ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2492/25 Справа № 182/2981/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року Кривий Ріг

22.10.2025р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області в режимі відеоконференції апеляційну скаргу першого заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.05.2025р. яким обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, фактично мешкає без реєстрації в АДРЕСА_1

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України та призначено йому покарання у виді пробаційного нагляду строком на один рік із покладенням певних обов`язків

за участю прокурора ОСОБА_8

захисника (в режимі ВКЗ ) ОСОБА_9

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції обвинуваченого ОСОБА_7 (далі обвинуваченого) визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України та призначено йому покарання у виді пробаційного нагляду строком на один рік із покладенням певних обов`язків.

Із вироком суду першої інстанції не погодився перший заступник керівника обласної прокуратури ОСОБА_6 , оскаржив його апеляційному порядку, та в апеляційній скарзі не оскаржуючи фактичних обставин справи, кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його винуватості не погодився із призначеним обвинуваченому покаранням, оскільки відповідно до вимог ч.1 ст. 162 КК України покарання у виді пробаційного нагляду не передбачено санкцією вказаної статті;

- прохає вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання, вважати обвинуваченого ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 162 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Про дату, час та місце судового розгляду обвинувачений повідомлений належним чином, до судового засідання не прибув, відповідно до вимог ст. 401 КПК України його участь, з урахуванням вимог апеляційної скарги прокурора, не є обов`язковою, його інтереси в суді апеляційної інстанції представляє захисник ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідь судді доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, прохав її задовольнити, позицію захисника, який підтримав апеляційну скаргу подану прокурором, прохав визначити обвинуваченому покарання у виді штрафу у мінімальному розмірі, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги прокурора за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що вироком суду першої інстанції обвинуваченого визнано винуватим у тому, що він 06.05.2025р. близько 09:30год. перебуваючи поблизу домоволодіння в АДРЕСА_2 , в порушення ст. 30 Конституції України, ст. 12 «Загальної декларації прав людини», ст. 17 «Міжнародного пакту про громадянські та політичні права», ст. 311 ЦК України, без згоди власника, а також осіб які мають право проживати за вказаною вище адресою на законних підставах, без рішення суду, не маючи визначених законом підстав, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, незаконно, відчинив хвіртку воріт та потрапив на територію домоволодіння, після цього підійшовши до будинку, де за допомогою сили рук натиснув на дверну ручку тим самим відчинивши будинок та увійшовши до нього, в результаті чого незаконно проник до домоволодіння АДРЕСА_2 , яке утримує, фактично використовує, доглядає та в якому зареєстрований потерпілий ОСОБА_10 , територія якого суцільно огороджена металевим парканом, тобто до якої доступ обмежений стороннім особам.

Після чого, близько 09:40год., того ж дня обвинувачений був виявлений потерпілим та свідком ОСОБА_11 на території вказаного вище домоволодіння

Дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 1 ст.162 КК України, як незаконне проникнення до житла.

Прокурором в апеляційному порядку не оскаржуються фактичні обставин справи, доведеність винуватості обвинуваченого, кваліфікація його дій, прокурор не погодився з вироком в частині призначення покарання, тому вирок відповідно до вимог ст. 404 КПК України переглядається в межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної встановлено, що суд першої інстанції при вирішенні питання про призначення обвинуваченому покарання врахував вимоги ч. 2 ст.50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також вимоги, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком, особу обвинуваченого, який не одружений, відомості про перебування на утриманні осіб у обвинуваченого у матеріалах справи відсутні, не є пенсіонером чи особою з інвалідністю, проживає без реєстрації, однак має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, в силу ст.89 КК України раніше не судимий, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого судом визнано активне сприяння проведенню досудового розслідування, обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не було встановлено.

Суд першої інстанції врахувавши наведене вище, вважав за необхідне призначити обвинуваченому покарання в межах санкції статті, за якою кваліфіковано його дії, а саме у виді пробаційного нагляду, оскільки таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд першої інстанції не встановив підстав для застосування вимог ст. 69 КК України щодо обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції дослідивши висновки суду першої інстанції щодо виду покарання, яке слід призначити обвинуваченому, не може з ними погодитись за таких підстав.

Відповідно до санкції ч. 1 ст. 162 КК України порушення недоторканності житла караються штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років.

Таким чином суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання у виді пробаційного нагляду застосував закон який не підлягав застосуванню, тому доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині є обґрунтованими, що тягне за собою зміну оскаржуваного вироку суду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, яке є проступком, відомостей про особу обвинуваченого, який не одружений, не має на утриманні осіб, не є особою з інвалідністю, є особою молодого віку, має постійне місце проживання, проте проживає без реєстрації, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий з 2010р., обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого є активне сприяння проведенню досудового розслідування, обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого відсутні, справедливим і таким. що сприятиме його перевихованню та попередженню вчиненню нових кримінальних правопорушень є покарання у виді штрафу.

При цьому суд апеляційної інстанції не погоджується із вимогами апеляційної скарги прокурора щодо призначення обвинуваченому штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень, оскільки прокурором не наведено належного обґрунтування необхідності призначення максимального розміру штрафу.

Суд апеляційної інстанції, врахувавши фактичні обставини кримінального проступку, вчиненого обвинуваченим, відомості про його особу, які наведені вище, вважає що покарання у виді штрафу в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 162 КК України, а саме у розмірі 50 розмірів неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, а тому вимоки апеляційної скарги прокурора підлягають частковому задоволенню.

Таким чином доводи апеляційної скарги прокурора є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні в частини призначеного покарання.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 404,405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.05.2025р. яким обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України та призначено йому покарання у виді пробаційного нагляду строком на один рік із покладенням певних обов`язків - задовольнити частково.

Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.05.2025р. яким обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України та призначено йому покарання у виді пробаційного нагляду строком на один рік із покладенням певних обов`язків змінити в частині призначеного покарання.

Вважати обвинуваченого ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 162 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді