КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 368/879/25 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/5301/2025 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора в режимі

відеоконференції - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

засудженого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 02 липня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 02 липня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини строку основного покарання більш м`яким покаранням.

Прийняте рішення суд вмотивував тим, що засудженим ОСОБА_8 не доведено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким сприятиме його виправленню та досягненню мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, захисник - адвокат ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 02 липня 2025 року у справі №368/879/25, та постановити нову ухвалу, якою клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини строку основного покарання більш м`яким - задовольнити.

На обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник зазначає про те, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою. Звертає увагу на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність. Так, суд першої інстанції невірно встановив наступне: «засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання з 05.01.2020, за час перебування у ДУ «Львівська УВП №19» до праці в СІЗО не залучався, заохочень не мав, та мав 9 стягнень». Однак, згідно довідки про стягнення та заохочення засудженого ОСОБА_8 останній мав 6 заохочень та 2 стягнення, а саме: два стягнення: 1. 08.10.2020 - догана за зберігання забороненого предмету (мобільного телефону) погашено 09.04.2021; 2. 15.04.2022 - догана за зберігання забороненого предмету (Wi-Fi роутер) погашено 16.10.2022.

По-перше, суд першої інстанції невірно визначив момент початку відбування ОСОБА_8 покарання, хибно визначивши період початку відбування покарання та період, який зараховується до строку відбування покарання. Так, ОСОБА_8 з 29.06.2021 має статус засудженого, а з 06.09.2021 фактично відбуває покарання у ДУ «Кагарлицька виправна колонія (№115)».

Так як оцінка дотримання засудженим відбування покарання є одним із чинників, що впливає на встановлення судом такої обставини як виправлення засудженого, тому на думку сторони захисту та у відповідності до закону України про кримінальну відповідальність, суд має розглядати порушення ОСОБА_8 режиму та притягнення його до дисциплінарної відповідальності за проступки вчинені ним саме в період з 06.09.2021.

По-друге, судом першої інстанції не взято до уваги ту обставину, що у ОСОБА_8 в період з 06.09.2021 року було лише одне дисциплінарне стягнення, яке з 16.10.2022 було погашено, і станом на момент розгляду клопотання, про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, ОСОБА_8 вважається таким, що не має стягнень. А також, захисник зазначає про те, що характер дисциплінарного стягнення від 15.04.2022 є більш м`яким від найсуворішого, а проступок, що полягав у зберіганні забороненого предмету (Wi-Fi роутер) можна оцінити як нетяжкий та такий, що не створював особливо негативних наслідків.

Захисник зазначає, що у 2024 році засуджений працював, однак через погіршення стану здоров`я був змушений звільнитись. Сторона захисту звертає увагу, що ОСОБА_8 має тяжке хронічне захворювання головного та спинного мозку вторинного типу. Дане захворювання швидко прогресує та ускладнює життєдіяльність засудженого, що фізично обмежує його у виконанні більшості робіт та не дає змоги працевлаштуватися в умовах відбування покарання у вигляді позбавлення волі. Разом з тим, ОСОБА_8 бере активну участь в роботах з благоустрою ВК та ремонтних роботах з поліпшення житлово-комунальних умов тримання засуджених в установі, регулярно залучається до робіт з благоустрою ВК, згідно затверджених графіків. Також, подальше відбуття покарання у виправній колонії без отримання належного лікування погіршує стан здоров`я ОСОБА_8 та не сприяє у створенні специфічних умов праці, в яких ОСОБА_8 зміг би працювати більш кваліфіковано і відповідно з більшим заробітком, сплачувати відшкодування за виконавчими документами, згідно вироку суду.

Суд першої інстанції також не взяв до уваги обставини, що свідчать про виправлення засудженого ОСОБА_8 . Так, згідно характеристики, наданої ВК на засудженого ОСОБА_8 , останній має тривалу, стабільну правослухняну поведінку позитивного спрямування. Підтримує рівні взаємовідносин з іншими засудженими. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом виправної колонії. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує в чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Виконує законні вимоги персоналу установи виконання покарань. Така поведінка триває більш ніж 3 роки, що, на думку захисника, вказує на виправлення та ресоціалізацію засудженого ОСОБА_8 .

