ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 461/3477/22

провадження № 51-946 км 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 (у режимі

відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 08 березня 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 14 січня 2025 року стосовно

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Новоазовськ Донецької області,

зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 , який мешкає за адресою:

АДРЕСА_2 ,

виправданого у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 27 - ч. 3 ст. 305 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Жовківський районний суд Львівської області вироком від 08 березня 2024 року, залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 14 січня 2025 року, визнав ОСОБА_7 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 - ч. 3 ст. 305 КК, та виправдав за недоведеністю того, що в діях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що 21 травня 2020 року він, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю прекурсорів, обіг яких обмежено і встановлено заходи контролю та збуту на території України, за попередньою змовою із невстановленою досудовим розслідуванням особою на ім`я ОСОБА_8 , в зоні митного контролю ММПО ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » митного поста « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_3 , у міжнародному поштовому відправленні з Королівства Іспанія №CV954567448ES з приховуванням від митного контролю у спосіб, що утруднює виявлення, серед продуктів харчування та побутових речей, організував незаконне переміщення (контрабанда) прекурсору псевдоефедрин, загальною масою 98,4 г, що є особливо великим розміром, який містився у 1 000 пігулках білого кольору, поміщених у 100 блістерах по 10 таблеток у кожному із написами на кожному з блістерів «StopCold 5mg/120 mg. Comprimidos de liberacion prolongada. Cetirizina dihidrocloruro/pseudoefedrina hidrocloruro. Via oral/. USB Pharma, S.A. 659680».

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із судовими рішеннями стосовно ОСОБА_7 через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що:

- суд першої інстанції:

- надав поверхневу оцінку зібраним у справі доказам і безпідставно визнав їх недопустимими та неналежними;

- не врахував того, що:

- міжнародне поштове відправлення оглядалося та розпаковувалося уповноваженими працівниками митниці, які діяли на підставі, в порядок і спосіб, передбачений Всесвітньою поштовою конвенцією та чинним законодавством України;

- за приписами ст. 337 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, та безпідставно послався як на підтвердження невинуватості ОСОБА_7 на те, що органом досудового розслідування не встановлена особа відправника поштового відправлення й стороною обвинувачення не забезпечено можливості допиту цієї особи;

- суд апеляційної інстанції:

- в порушення вимог ст. 419 КПК належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги прокурора та обмежився лише посиланням на правильність висновків суду першої інстанції, не здійснивши при цьому детального аналізу доказів і не надавши вичерпних відповідей на доводи прокурора.

Від захисника ОСОБА_6 надійшли заперечення, в яких вона, із наведенням відповідних обґрунтувань, просить залишити касаційну скаргу прокурора без задоволення, а судові рішення стосовно ОСОБА_7 без зміни.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор частково підтримав касаційну скаргу, просив скасувати лише ухвалу та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Захисник заперечила проти задоволення касаційної скарги та просила залишити без зміни оскаржувані судові рішення.

Мотиви Суду

Положеннями ст. 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Статтею 412 КПК передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 КПК, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства.

Згідно з приписами ст. 418, ч. 2 ст. 419 КПК судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. Ухвала суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має містити короткий зміст доводів особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, а також викладаються докази, що спростовують її доводи.

Тобто закон вимагає від суду проаналізувати всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, та надати на них мотивовані відповіді. Недотримання цих положень у випадку, якщо вони перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке згідно зі ст. 438 КПК тягне за собою скасування судового рішення.

ІНФОРМАЦІЯ_5 неодноразово наголошував у своїх рішеннях на тому, що суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції, і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що доводи касаційної скарги прокурора частково заслуговують на увагу з огляду на таке.

ІНФОРМАЦІЯ_6 вироком від 08 березня 2024 року визнав ОСОБА_7 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 - ч. 3 ст. 305 КК, та виправдав за недоведеністю вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення.

Не погоджуючись із цим вироком, прокурор подав апеляційну скаргу та, покликаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просив його скасувати й ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у пред`явленому обвинуваченні та призначити йому відповідне покарання.

