Вирок

Іменем України

Справа №711/7951/25

Провадження №1-кп/712/1000/25

23 вересня 2025 Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Молотків, Лоновецького р-ну, Тернопільської області, громадянин України, українець, з середньою освітою, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, офіційно не працюючий, депутатом, інвалідом не являється, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

28.11.2024 Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч. 1 ст. 309 пробаційний нагляд строком на 1 рік,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , будучи особою засудженою протягом року за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 309 КК України, у невстановлений слідством період часу, поруч з будинком АДРЕСА_3 , шляхом знахідки, придбав без мети подальшого збуту, один згорток, обгорнутий клейкими ізоляційними стрічками синього та чорного кольорів, в середині якого знаходився один поліетиленовий пакетик, із вмістом особливо небезпечної психотропної речовини та з моменту придбання зберігав його при собі для власного вживання без мети збуту.

У подальшому, ОСОБА_4 , продовжуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи наслідки своїх незаконних дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, маючи умисел на незаконне зберігання без мети збуту, раніше придбаної ним кристалічної речовини, незаконно зберігав її при собі у лівій кишені шортів в котрі він був одягнутий.

06.08.2025 близько 13 год. 07 хв. перебуваючи поблизу магазину «Велика Кишеня» по вулиці Володимира Великого, 98 в місті Черкаси, ОСОБА_4 був помічений працівниками поліції, які виконували службові обов`язки по забезпеченню громадського порядку на території м. Черкаси, після чого в ході застосування до останнього превентивних заходів повідомив, що зберігає при собі заборонені в обігу речовини.

Так, 06.08.2025 у період часу з 19 год. 46 хв. до 19 год. 58 хв., в ході затримання ОСОБА_4 в порядку ст. 298-2 КПК України, останній добровільно видав працівникам поліції із лівої кишені шортів, в котрі був одягнутий, один згорток, обгорнутий клейкими ізоляційними стрічками синього та чорного кольорів, в середині якого знаходився один поліетиленовий пакетик із кристалічною речовиною, яка відповідно до висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № СЕ-19/124-25/11752-НЗПРАП від 13.08.2025 містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, загальна маса якого становить 0,8157 г., яку останній зберігав для власного вживання без мети збуту.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винність у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, визнав повністю суду пояснив, що факти викладені в обвинувальному акті відповідають дійсності.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються. Судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає. При цьому, суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідив документи, які характеризують його як особу. Розгляд провадження провадився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого йому обвинувачення. При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що своїми діями, які виразились у: незаконному придбанні, зберіганні психотропної речовини, без мети збуту, вчиненому протягом року після засудження за ст. 309 КК України, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене - ч. 2 ст. 309 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та обставину, що пом`якшує покарання. Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття. Обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , згідно ст.67 КК України, судом не встановлені.

Так, суд враховує, що покарання як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості у суспільстві.

За змістом статей 50, 65 КК України та п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії нетяжких злочинів, обставини його вчинення та невелику кількість речовини, яку він незаконно придбав та зберігав, дані про особу обвинуваченого, який протягом року засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України, має постійне місце проживання, не є особою з інвалідністю, на спеціальному обліку у лікарів психіатра чи нарколога не перебуває, не має на утриманні неповнолітніх дітей чи інших осіб, вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі та усвідомив неправомірність своїх дій, щиро розкаявся у вчиненому, висловив щирий жаль з приводу вчиненого.

При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що засноване на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що обвинувачений визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, висловлював жаль з приводу вчиненого та свою готовність нести відповідальність за злочин, що свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків своїх дій та щиро кається, дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з його вини. Його позиція щодо повного визнання вини і надання детальних показань щодо вчиненого є послідовною, сформована під час досудового розслідування і підтверджена у судовому засіданні.

Частина друга статті 309 КК України передбачає покарання у виді штрафу від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк до трьох років.

Суд звертає увагу, що в Україні вже третій рік триває повномасштабне вторгнення з боку іншої держави-агресора, та з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 в державі введено воєнний стан, строк дії якого в подальшому неодноразово продовжено, і цей стан триває до цього часу.

З огляду на вказане, на думку суду, суспільний інтерес у виконанні ОСОБА_4 покарання у виді штрафу, що передбачає сплату особою коштів на спеціальний рахунок державного бюджету, безумовно переважає над доцільністю його перебування в місцях позбавлення волі за скоєння нетяжкого злочину.

