Провадження № 1-кс/643/6711/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

заявника: ОСОБА_3 ,

захисника: ОСОБА_4 ,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_5 у справі № 643/20256/25 за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність службових осіб Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою про кримінальне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

У провадження слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_5 надійшла справа № 643/20256/25 за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність службових осіб Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою про кримінальне правопорушення.

25.11.2025 року ОСОБА_3 заявлено відвід слідчому судді Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_5 .

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 25.11.2025 для розгляду заяви про відвід визначено головуючого суддю ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 81 КПК України для розгляду поданої ОСОБА_3 заяви про відвід слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_5 призначено судове засідання на 27.11.2025 року.

У судовому засіданні 27.11.2025 року ОСОБА_3 заявлено відвід судді ОСОБА_1 .

Ухвалою від 27.11.2025 Салтівський районний суд міста Харкова вищевказану заяву ОСОБА_3 залишив без розгляду, оскільки заявлення відводу судді, який не здійснює розгляд справи, тобто не здійснює повноважень судді у цій справі, а лише уповноважений перевірити наявність підстав, що виключають участь іншого судді при розгляді справи, КПК України не передбачає.

В подальшому, незважаючи на неодноразові пропозиції судді ОСОБА_1 висловити свої доводи щодо наявності підстав для відводу слідчого судді ОСОБА_5 , ОСОБА_3 почав кричати та допускав некоректну поведінку. При цьому жодних аргументів, за якими ним було заявлено відвід слідчому судді ОСОБА_5 так і не зазначив, періодично переривав відеоконференцзв?язок.

Захисник у судовому засіданні зазначила, що на переконання ОСОБА_3 підставами для відводу слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_5 є те, що останній не забезпечив безпосередню участь ОСОБА_3 у судовому засіданні в приміщенні суду, а постановив ухвалу про участь ОСОБА_3 у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Крім того, під час розгляду поданої ОСОБА_3 скарги були відсутні посадові особи, дії яких він оскаржує.

Заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні учасників справи та розглянувши подану ОСОБА_3 заяву про відвід слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_5 , суд зазначає наступне.

Інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.

Запровадження законодавцем інституту відводу, унормованого в положеннях статей 75-83 КПК України, мало на меті в першу чергу уникнення будь-яких ризиків можливості порушення основних засад (принципів) кримінального провадження, задекларованих у статті 7 КПК України, якими є: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; повага до людської гідності; забезпечення права на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла чи іншого володіння особи; таємниця спілкування; невтручання у приватне життя; недоторканність права власності; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; свобода від самовикриття та право не свідчити проти близьких родичів та членів сім`ї; заборона двічі притягувати до кримінальної відповідальності за одне і те саме правопорушення; забезпечення права на захист; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; публічність; диспозитивність; гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами; розумність строків; мова, якою здійснюється кримінальне провадження, а також забезпечення гарантії дотримання декларованих Конституцією України та Конвенцією прозахист правлюдини іосновоположних свобод 1950 року прав на судовий захист при зверненні особи до суду з метою їх реалізації.

У зв`язку з цим було визначено перелік випадків, за наявності яких може виникати можливість порушення наведених принципів та гарантій, які було унормовано, зокрема, у статтях 75, 76 КПК України.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року суд у межах своїх повноважень має бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення Європейського суду з прав людини «Ветштайн проти Швейцарії»).

Європейський Суд з прав людини у п. 49 рішення у справі «Білуха проти України» зазначив, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 and 30; рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Окрім того, за практикою Європейського Суду з прав людини при вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумніватися у неупередженості конкретного судді позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованого сумніву в неупередженості суду. Особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного.

Отже, при об`єктивному підході до встановлення наявності/відсутності упередженості суду (суддів) необхідно визначити, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність, зважаючи на безпосередню поведінку судді. Суб`єктивний критерій, у свою чергу, вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи, й лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна було б кваліфікувати як прояв упередженості, можливо ставити під сумнів його безсторонність.

Положеннями частини 1 статті 21 КПК України визначено, що кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Згідно з приписами частин 1, 2 статті 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, дізнавач, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Стаття 75 КПК України визначає обставини, які виключають участь судді в кримінальному провадженні та підстави для його відводу.

Так, частиною першою статті 75 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Недопустимість повторної участі судді в кримінальному провадженні передбачено статтею 76 КПК України.

Проте, на переконання суду, наведені заявником аргументи не є підставою для відводу слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_5 , оскільки фактична незгода ОСОБА_3 з передбаченими законом процедурними рішеннями не може бути підставою для відводу слідчого судді в розумінні ст. 75 КПК України.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 06.06.2024 у справі № 760/11528/15-к.

Суд зазначає, що положення КПК України передбачають порядок перевірки законності процесуальних дій судді і прийнятих ним процесуальних рішень, а також порядок їх оскарження у передбачених законодавством випадках.

Водночас, до компетенції судді суду першої інстанції під час розгляду заяви про відвід слідчого судді не відноситься вирішення питання щодо законності процесуальних дій і процесуальних рішень іншого судді тієї ж судової інстанції.

Наведені мотиви для відводу слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_5 фактично є припущеннями заявника, яким не наведено переконливих доводів, що свідчать про необ`єктивність чи упередженість слідчого судді ОСОБА_5 під час розгляду скарги.

Крім того, з наведених захисником аргументів не простежується будь-яка залежність чи взаємозв`язок, що прямо чи опосередковано вказували б на упередженість чи необ`єктивність слідчого судді ОСОБА_5 .

Не заперечуючи безумовне право заявника на обстоювання його правової позиції, яке гарантовано ст. 22 КПК України, суд вважає, що незгода заявника із прийнятими слідчим суддею ОСОБА_5 процесуальними рішеннями, не свідчить про упередженість останнього, а відтак не може бути підставою для відводу слідчого судді.

Будь-яких інших визначених законом підстав для відводу слідчого судді ОСОБА_5 в ході розгляду заяви про відвід, судом встановлено не було.

Таким чином, перевіривши викладені заявником доводи, суд дійшов висновку, що наведені заявником обставини не є підставою для відводу слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_5 в розумінні приписів статей 75, 76 КПК України.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_5 .

Керуючись ст. ст. 75, 80, 81, 372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_5 у справі № 643/20256/25 за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність службових осіб Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою про кримінальне правопорушення залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали буде проголошено 28.11.2025 року о 08:30 год.

Суддя ОСОБА_1