеного строку покарання, рішенням комісії установи від 25.12.2024 року (протокол №80), засудженому відмовлено у застосуванні положень ст.ст.100, 101 КВК України, як особі, яка не стає на шлях виправлення.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, згідно ст. 82 КК України, підлягає застосуванню за відбуттям 1/2 частини призначеного строку покарання, а саме з 16.10.2025. При цьому, на засідання відповідної комісії установи ще не подавалися матеріали на засудженого ОСОБА_7 щодо невідбутої частини покарання більш м`яким.

Згідно ст.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві.

Отже, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Разом з тим, згідно вищезазначеної характеристики на засудженого, щодо його готовності до змін, зазначено, що засуджений не усвідомлює, що саме йому необхідно змінити в своєму житті та на даний час висновків із своїх минулих помилок не робить.

При цьому, заплановані заходи індивідуальної програми соціально-виховної роботи із засудженим, не реалізовані в повному обсязі та потребують продовження, у зв`язку з чим, надано рекомендації продовжити реалізацію індивідуальної програми соціально-виховної роботи з акцентом на мотивацію засудженого до змін та збільшити контроль за участю у корекційних програмах та активніше залучати до соціально-корисних заходів, оцінювати прогрес для виявлення ознак усвідомлення необхідності змін.

Під час апеляційного розгляду, засуджений повідомив, що у нього виявлено онкозахворювання, у зв`язку з чим, просить замінити невідбуту частину призначеного покарання, більш м`яким та застосувати до нього положення ст. 82 КК України.

Підсумовуючи вказані відомості щодо особи засудженого, колегія суддів приходить до висновку, що процес виправлення засудженого не досяг тієї стадії, на якій відбування ним призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах більш м`якого покарання. На переконання апеляційного суду, поведінка засудженого не є такою, що може слугувати прикладом для інших засуджених та бути підставою для можливості заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

А отже, викладені в оскаржуваній ухвалі висновки суду першої інстанції, щодо відмови засудженому ОСОБА_7 у застосуванні до нього вимог ст. 82 КК України, оскільки засуджений на даний час не довів своє виправлення, є цілком обґрунтованими та законними, виходячи з даних про особу засудженого, з чим погоджується і колегія суддів.

На підставі викладеного, ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника засудженого, без задоволення.

Керуючись ч.2 ст.376, ч.6 ст.9, ст. ст.7, 117, 392, 370, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, ст.82 КК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Златопільського районного суду Харківської області від 21 жовтня 2025 року про відмову у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_9 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням засудженому ОСОБА_7 , у порядку ст. 82 КК України, залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника засудженого, залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

___________ ____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4