ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2025 року задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 4 ст. 185 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 16 січня 2026 року включно.

Розмір застави, визначений ухвалою слідчого судді 22.10.2025 для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків залишено без змін.

Своє рішення суд мотивував тим, що запобігти доведеним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, неможливо, а тому слід продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою, із попередньо визначеним розміром застави.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить оскаржену ухвалу скасувати, та запобіжний захід у вигляді тримання під вартою змінити на більш м`який запобіжний захід. Вказує, що судом належним чином не взято до уваги його майновий та сімейний стан, наявність постійного місця проживання, відмову потерпілих від будь-яких претензій до нього. Звертає увагу, що його дружина та мама мають проблеми із здоров`ям та потребують догляду та його допомоги.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження за доводами апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції відповідно до положень кримінального процесуального законодавства, а також майнового і сімейного стану ОСОБА_6 , міцності його соціальних зв`язків, інших даних про його особу, ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, практики Європейського суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, підставно продовжив обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів.

Матеріалами провадження стверджується, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 4 ст. 185 КК України.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких, згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, санкція найтяжчої статті передбачає покарання до 8 років позбавлення волі, на даний час в рамках цього кримінального провадження триває судовий розгляд.

Як зазначає Європейський суд з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Під час розгляду у суді першої інстанції прокурором доведено можливість впливу ОСОБА_6 на свідків, враховуючи, що одними із вагомих доказів причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень є показання свідків, які суд досліджує безпосередньо. Обставини, що ОСОБА_6 є судимою особою, який неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі, обвинувачується у вчиненні корисливих кримінальних правопорушень, майновий стан обвинуваченого, на переконання колегії суддів, цілком обґрунтовано свідчать про існування ризику вчинення нових кримінальних правопорушень та високу ймовірність переховування від суду.

Виходячи з викладеного, на переконання колегії суддів, тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 обвинувачення у сукупності з обставинами кримінального провадження та даними про особу обвинуваченого дають обґрунтовані підстави вважати, що ризики, існування яких були підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, своєї актуальності не втратили.

Твердження апелянта про його невинуватість не є предметом даного апеляційного перегляду, належність та допустимість доказів на підтвердження обвинувачення буде оцінено місцевим судом під час постановлення рішення по суті.

Відомості про особу обвинуваченого, стан його здоров`я, міцність соціальних зв`язків та інші доводи на які він посилається в поданій апеляційній скарзі не зменшують доведених стороною обвинувачення ризиків та, на думку судової колегії, не забезпечать виконання ОСОБА_6 належної процесуальної поведінки.

Зважаючи на наведене суд на підставі оцінки сукупності отриманих доказів дійшов правильного висновку, що причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінальних правопорушень, у яких він обвинувачується, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є вірогідною та достатньою підставою для продовження строку застосування стосовно обвинуваченого такого обмежувального заходу як тримання під вартою.

Таким чином колегія суддів вважає, що продовжуючи ОСОБА_6 винятковий запобіжний захід суд першої інстанції врахував як обставини, передбачені ст. 184 КПК України, так і обставини, визначені ст. 194 КПК України.

За таких обставин законних підстав для скасування ухвали, відповідно до викладених в апеляційній скарзі доводів, апеляційний суд не вбачає.

На підставі наведеного і керуючись ст. 422-1 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2025 року стосовно ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий

Судді