Разом з тим, відповідно до проведеної оцінки ризиків, засуджений має низький рівень вчинення повторного кримінального правопорушення після звільнення, а також низький рівень небезпеки для суспільства.

Таким чином, ОСОБА_8 відповідає всім критеріям оцінки ступеня виправлення засудженого при застосуванні до нього положень ст.82 КК України, а саме: ставлення до дотримання вимог встановленого порядку відбування покарання (режиму); участь у суспільно-корисній праці; участь у виховних заходах; участь у загальноосвітньому та професійно-технічному навчанні; участь у самодіяльних організаціях та соціально-корисна активність; участь у роботах з благоустрою установ та прилеглих територій, поліпшенні житлово-побутових умов засуджених або допоміжних робіт по забезпеченню установи продовольством; прагнення засудженого до сплати за виконавчими листами; визнання своєї вини у вчиненому злочинні і каяття в ньому, підтримання соціально-корисних зв`язків та позитивних намірів на життя після звільнення. Отже, на думку захисника, ОСОБА_8 став на шлях виправлення і фактично відбув третину строку покарання, що дає суду можливість замінити невідбуту частину покарання більш м`яким.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст.82 КК України невідбута частина покарання, зокрема у виді позбавлення волі, може бути замінена судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Висновок, викладений в оскаржуваній ухвалі, про відсутність підстав для заміни невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання засудженому ОСОБА_8 , відповідає матеріалам провадження та ґрунтується на вимогах закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області засуджений 17.03.2021 року за ч. 3 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. 29 червня 2021 року Львівським апеляційним судом вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 17.03.2021 р. змінено в частині речового доказу, в решті вирок суду залишено без змін.

Розпорядженням про виконання вироку, що набрало законної сили від 09.08.2021 р., вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 17.03.2021. щодо ОСОБА_8 набрав законної сили 29.06.2021 р. (а.с.12).

Отже, станом на 05.07.2024 року засуджений ОСОБА_8 відбув половину строку покарання, що відповідно до вимог ст. 82 КК України є однією з підстав для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

Натомість, незважаючи на вказані обставини, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, у відповідності до вимог закону, є правом, а не обов`язком суду першої інстанції та може бути застосована у разі, якщо засуджений став на шлях виправлення, що передбачено ч.3 ст.82 КК України.

Згідно з ч.1 ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано врахував роз`яснення п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», згідно якого, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким того, що засуджений став на шлях виправлення.

Отже, становлення особи на шлях виправлення це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання.

Висновок про становлення особи на шлях виправлення повинен бути зроблений на підставі всебічного врахування відомостей про поведінку засудженого за весь період перебування в установі виконання покарання.

З матеріалів справи, а саме характеристики на засудженого ОСОБА_8 , вбачається, що останній за сумлінну поведінку та добросовісне відношення до праці 6 разів заохочений керівництвом виправної колонії, а саме: 05.04.2023 р. - за сумлінну поведінку та добросовісне відношення до праці з благоустрою ВК та перемогу в літературному конкурсі оголошено нагородження похвальною грамотою; 04.01.2024 р. - за сумлінну поведінку та добросовісне ставлення до праці з поліпшення житлово-комунальних умов тримання засуджених у ВК; 03.07.2024 р. - за сумлінну поведінку та добросовісне відношення до праці в будівельній бригаді ВК; 02.10.2024 р.- за сумлінну поведінку та добросовісне відношення до праці в будівельній бригаді ВК; 01.01.2025 р. - за сумлінну поведінку та добросовісне відношення до праці в будівельній бригаді ВК; 02.04.2025 р. - за сумлінну поведінку та добросовісне відношення до праці в будівельній бригаді ВК. Разом з тим, відносно засудженого наявні 2 дисциплінарні стягнення: 08.10.2020 р. - догана - за зберігання забороненого предмету (мобільного телефону) - погашено 09.04.2021 р.; 15.04.2022 р. - догана - за зберігання забороненого предмету (WIFI роутер) - погашено 16.10.2022 р.

