судді Одеського апеляційного суду ОСОБА_1
08.10.2025 року Одеським апеляційним судом у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 було розглянуто кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Малиновської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу Хаджибейського районного суду м. Одеси від 09.09.2025 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 313, ч. 3 ст. 307 КК України.
За результатами розгляду, апеляційну скаргу прокурора Малиновської окружної прокуратури ОСОБА_5 - залишено без задоволення, а ухвалу Хаджибейського районного суду м. Одеси від 09.09.2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 313, ч. 3 ст. 307 КК України із визначенням застави у розмірі 150 (ста п`ятдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) гривень - залишено без змін.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою апеляційного суду, керуючись ст. 375 КПК України, вважаю за необхідне викласти свої доводи з цього приводу в окремій думці.
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги прокурора та залишаючи без змін ухвалу суду 1-ої інстанції, колегія суддів виходила з того, що обвинувачений ОСОБА_8 , стосовно якого було внесено заставу відповідно до ухвали Хаджибейського районного суду м. Одеси від 09.09.2025 року, був присутній під час розгляду апеляційної скарги прокурора, в якій ставиться питання про погіршення його становища, що в свою чергу характеризує його як особу, яка навпаки, не намагається переховуватись від суду.
Також суд прийняв до уваги, що обвинуваченим ОСОБА_8 до Малиновської окружної прокуратури м. Одеси було здано на зберігання оригінал свого паспорту для виїзду за кордон, про що було повідомлено Хаджибейський районний суд м. Одеси та прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси.
На даний час обвинувачений ОСОБА_8 офіційно працевлаштований в комунальному підприємстві «Сервісний центр», майстром дільниці з утримання захисних споруд цивільного захисту, що підтверджується довідкою №1201/01-13 від 06.10.2025 року.
Колегія суддів також зазначила, що під час апеляційного розгляду скарги, прокурор не надав жодних доказів, які б підтверджували факт порушення обвинуваченим ОСОБА_8 , покладених на нього судом обов`язків та підтвердив в судовому засіданні, що зазначених порушень не має, тому на думку колегії зазначений ризик зменшився.
Апеляційний суд також погодився з судом першої інстанції стосовно зменшення ризиків, передбачених п.п. 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, врахувавши при цьому те, що троє інших обвинувачених у даному кримінальному провадженні після сплати застави знаходяться не під вартою, та вже, за можливості, могли б знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, проте від прокурора таких заяв не надходило.
Твердження, що саме ОСОБА_8 може зробити вказані дії, коли інші обвинувачені тривалий час знаходяться не під вартою, колегія суддів також оцінила критично.
Водночас, незважаючи на дещо зменшення ризиків, передбачених п.п. 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, про те не на стільки, щоб можливо було застосувати заставу, тим більше у такому не значному розмірі. Більш того вважаю, що у даному провадженні не зменшився та продовжує існувати ризик, передбачений п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливого переховування обвинуваченого від суду, з огляду на наступне.
Так, ОСОБА_8 обвинувачується, в тому числі, у вчиненні особливо тяжкого злочину в сфері незаконного обігу наркотичних засобів, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, за який, у разі доведеності вини, йому може загрожувати реальне покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років, з конфіскацією майна.
Беручи до уваги тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, беззаперечно продовжує існувати ризик того, що він може вдатися до спроб переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.
При цьому той факт, що обвинуваченим ОСОБА_8 до Малиновської окружної прокуратури м. Одеси було здано на зберігання оригінал свого паспорту для виїзду за кордон ніяким чином не нівелює наявність вказаного ризику, оскільки з огляду на військову агресію проти України в уповноважених органів ускладнене здійснення належного контролю за перетином особами державного кордону України. Зазначена обставина свідчить про можливість його перетину, у тому числі поза офіційними пунктами пропуску.
Щодо оцінки даних про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , вважаю, що стороною захисту надані відомості про його офіційне працевлаштування та подання документів для поновлення на денній формі навчання до Одеського політехнічного університету, саме для створення уявлення про наявність міцних соціальних зв`язків та можливості визначення розміру застави.
При цьому, вважаю, що працевлаштування ОСОБА_8 з 25.09.2025 року в комунальному підприємстві «Сервісний центр», майстром дільниці з утримання захисних споруд цивільного захисту, та, раніше, на посаді майстра дільниці поточного обслуговування фонтанів, ніяким чином не може запобігти існуванню ризику, передбаченого п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а в контексті визначеної та сплаченої застави в розмірі 454 200 гривень, особою яка не має офіційного доходу, вочевидь, свідчить про можливу наявність у обвинуваченого прихованих доходів.
Крім того, керуючись положеннями п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, вважаю, що відносно ОСОБА_8 розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу повинен не визначатись, оскільки обвинуваченому інкримінується вчинення кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.
Щодо визначеної судом обвинуваченому ОСОБА_8 застави у розмірі 150 (ста п`ятдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 200 гривень та залишенню її без змін апеляційним судом, звертаю увагу на те, що розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки.
Слід зазначити, що 16 грудня 2020 року Верховна Рада прийняла Закон України «Про внесення зміни до статті 183 Кримінального процесуального кодексу України щодо права слідчого судді, суду не визначати розмір застави у кримінальному провадженні».
Законом встановлено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 і 178 Кримінального процесуального кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальних провадженнях щодо злочинів, передбачених частиною третьою статті 307 Кримінального кодексу, що регулює відповідальність особи за незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин чиїх аналогів.
Водночас, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні низки епізодів особливо тяжких кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, зокрема за ст.ст.307, 313 КК України, вчинених у складі організованої групи. Тому, з урахуванням існуючих ризиків, тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та тяжкості можливого покарання, даних про його особу, вважаю, що місцевий суд не мав достатніх підстав для визначення обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у виді застави, в тому числі у розмірі, який є, вочевидь не зможе стримувати можливу протиправну поведінку обвинуваченого та не буде достатньою мірою гарантувати виконання ним покладених обов`язків.
Окрім усього, про не співмірність розміру застави свідчить і те, що у даному кримінальному провадження лише витрати на залучення експертів становить 366 043 грн.
Щодо посилання як місцевого так і апеляційного суду на те, що іншим обвинуваченим у даному кримінальному провадженні, а саме ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 пред`явлені обвинувачення у вчиненні більш тяжких злочинів, але, натомість, їм було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, вважаю, що вони не є релевантними до вирішення клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , оскільки у цьому ж провадженні іншому обвинуваченому ОСОБА_12 продовжується тримання під вартою без визначення застави, що свідчить про те, що при застосуванні запобіжного заходу враховуються, насамперед, дані про особу кожного обвинуваченого окремо у контексті наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а не загальні обставини кримінального провадження.
З огляду на викладене вище, вважаю, що обставини провадження з урахуванням даних про особу обвинуваченого свідчать про необхідність продовження обвинуваченомуОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та, виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованих кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконним збутом наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів, вчинених у складі організованої групи, вважаю, що застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави не ґрунтувалось на положеннях КПК та, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризикам, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, та в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.
Суддя Одеського апеляційного суду ОСОБА_1