Номер провадження: 11-сс/813/1996/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19.08.2025 про арешт майна в межах кримінального провадження № 0001208 від 07.09.2024 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 197-1, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 240, ч. 4 ст. 358 КК України

установив

Зазначеною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , та накладено арешт на:

-11/1000 частину комплексу будівель та споруд, загальною площею: 12654.7 кв.м. за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, м. Вилкове, вул. Сонячна 12 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 223);

- частину земельної ділянки із кадастровим номером :02:005:0616, площею 0,1 га за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, м.Вилкове, вул.Заводська, земельна ділянка б/н (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 223);

- земельну ділянку із кадастровим номером :02:003:0345, площею 0,0461 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 223);

- житловий будинок, за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, м.Вилкове, вул. Моряків-Десантників, буд.37, загальною площею 43,1 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 223);

- 31/100 частину житлового будинку, з надвірними спорудами, за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, м.Вилкове, вул.Моряків-Десантників,21, загальною площею: 156,3 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 223) 31/100 розмір частки;

- квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 46, 3 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 223);

- 37/100 частину житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею: 138 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 223).

Заборонено будь-яким юридичним та фізичним особам розпоряджатися, відчужувати та здійснювати будь-які реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (в тому числі поділу, об`єднання, виділу частки).

Накладений арешт на корпоративні права ТОВ «Прогресбуд В» (, місцезнаходження юридичної особи: Одеська область, Ізмаїльський район, м. Вилкове, вул. Різдвяна 3) у вигляді 100% статутного капіталу, що становить 30 177, 90 грн, засновником якого є ОСОБА_8 що має відсоток статутного капіталу (відсоток права голосу) 100, шляхом заборони учасникам ТОВ «Прогресбуд В» (), іншим особам, які діють від їх імені, їх представникам, представникам товариства (у тому числі за довіреністю), іншим особам, у володінні, користуванні яких перебувають зазначені корпоративні права, відчужувати корпоративні права ТОВ «Прогресбуд В» ().

Накладений арешт на корпоративні права ТОВ «Вікторі Порт» (, місцезнаходження юридичної особи: Одеська область, Ізмаїльський район, м. Вилкове, вул. Ярослава Мудрого 2) у вигляді 10% статутного капіталу, що становить 135 000 (сто тридцять п`ять тисяч гривень) грн, засновником якого є ОСОБА_8 що має відсоток статутного капіталу (відсоток права голосу) 10, шляхом заборони учасникам ТОВ «Вікторі Порт» (), іншим особам, які діють від їх імені, їх представникам, представникам товариства (у тому числі за довіреністю), іншим особам, у володінні, користуванні яких перебувають зазначені корпоративні права, відчужувати корпоративні права ТОВ «Вікторі Порт» ().

Заборонено вчиняти, здійснювати, проводити будь які реєстраційні дії щодо ТОВ «Прогресбуд В» () та ТОВ «Вікторі Порт» ().

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, представник власників майна адвокат ОСОБА_6 в інтересах власників майна ОСОБА_8 , ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, просить її скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає:

-при розгляді клопотання не були доведені підстави та мета для накладення арешту на майно, передбачені положеннями ст..ст. 171, 173 КПК;

-поза увагою слідчого судді залишилось те, що майно на яке ухвалою слідчого судді накладено арешт, належить на праві приватної особистої власності ОСОБА_8 та на нього не розповсюджується правовий режим спільної сумісної власності.

-посилання слідчого на такі правові підстави для накладення арешту на майно, на те, що майно подружжя ОСОБА_10 не поділене, тому підлягає арешту все майно, не відповідає законодавству та практиці Верховного суду;

-мета арешту майна, як застосування конфіскації, не підтверджена матеріалами провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду адвокат ОСОБА_6 доводи апеляційної скарги підтримав, просив задовольнити.

В судове засідання апеляційного суду прокурор не з`явився, хоча був належним чином сповіщений про дату, час та місце апеляційного розгляду, надіслав заяву про проведення судового розгляду за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши матеріали судової справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що ухвала слідчого судді не в повній мірі відповідає вимогам закону, та її неможливо вважати законною та обґрунтованою, з огляду на таке.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого/прокурора та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004 р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З аналізу мотивувальної частини ухвали вбачається, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону при розгляді клопотання не дотримався, виходячи з наступного.