Також, згідно даної характеристики відносно засудженого ОСОБА_8 встановлено, що за час відбування покарання у виправній колонії останній допустив два порушення норм, які визначають порядок та умови відбування покарання та розпорядок дня в установі, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Після проведеної із засудженим додаткової соціально-виховної роботи змінив у кращу сторону своє ставлення до відбування покарання, має тривалу стабільну правослухняну поведінку позитивного спрямування. Дисциплінарні стягнення були погашені в порядку ч. 14 ст. 134 КВК України. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом виправної колонії. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує в чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Виконує законні вимоги персоналу установи виконання покарань

Щодо працевлаштування засудженого ОСОБА_8 встановлено, що засуджений брав активну участь в роботах з благоустрою ВК та ремонтних роботах з поліпшення житлово-комунальних умов тримання засуджених в установі. Регулярно залучається до робіт з благоустрою ВК згідно затверджених графіків.

Крім того, судом першої інстанції враховано, що згідно з довідкою ДУ «Кагарлицька виправна колонія (№115)» від 28.10.2024 року (а.с. 27), на підставі вироку суду із засудженого ОСОБА_8 підлягає стягненню борг у сумі 1 156 000,00 грн, з яких за період знаходження виконавчого документу в установі із доходу ОСОБА_8 було утримано та перераховано 6 043,23 грн.

Зважаючи на викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наразі відсутні достатні підстави для застосування до засудженого ОСОБА_8 вимог ст.82 КК України, оскільки, всупереч доводам апеляційної скарги захисника засудженого, даний висновок не суперечить матеріалам справи, а посилання сторони захисту на неповноту судового розгляду у зв`язку з неврахуванням поведінки засудженого, який брав участь у суспільно-корисній праці, виховних заходах, загальноосвітньому та професійно-технічному навчанні, самодіяльних організаціях, роботах з благоустрою установ та прилеглих територій, поліпшенні житлово-побутових умов засуджених або допоміжних робіт по забезпеченню установи продовольством; прагнення засудженого до сплати за виконавчими листами; визнання своєї вини у вчиненому злочинні і каяття в ньому, підтримання соціально-корисних зв`язків та позитивних намірів на життя після звільнення, то такі твердження захисника не спростовують обґрунтованості мотивів суду щодо передчасності наявності достатніх підстав для висновку про те, що засуджений ОСОБА_8 став на шлях виправлення.

Доводи сторони захисту про те, що суд першої інстанції невірно визначив момент початку відбування покарання ОСОБА_8 , є безпідставними.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 набув статусу засудженого 29.06.2021 року - з дня набрання вироком законної сили, а тому саме з цієї дати суд першої інстанції обґрунтовано почав обчислення строку відбування покарання. Фактичне прибуття засудженого до установи виконання покарань 06.09.2021 року не змінює моменту початку строку відбування покарання, оскільки період його перебування під вартою після набрання вироком законної сили також зараховується до строку відбування покарання.

Таким чином, посилання сторони захисту на нібито неправильне визначення судом першої інстанції моменту початку відбування покарання є помилковим, а твердження про необхідність оцінки поведінки засудженого лише з 06.09.2021 року суперечить положенням закону та не ґрунтується на матеріалах справи.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_8 має тяжке захворювання, що фізично обмежує його у виконанні більшості робіт та не дає змоги працевлаштуватися, не спростовують правильність висновків суду першої інстанціі. Наявність захворювань у засудженого не свідчить про ступінь його виправлення, а за певних обставин, може бути підставою для звільнення від відбування покарання за станом здоров`я.

З урахуванням викладеного, відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги захисника, а тому ухвала Кагарлицького районного суду Київської області від 02 липня 2025 року підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 02 липня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини строку основного покарання більш м`яким покаранням - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4