Справа № 125/2399/25
Провадження №11-сс/801/62/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у закритому судовому засіданні в м.Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Барського районного суду Вінницької області від 12.01.2026 про застосування у кримінальному провадженні № 000293 від 09.12.2025 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бар, Барського району, Вінницької області, українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю сторін провадження:

прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_6

підозрюваного: ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Барського районного суду Вінницької області від 12.01.2026 року клопотання слідчого СВ ВП №1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 задоволено.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування.

Затримано ОСОБА_7 в залі суду відразу після проголошення даної ухвали суду.

Строк тримання під вартою діє протягом 60 (шістдесят) днів з моменту затримання ОСОБА_7 , тобто до 12 березня 2026 року.

Строк дії ухвали суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено до 12 березня 2026 року.

Одночасно визначено розмір застави у межах 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 266 240 гривень, яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУ ДСА у Вінницькій області.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 , у разі внесення застави наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання.

- утримуватися від спілкування із потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні.

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просив ухвалу слідчого судді Барського районного суду Вінницької області від 12 січня 2026 року скасувати. Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ ВП №1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 задовольнити частково та застосувати відносно нього запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем його проживання: АДРЕСА_1 , з обов`язком не залишати місце проживання в нічний час доби.

Згідно клопотання слідчого солдат військової служби за призовом під час мобілізації старший матрос ОСОБА_7 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 18.07.2024, призначений наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 243 від 25 серпня 2024 року на посаду стрільця-санітара 3 відділення морської піхоти 2 взводу морської піхоти 2 роти морської піхоти 1 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 .

Стрілець-санітар 3 відділення морської піхоти 2 взводу морської піхоти 2 роти морської піхоти НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 старший матрос ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем, у відповідності до ст. ст. 11, 16, 49, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, окрім іншого, зобов`язаний свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно й чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, удосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки й додержуватись вимог Статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому, точно та вчасно виконувати покладені на нього обов`язки та поставлені йому завдання, додержуватись військової дисципліни, не допускати негідних учинків, точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників).

Статтями 3-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, окрім іншого, що військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог Статутів Збройних Сил України, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватись Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги Статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Водночас, у порушення зазначених вище норм законодавства України військовослужбовець Стрілець-санітар 3 відділення морської піхоти 2 взводу морської піхоти 2 роти морської піхоти НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 старший матрос ОСОБА_7 учинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 08.12.2025 приблизно о 22:40 год., ОСОБА_7 керуючи технічно справним автомобілем марки ВАЗ 21099 д.н.з НОМЕР_3 ,рухаючись по автомобільній дорозі по вул. Туніка в м. Бар, Жмеринського району Вінницької області зі сторони вул. Довбуша у напрямку вул. Героїв Майдану, що в м. Бар, в районі будинку № 38, в момент об`єктивної появи в полі зору автомобіля «RENAULT MASTER», д.н.з. НОМЕР_4 , який стояв на проїзній частині дороги справа по ходу його руху не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив наїзд на задню ліву частину автомобіля «RENAULT MASTER», д.н.з. НОМЕР_4 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки ВАЗ 21099 д.н.з НОМЕР_3 , ОСОБА_10 з отриманими тілесними ушкодження у вигляді ЗЧМТ та струс головного мозку був госпіталізований до КНП «Барська МЛ» та в подальшому переведений до КНП «ВОПНЛ ім. акад. О.І. Ющенка», де ІНФОРМАЦІЯ_3 помер.

Водій ОСОБА_7 відразу після дорожньо-транспортної пригоди залишив місце події разом із своїм автомобілем марки ВАЗ 21099 д.н.з НОМЕР_3 , який покинув біля лісу, що розташований праворуч від автодороги сполученням м. Бар с. Гармаки Жмеринського району Вінницької області навпроти Жіночого Монастиря.

Таким чином, водій ОСОБА_7 порушив вимоги п.п. 2.3б), 2.10 а), б), в), г), ґ), д), е), 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

- п. 2.3 б) «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

- 2.10 - У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний:

a) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;

б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил;

в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди;

г) вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я;

ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті «г» пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди;

д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських;

е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди;

- п. 12.3 - «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;

- п. 13.1 «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.».

Порушення вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходиться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що в судовому засіданні не доведено наявність ризиків, передбачених с.1 ст. 177 КПК України.

Сторона захисту не погоджується з висновком слідчого судді про неможливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 іншого, більш м`якшого запобіжного заходу, зокрема, домашнього арешту за місцем його проживання.

Захисник вказує на те, що ОСОБА_7 є особою раніше не судимою, підозрюється у вчиненні злочину, вчиненого з необережності, має постійне місце проживання в АДРЕСА_1 , позитивно характеризується за місцем проживання, є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , тому застосування виняткового запобіжного заходу є невиправданим.

Окрім того, ОСОБА_7 є учасником бойових дій, добровільно мобілізувався до ЗСУ, починаючи з 05 липня 2014 року приймав участь у Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, під час проходження військової служби 07 жовтня 2024 року отримав поранення тяжкого ступеню.

Вказані обставини слідчим суддею не були враховані при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою не дотримано вимог ст.ст. 177, 178, 183, 194, 206 КПК України та статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, зазначила, що підозра належним чином обгрунтована, наявні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, захисника ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_7 , які просили задоволити апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу .

Відповідно ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000293 09.12.2025 року ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, 18.12.2025 року йому повідомлено про підозру.

Обгрунтованість підозри слідчим суддею перевірено належним чином.

Вирішуючи питання щодо застосування тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому

Слідчий суддя належним чином, в дотримання вимог ст.ст.177,178 КПК України перевірив та ретельно дослідив наявність підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та, приймаючи рішення, врахував особу підозрюваного ОСОБА_7 , який не має сталих соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований, неодружений, не має постійного прибутку, підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість покарання за вчинений злочин, та дійшов вірного висновку, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи незаконно впливати на потерпілу та свідків, що унеможливлює обрання йому більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд першої інстанції обґрунтовано застосував запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , оскільки жоден із більш м"яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Наведені прокурором підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані.

При цьому, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Посилання захисника ОСОБА_6 на те, що підозрюваний ОСОБА_7 має постійне місце проживання в АДРЕСА_1 , позитивно характеризується за місцем проживання, є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 в даному випадку є недостатнім для твердження про наявність в нього міцних соціальних зв`язків, які спростовують обґрунтовані у клопотанні прокурора об`єктивно існуючі у провадженні ризики та не можуть бути достатніми стримуючими факторами його належної процесуальної поведінки.

Крім того, слідчий суддя вірно прийняв до увагу те, що ОСОБА_7 залишив місце ДТП, не надав допомогу потерпілому ОСОБА_10 шляхом виклику «швидкої допомоги», являється військовослужбовцем та за даними ДБР самовільно залишив військову частину та не повернувся на військову службу без поважних причин тривалістю понад три доби, про що наявне кримінальне провадження.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до п.3 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Слідчий суддя визначив розмір застави підозрюваному ОСОБА_7 у розмірі 266 240 грн., оскільки внесення застави саме в такому розмірі, може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

З вказаними висновками слідчого судді погоджується і суд апеляційної інстанції

Керуючись ст.422 КПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Ухвалу слідчого судді Барського районного суду Вінницької області від 12.01.2026 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4