Так, з матеріалів судового провадження вбачається, що слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001208 від 07.09.2024, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 1971, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 240, ч. 4 ст. 358 КК України

За версією досудового розслідування, ОСОБА_11 за попередньою змовою із ОСОБА_9 та службовими особами Вилківської міської ради, використав незаконно видобуту корисну копалину місцевого значення пісок, отриманий злочинним шляхом, у великому розмірі.

У вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.209, ч.3 ст.240 КК України, підозрюється ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час проведення досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_9 внаслідок самовільного користування надрами заподіяв збитки Державі в розмірі 171 911 838 грн.

Метою накладення арешту майна, слідчий вказує те, що санкцією ч.2 ст.209 КК України за вчинення якого підозрюється ОСОБА_9 передбачено покарання у виді конфіскації майна

Органом досудового розслідування зазначено, що підозрюваний ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 має у власності наступне майно:

- комплекс будівель та споруд, загальною площею: 12654.7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 223) 11/100 розмір частки;

- земельну ділянку із кадастровим номером :02:005:0616, площею 0,1 га. за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 223), розмір частки;

- земельну ділянку із кадастровим номером :02:003:0345, площею 0, 0461 га. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 223);

- житловий будинок, загальною площею 43,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 223);

Право власності ОСОБА_9 підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо суб`єкта.

Крім того встановлено, що дружині ОСОБА_9 - ОСОБА_8 належить наступне майно, перебуває у спільній сумісній власності, а саме:

- житловий будинок, з надвірними спорудами, загальною площею: 156,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 223) 31/100 розмір частки;

- квартира, загальною площею: 46, 3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 223);

- житловий будинок, загальною площею: 138 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 223) 37/100 розмір частки.

Право власності ОСОБА_8 підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо суб`єкта.

Також дружина підозрюваного ОСОБА_9 ОСОБА_8 є засновником та кінцевим бенефіціаром ТОВ «Прогресбуд В» (, місцезнаходження юридичної особи: Одеська область, Ізмаїльський район, м. Вилкове, вул. Різдвяна 3) із статутним капіталом в розмірі 30 177, 90 гривень, що складає 100% частки статутного капіталу зазначеного підприємства. Та є засновником ТОВ «Вікторі Порт» (, місцезнаходження юридичної особи: Одеська область, Ізмаїльський район, м. Вилкове, вул. Ярослава Мудрого 2) із статутним капіталом 135 000 гривен, що складає 10% частки статутного капіталу зазначеного підприємства).

Слідчий зазначає, що Державною екологічною інспекцією Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) подану позовну заяву у порядку ст.128 КПК України, щодо стягнення з ОСОБА_9 та ОСОБА_11 шкоду завдану навколишньому середовищу в сумі 171 911 838 (сто сімдесят один мільйон дев`ятсот одинадцять тисяч вісімсот тридцять вісім гривень).

За змістом ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 31) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий зазначив, що з метою попередження приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження нерухомого майна, яке перебуває у власності майна подружжя підозрюваного ОСОБА_9 у даному кримінальному провадженні, необхідним є накладення арешту на таке майно в порядку, передбаченому ст.170 КПК України із забороною на вчинення дій, пов`язаних зі здійсненням будь яких дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (в тому числі поділу, об`єднання, виділу частки).

Метою доведення необхідності накладення арешту на майно, котре зареєстроване на дружину підозрюваного ОСОБА_9 ОСОБА_8 , слідчий вказав, що відповідно до положень ст. 60 СК України, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тому, слідчий звернувся з клопотанням про арешт майна з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, а також забезпечення кримінального провадження, забезпечення можливої конфіскації майна, забезпечення цивільного позову.

При цьому, слідчий суддя, вивчивши доводи клопотання слідчого, прийшов до переконання, що в цілях запобігання можливості відчуження вищевказаного майна та забезпечення можливої конфіскації майна, враховуючи наявність достатніх підстав вважати, що вказане майно підлягає конфіскації майна як виду покарання, з урахуванням заявленого цивільного позову, а також беручи до уваги правове обґрунтування клопотання слідчого, задовольнив його.

Водночас, апеляційний суд вважає такі висновки слідчого судді в частині можливості накладення арешту на майно необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, аналізуючи зміст клопотання слідчого, у співвідношенні із доданими матеріалами досудового розслідування, апеляційним судом встановлено, що сторона обвинувачення підставу та мету арешту майна обґрунтовує можливою конфіскацією майна, необхідністю забезпечення цивільного позову.

Разом з тим, як зазначає адвокат ОСОБА_6 згідно договору дарування від 10.09.2024 року посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , передав безоплатно у власність 31/100 частку у праві власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно договору дарування від 15.09.2024 року посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_12 ОСОБА_14 , передала безоплатно у власність ОСОБА_8 , 37/100 часток житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому, вказані обставини були відомі як слідчому так і слідчому судді, оскільки підстави набуття права власності (договори дарування) були зазначені в інформаційних довідках з реєстру права власності, які були долучені слідчим до клопотання.

Окрім того, ОСОБА_8 належать корпоративні права ТОВ «Прогресбуд В» (, місцезнаходження юридичної особи: Одеська область, Ізмаїльський район, м. Вилкове, вул. Різдвяна 3) у вигляді 100% статутного капіталу, що становить 30 177, 90 грн. та корпоративні права ТОВ «Вікторі Порт» (, місцезнаходження юридичної особи: Одеська область, Ізмаїльський район, м. Документ сформований в системі «Електронний суд» 29.09.2025 8 Вилкове, вул. Ярослава Мудрого 2) у вигляді 10% статутного капіталу, що становить 135 000 грн.

У разі вирішення питання щодо накладення арешту на майно, що перебуває у спільній сумісній власності, зокрема з метою конфіскації як виду покарання, підлягає арешту не все майно, а лише частина такого майна, яка може бути конфіскована. Вказана позиція узгоджується з висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №2-3392/11 (провадження №14- 105цс19).

Всі ці обставини залишились поза увагою слідчого судді, тому рішення про необхідність накладення арешту на вказане вище майно, прийняте передчасно.

Натомість, з моменту звернення до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно до часу апеляційного розгляду, прокурор не навів мотивованого обґрунтування необхідності накладення арешту на майно ОСОБА_8 , а посилання слідчого та прокурора на те, що до цього майна слід беззаперечно застосовані положення ст. 60 СК України, належним чином не вмотивовані.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. TheUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

При цьому, ОСОБА_8 в даному провадженні про підозру повідомлено не було, тому мета накладення арешту на належне їй майно має бути вмотивована стороною обвинувачення належним чином, а не загальними фразами.

В свою чергу, ч. 3 ст. 172 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя суду 1-ої інстанції при прийнятті до розгляду клопотання прокурора про накладення арешту на майно не звернув уваги на його невідповідність вимогам ст. 171 КПК України та не виконав приписів ч. 3 ст. 172 КПК України, згідно яких, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, слідчий суддя своєю ухвалою повертає клопотання прокурору з встановленням строку в 72 години для усунення недоліків.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді невмотивованою та передчасною та доходить висновку про те, що при розгляді клопотання слідчого та постановлення ухвали були допущені перелічені вище істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили прийняттю законного та обґрунтованого рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

При цьому п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно ч. 1 ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею були допущені перелічені вище, істотні порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи встановлене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали, якою клопотання слідчого необхідно повернути прокурору для усунення недоліків протягом сімдесяти двох годин з моменту його отримання.

Керуючись статтями 403, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив

Апеляційну скаргу представника власника майна адвоката ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19.08.2025 року про арешт майна в межах кримінального провадження № 0001208 від 07.09.2024 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 197-1, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 240, ч. 4 ст. 358 КК України - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , в межах кримінального провадження № 0001208 від 07.09.2024 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 197-1, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 240, ч. 4 ст. 358 КК України - повернути прокурору для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали, протягом 72 годин із моменту отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4