Після прийняття судом рішення про відсутність необхідності повторного дослідження всіх обставин справи та зібраних у ній доказів прокурор змінив вимоги апеляційної скарги, просив скасувати вирок місцевого суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свої вимоги прокурор аргументував тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки зібраним органом досудового розслідування доказам та дійшов хибного висновку про невинуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Зокрема, в апеляційній скарзі прокурор указував на те, що суд першої інстанції, визнавши недопустимими доказами протоколи огляду місця події від 21 травня 2020 року, огляду від 23 червня, 10, 13, 14 липня 2020 року, обшуку від 04 червня 2020 року, про тимчасовий доступ до речей і документів від 08, 16 липня 2020 року, висновки експертів №№ 55, 56, 57 від 16, 17, 19 липня 2020 року, надав їм неправильну правову оцінку та не врахував того, що порядок їх отримання відбувався згідно з приписами чинного законодавства.

Також прокурор указував на безпідставне посилання місцевого суду на невстановлення особи відправника міжнародного поштового відправлення та незабезпечення допиту цієї особи в судовому засіданні як на підтвердження недоведення винуватості ОСОБА_7 .

Відповідно до положень ч. 1 ст. 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцієюта законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Проте суд апеляційної інстанції, відхиляючи доводи апеляційної скарги прокурора, ретельно їх не перевірив, не навів переконливих мотивів на їх спростування та не зазначив, на яких саме підставах, передбачених статтею 87 КПК, докази були визнані недопустимими, при цьому не здійснивши ґрунтовного аналізу цих доказів.

За приписами ст. 23 КПК суд досліджує докази безпосередньо, що є важливою гарантією права на справедливий суд. Положення цієї норми слід розглядати як такі, що автоматично висувають вимогу про нове дослідження доказів у суді апеляційної інстанції кожного разу, коли йдеться про скасування виправдувального вироку.

Згідно з ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Принцип безпосередності дослідження доказів на стадії апеляційного розгляду хоча і не є абсолютним, як у суді першої інстанції, але в ситуації, коли перед апеляційним судом ставиться питання про скасування виправдувального вироку і постановлення обвинувального вироку, цей принцип висуває більш суворі вимоги, ніж у разі скасування чи зміни обвинувального вироку, оскільки в такому випадку висновок про винуватість чи невинуватість особи робить безпосередньо апеляційний суд, який у зв`язку із цим має забезпечити всі гарантії права на справедливий судовий розгляд.

Так само апеляційний суд не надав оцінки тому, що до огляду та вилучення міжнародного поштового відправлення слідчим воно було розпаковано та оглянуто працівниками митниці й поштового оператора, які діяли відповідно до покладених на них службових обов`язків, і про що був складений відповідний акт на розкриття та перепакування поштового відправлення від 21 травня 2020 року.

При цьому прокурор в апеляційній скарзі зазначав про те, що вказаний акт взагалі залишився поза увагою суду першої інстанції.

З огляду на викладене колегія суддів касаційного суду вважає, що наведені в апеляційній скарзі прокурором доводи щодо необґрунтованого визнання судом першої інстанції наданих стороною обвинувачення доказів недопустимими та достатності сукупності всіх доказів у їх взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення залишились без належної та ґрунтовної оцінки з боку суду апеляційної інстанції.

За обставин того, що прокурор в апеляційній скарзі на виправдувальний вирок зазначав про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, просив ухвалити обвинувальний вирок, з метою належного забезпечення в кримінальному провадженні реалізації права сторони обвинувачення на апеляційне оскарження необґрунтованого судового рішення, відповідно до положень ч. 6 ст. 22 КПК суд апеляційної інстанції мав створити необхідні для цього умови, в тому числі й шляхом повторного дослідження всіх доказів.

Проте, на думку колегії суддів касаційного суду, суд апеляційної інстанції не виконав указаних вимог процесуального закону, не надав належної оцінки зібраним доказам, не дослідив обставини та докази, які оспорювались стороною обвинувачення, та дійшов передчасного висновку щодо законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції.

З огляду на викладене ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК, а допущені цим судом порушення вимог кримінального процесуального закону в силу положень ч. 1 ст. 412 цього Кодексу є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення, та як наслідок могли потягти за собою неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК).

Оскільки оскаржена ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню через допущення істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, то Суд позбавлений можливостей перевірити інші доводи касаційної скарги сторони обвинувачення.

За таких обставин касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду стосовно ОСОБА_7 - скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати вищенаведене, ретельно перевірити наведені в апеляційній скарзі доводи й ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.

Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд

постановив:

касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Львівського апеляційного суду від 14 січня 2025 року стосовно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3