Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №11-кп/4805/335/25
Категорія ч.1 ст.162 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року колегія суддів Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

прокурора: ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001125 за апеляційною скаргою прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 26 вересня 2024 року, яким засуджено

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Корчівка, Червоноармійського р-ну, Житомирської обл., громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 11.10.2023 за ч. 3 ст. 186 КК України на 6 років 5 місяців позбавлення волі, звільненого ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 08.08.2024 на підставі ст. 81 КК України від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк 6 місяців 15 днів,

- за ч. 1 ст. 162 КК України до сплати штрафу у виді 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

в с т а н о в и л а:

Як встановив суд, 19 серпня 2024 року приблизно о 21 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 перебував поблизу території домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де у нього виник умисел на порушення недоторканності житла особи, шляхом незаконного проникнення на територію будинку вказаного вище домоволодіння, в якому проживає та яке перебуває на законних підставах у фактичному володінні ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій умисел спрямований на порушення недоторканності житла, ОСОБА_6 , в той же день, тобто 19 серпня 2024 року, приблизно о 21 годині 00 хвилин, всупереч волі законного володільця ОСОБА_9 та без її дозволу, за відсутності визначених законом підстав та в порушення встановленого законом порядку, за відсутність будь-яких причин для порушення недоторканості житла та території домоволодіння особи, діючи умисно, переліз через паркан на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 .

Продовжуючи свій злочинний умисел, перебуваючи на території вищевказаного домоволодіння, підійшов до житлового будинку і встановив, що вікно до будинку не зачинене та володілець житла відсутній, де усвідомлюючи, що порушує його недоторканність, через вказане вікно проник в середину житлового будинку, тобто незаконно проник до житла особи вказаного домоволодіння, чим грубо порушив ст. 30 Конституції України, відповідно до якої не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати в частині призначеного покарання. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 162 КК України у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст. 71 КК України, з урахуванням ст. 72 КК України призначити покарання за сукупності вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 11.10.2023 та призначити остаточне покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом, правильності кваліфікації дій та доведеності вини, вважає, що вказаний вирок є незаконним та підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Під час визначення судом першої інстанції ОСОБА_6 покарання, судом не враховано вимоги ч. 4 ст. 71 КК України.

Оскільки ОСОБА_6 будучи засудженим вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 11.10.2023 та умовно достроково звільнений від відбування покарання на строк 6 місяців 15 днів ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 08.08.2024 не відбув повністю вказане покарання, тому в даному випадку остаточне покарання ОСОБА_6 судом першої інстанції необхідно було визначити більшим від покарання, призначеного від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

При вирішенні питання про призначення ОСОБА_6 покарання, судом також не враховано наявність обтяжуючої обставини у виді рецидиву кримінальних правопорушень, оскільки ОСОБА_6 будучи раніше судимим вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 11.10.2023 за ч. 3 ст. 186 КК України знову вчинив нове умисне кримінальне правопорушення.

Крім того, призначаючи покарання у виді штрафу судом не враховано, що ОСОБА_6 був неодноразово судимий, вчинив нове кримінальне правопорушення через сім днів після його звільнення від відбування покарання умовно достроково, що свідчить про те, що останній належних висновків для себе не зробив, та не бажає ставати на шлях виправлення. Крім того, останній не працюючий, не одружений, характеризується посередньо.

Як результат судом допущено неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого обвинуваченому ОСОБА_6 призначено покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого, який заперечив проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, в апеляційній скарзі не оспорюються, розгляд обвинувального акту щодо вчиненого проступку здійснювався без проведення судового розгляду за відсутності учасників судового провадження, за їх згодою у спрощеному провадженні у відповідності до ч.3 ст. 302 та ч.2 ст. 381 КПК України.

Не оспорюється в апеляційній скарзі також правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 162 КК України.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 11.10.2023 ОСОБА_6 визнано винним за ч. 3 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 6 років 5 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 08.08.2024 ОСОБА_6 умовно достроково звільнений від відбування покарання на строк 6 місяців 15 днів.

Поряд з цим, кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 162 КК України в межах кримінального провадження №0001125 від 20.08.2024 ОСОБА_6 вчинив 19.08.2024, будучи раніше судимий та під час умовно дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 11.10.2023.

Під час визначення судом першої інстанції ОСОБА_6 покарання, судом не враховано вимоги ст. 71 КК України.

У відповідності до норм ч.1 ст.71 КК України, в разі того, що засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Отже, призначаючи покарання за кількома вироками, суд повинен визначити вид і розмір основного й додаткового покарань за знову вчинене кримінальне правопорушення, а потім повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком із посиланням на ст.71 КК України, з дотриманням норм частини 4 цієї статті. При цьому слід точно встановлювати вид та розмір невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати - покарання, від відбування якого особу звільнено з випробуванням (статті 75,79, 104 КК за винятком часу тримання під вартою в порядку запобіжного заходу або затримання, перебування в медичному закладі тощо.

У разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК) або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково і статті 81, 107 КК) і в період іспитового строку або строку умовно - дострокового звільнення вчинила нове кримінальне правопорушення, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.

Таким чином, ОСОБА_6 будучи засудженим вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 11.10.2023 до позбавлення волі та умовно достроково звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 6 місяців 15 днів, ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 08.08.2024 не відбув повністю вказане покарання, тому в даному випадку остаточне покарання ОСОБА_6 судом першої інстанції необхідно було визначити більшим від покарання, призначеного від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Крім того, при вирішенні питання про призначення ОСОБА_6 покарання, судом безпідставно не враховано наявність обтяжуючої покарання обставини - рецидиву кримінальних правопорушень, оскільки ОСОБА_6 будучи раніше судимим вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 11.10.2023 за ч. 3 ст. 186 КК України знову вчинив нове умисне кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст. 34 КК України рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.

За таких обставин висновок суду про відсутність рецидиву, оскільки останнє кримінальне правопорушення, яке вчинив ОСОБА_6 є проступком, а не злочином колегія суддів вважає помилковим та таким, що не узгоджується з визначенням рецидиву, яке надано в ст. 34 КК України.

Крім того, призначаючи покарання у виді штрафу судом не враховано, що ОСОБА_6 був неодноразово судимий, вчинив кримінальне правопорушення протягом семи днів після його звільнення від відбування покарання умовно достроково, що свідчить про те що останній належних висновків для себе не зробив та не бажає ставати на шлях виправлення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання не можна визнати законним та обґрунтованим, а тому вирок в цій частині підлягає скасуванню через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого внаслідок м`якості, з ухваленням в цій частині нового вироку.

При визначенні виду та міри покарання ОСОБА_6 , колегія суддів враховує, що обвинувачений раніше судимий, не стає на шлях виправлення, висновків з попередніх судимостей не робить, враховуючи обставину, що обтяжує покарання - рецидив кримінальних правопорушень та приходить до висновку, про необхідність призначення покарання в межах санкції ч.1 ст.162 КК України у виді обмеження волі.

На підставі ст.71,72 КК України ОСОБА_6 слід визначити остаточне покарання у виді 1 року позбавлення волі.

Таке покарання на думку колегії суддів відповідає вимогам ст. 50,65 КК України та буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405 407 КПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_10 - задовольнити.

Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 26.09.2024 щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 162 КК України у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст. 71 КК України, з урахуванням ст. 72 КК України призначити покарання за сукупності вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 11.10.2023 та призначити остаточне покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Початок строку покарання у виді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

У решті вирок залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: