ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/1694/25

Номер провадження 1-кп/495/532/2025

01 жовтня 2025 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 , із секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Білгород-Дністровський Одеської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000412 від 26.11.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки села Стара Царичанка Білгород-Дністровського району Одеської області, з вищою освітою, одруженої, яка має на утриманні трьох малолітніх дітей, яка є військовослужбовцем за мобілізацією, перебувала на посаді старшого бойового медика 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , знаходиться у декретній відпустці, раніше не судима, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.162 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 25.11.2024 року в проміжок часу з 08 годин 00 хвилин по 11 годин 11 хвилин, більш точного часу досудовим розслідуванням встановити не вдалось можливим, підійшла до огородженої парканом території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де у неї виник умисел, направлений на незаконне проникнення до даного житла, тобто, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, достовірно знаючи, що даний будинок належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де остання проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_6 і що ОСОБА_5 на той час була відсутня за місцем свого мешкання, всупереч ст. 12 Загальної декларації прав людини, ст. 17 Міжнародного пакту про громадські та політичні права, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 30 Конституції України, ст. ст. 13, 233 КПК України, ОСОБА_4 шляхом подолання перешкоди (металевого паркану) через незачинену на запірний пристрій хвіртку, всупереч волі володільця та за відсутності його дозволу, не маючи визначених законних підстав проникла на територію подвір`я за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому, продовжуючи реалізовувати свій протиправний умисел, спрямований на незаконне проникнення до житла, ОСОБА_4 , діючи умисно та протиправно, пересуваючись по території вищевказаного подвір`я, підійшла до незачинених на ключ дверей будинку, підпертих палицею, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , відкинувши палицю, яка підпирала двері, всупереч волі володільця та за відсутності його дозволу, не маючи визначених законних підстав, проникла до нього, увійшовши всередину, та вільно пересувалася по будинку на протязі невстановленого досудовим розслідуванням часу, фіксуючи це за допомогою відеозапису на власному мобільному телефоні, після чого покинула територію зазначеного домоволодіння 25.11.2024 у невстановлений досудовим розслідуванням час.

Таким чином, ОСОБА_4 незаконно проникла до житла та до іншого володіння особи, чим вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.162 КК України.

Допитана в ході судового розгляду обвинувачена ОСОБА_4 повністю визнала свою винуватість в обсязі пред`явленого обвинувачення, підтвердивши факт вчиненого нею кримінального правопорушення в час, спосіб та при обставинах, які викладені в обвинувальному акті. Пояснила, що потерпіла ОСОБА_5 співмешкала з її братом, з яким тепер має погані взаємини. З метою перевірки причин та обставин виникнення пожежі в будинку ОСОБА_5 вона 25.11.2024 проникла в будинок останньої, який був не замкнутий, та зафіксувала на відеокамеру телефону обстановку в будинку та стан електропроводки. В будинок проникла без дозволу власників. Висловила щире каяття у вчиненому, просила суворо не карати.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин вчинення злочину, добровільності та істинності її позиції.

Суд, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, які ніким не оспорюються, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

При цьому суд роз`яснив положення ч. 3 ст. 349 КПК України, згідно яких обвинувачений у такому випадку буде позбавлений права оскаржити обставини, які ніким не оспорюються в апеляційному порядку. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності його позиції немає.

За таких обставин, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, доведена повністю.

Відповідно до ч. 2 ст.50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд, у відповідності до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття обвинуваченої ОСОБА_4 , яке виражається у визнанні винуватості в обсязі обвинувачення, ставленні обвинуваченого до скоєного, осуду своїх дій.

Обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.

Вивченням даних про особу ОСОБА_4 встановлено, що остання на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має вищу освіту, за місцемслужби та за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні трьох малолітніх дітей, є військовослужбовцем за мобілізацією на посаді старшого бойового медика 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , раніше не судима.

При призначенні покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, зокрема те, що правопорушення, передбачене ч.1 ст.162 КК України відноситься до кримінальних проступків, конкретні обставини справи і ставлення обвинуваченої до скоєного, а саме вчинення злочину вперше, повне визнання своєї вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

За таких обставин, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів призначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в межах санкції статті закону, що передбачає кримінальну відповідальність за ч. 1 ст.162 КК України, в сумі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Цивільний позов не заявлено.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Судові витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.162 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений учасниками судового провадження до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1