Виходячи з принципу гуманізму, суд вважає, що за вказаних вище обставин призначення ОСОБА_4 навіть мінімального покарання у виді позбавлення волі в межах санкції вказаної норми було б явно несправедливим.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєне кримінальне правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу у межах санкцї ч. 2 ст. 309 КК України. При цьому, призначення судом не пов`язаного з позбавленням волі покарання у розмірі, наближеному до мінімальної межі такого виду покарання, визначеного санкцією відповідної статті, не вказує на його м`якість, адже з огляду на дискреційні повноваження суду, надані йому державою, спосіб обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, відповідатиме вимогам статей 50 та 65 КК, а призначене таким чином покарання, що являє собою форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, за своїм видом та розміром буде необхідним й достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів. Підстав для застосування положень статей 69, 75 КК України чи приписів ст. 69-1 КК України до обвинуваченого суд не вбачає у зв`язку з відсутністю передумов, за яких ці правові норми можуть бути застосовані. Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Суд наголошує, що призначення покарання здійснюється на підставі внутрішнього переконання судді і оцінки особистості обвинуваченого з метою досягнення саме мети, визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості і запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

У випадках, коли засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин застосовується призначення покарання за сукупністю вироків. У цьому разі суд відповідно до ч. 1 ст. 71 КК до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком. При складанні покарань у порядку ч. 1 ст. 71 КК остаточне покарання має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від не відбутої частини покарання за попереднім вироком. Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Вказаним нормам кореспондує положення пунктів 25, 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримiнального покарання» № 7 вiд 24.10.2003, відповідно до яких за сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного вiдбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин. Невiдбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати, зокрема, не відбуту засудженим частину будь-якого основного покарання.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 72 КК основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Отже, закріплені у ч. 3 ст. 72 КК норми не тільки не виключають можливості застосування положень статей 70, 71 КК щодо призначення покарання за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків, але й прямо вказують на необхідність такого застосування. У той же час ч. 3 ст. 72 КК передбачає не самостійне виконання вироків, якщо одним чи кількома з них призначено покарання у виді штрафу чи позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, а лише неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих покарань.

Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.11.2024 ОСОБА_4 засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до одного року пробаційного нагляду, покарання на час вчинення нового злочину та ухвалення нового вироку обвинуваченим не відбуте повністю. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 26.05.2020 у справі № 243/2528/19, якщо особа вчинила нові злочини до відбуття покарання за попереднім вироком, то суд призначає остаточне покарання з урахуванням статей 71, 72 КК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24.05.2018 (справа № 310/3080/16-к), від 17.05.2018 у справі №128/5484/13-к, від 20.01.2022 у справі № 686/3226/20 та постановах Об`єднаної палати ККС ВС від 25.06.2018 (справа № 511/37/16-к), від 06.12.2021 у справі № 243/7758/20.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення до відбуття покарання за вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.11.2024, яким він засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року пробаційного нагляду, суд призначає йому остаточне покарання за правилами ст. 71 КК України шляхом повного приєднання до покарання, призначеного за цим вироком, не відбутої частини покарання за попереднім вироком.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати у сумі 1782,80грн. стягнути з обвинуваченого.

Питання про долю речових доказів вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.370,374,377 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ:

Визнати ОСОБА_4 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн. (п`ятдесят одна тисяч гривень).

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.11.2024 за ч. 1 ст. 309 КК України, та призначити ОСОБА_4 до відбування остаточне покарання у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн. (п`ятдесят одна тисяч гривень), та пробаційного нагляду строком 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України обидва покарання виконувати самостійно.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів в сумі 1 782,80 грн (одна тисяча сімсот вісімдесят дві гривні вісімдесят копійок).

Речові докази у справі: один згорток, обмотаний клейкою ізоляційною стрічкою синього кольору, в середині якого знаходився поліетиленовий пакетик з кристалічною речовиною, що відповідно до висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № СЕ-19/124-25/11752-НЗПРАП від 13.08.2025 містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, маса якої складає 0,8157 г. Після проведення дослідження, фольговий згорток в який поміщено речовину масою 0,970 г поміщено в упаковку в якій об`єкт надійшов на дослідження та упаковано до стандартного пакета з полімерного матеріалу № 5612378, передано в камеру схову СВ Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області до прийняття по справі рішення згідно Закону - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Соснівський районний суд м. Черкаси протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після спливу строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку, з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий: