Справа № 948/1212/25
Номер провадження 1-в/948/2/26
15.01.2026 У Х В А Л А
15 січня 2026 року с-ще Машівка
Машівський районний суд Полтавської області в складі :
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 (в режимі ВКЗ) ,
представника ВК-9 ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Машівка заяву засудженого
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Романівка, Миколаївського району Миколаївської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, пенсіонера, особи з інвалідністю третьої групи, засудженого вироком Ульяновського районного суду Кіровоградської області (Благовіщенського районного суду Кіровоградської області) від 17.05.2024, залишеного без змін ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 04.02.2025 та залишеного без змін в частині призначення покарання постановою Верховного Суду від 03.09.2025 р., за ч.2 ст. 286 КК України до 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки,
про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням у виді пробаційного нагляду,
відповідно до ч.2 ст. 376 КПК України в судовому засіданні 15.01.2026 проголошено вступну та резолютивну частини ухвали,
24 грудня 2025 року до Машівського районного суду Полтавської області надійшла заява ОСОБА_5 , в якій засуджений просив суд замінити йому призначене покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке згідно ст.82 КК України у вигляді пробаційного нагляду.
Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти задоволення заяви ОСОБА_5 з огляду на те, що засуджений порушень покладених обов`язків та правил поведінки, встановлених КВК та Правил внутрішнього розпорядку не допускав, дотримувався норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установ, стягнень не має, двічі був заохочений, заборгованості за виконавчими листами не має. Зазначив, що відносно засудженого ОСОБА_5 , як особи пенсійного віку та такої, що має інвалідність третьої групи, не може бути замінено покарання на більш м`яке у виді обмеження волі або виправних робіт, а тому вважав за можливе замінити засудженому ОСОБА_5 невідбуту частину призначеного покарання у виді позбавлення волі на пробаційний нагляд.
Представник ВК № 9 також не заперечував проти задоволення заяви, засуджений ОСОБА_5 просив заяву задовольнити.
Дослідивши документи кримінального провадження та особової справи засудженого, суд дійшов такого висновку.
Судом установлено, що вироком Ульяновського районного суду Кіровоградської області (Благовіщенського районного суду Кіровоградської області) від 17.05.2024 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки. Строк відбування покарання рахувати з моменту взяття його під варту, а саме з 17.05.2024. Також вирішено інші питання, що стосуються даної справи (а.о.с.3-27 ч. 1).
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 04.02.2025 вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 17.05.2024 залишено без змін (а.о.с.45-55 ч. 1).
Постановою Верховного Суду від 03.09.2025 вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 17.05.2024 та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 04.02.2025 в частині залишення без розгляду позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 , ТОВ «Транс-Гол» та ПАТ СК «Галицька» в частині стягнення із ТОВ "Транс-Гол" на користь ОСОБА_6 275 700 грн 48 коп. матеріальної шкоди за пошкодження автопоїзда, яка не покривається страховим лімітом, й 645 000 грн упущеної вигоди; та в частині стягнення із ПАТ СК "Галицька" на користь ОСОБА_6 100 000 грн матеріальної шкоди за пошкодження автопоїзда в межах страхового ліміту скасовано та призначено новий розгляд зазначеного цивільного позову в указаній частині в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, в решті вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_7 залишено без змін, тобто призначене покарання судом першої інстанції залишено без змін (а.о.с. 113-117 ч. 1).
Як вбачається з характеристики на засудженого від 26.12.2025 ОСОБА_5 початок строку відбування покарання 17.05.2024, кінець строку покарання 17.11.2028, термін застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, відповідно до ст.82 КК України, за відбуттям 1/3 частини покарання не раніше 17.11.2025 (а.с.15-18).
З характеристики на засудженого також вбачається, що ОСОБА_5 в період з 17.05.2024 по 07.04.2025 перебував у ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор», де за час перебування характеризувався задовільно, невиконання покладених обов`язків та порушень не допускав, заохочень не мав. З 17.04.2025 по теперішний час відбуває покарання в ДУ «Машівська ВК (№9) характеризується позитивно, дотримується порядку та умов відбування покарання та розпорядку дня установи, залучається до робіт з благоустрою та робіт із забезпечення продовольством, до праці ставиться сумлінно, приймає участь у програмах «Правопросвітництво» та «Підготовка до звільнення», у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, з персоналом дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин, виконує вимоги персоналу (а.с.15-18).
ОСОБА_5 за час відбування покарання у Машівській ВК (№9) має два заохочення від 15.08.2025 та 18.11.2025 у вигляді подяки за сумлінну поведінку та ставлення до праці. Стягнень не має (а.с.19, а.о.с.96-98, 124-126 ч.2).
За висновком щодо ступеня виправлення засудженого, ОСОБА_8 став на шлях виправлення та має бути представлений до заміни покарання більш м`яким покаранням (ст.82 КК України) (а.с.20-22).
Відповідно до Витягу із протоколу №40 від 20.11.2025 рішенням комісії Машівської ВК (№9) ОСОБА_5 відмовлено в поданні до суду матеріалів на заміну покарання більш м`яким, як такому, що особисто відмовився від застосування даної пільги. Як встановлено в судовому засіданні та уточнено представником ДУ «Машівська виправна колонія(№9)» 15.01.2026, на засіданні комісії колонії вирішувалось питання щодо подання до суду матеріалів на заміну невідбутої частини призначеного покарання у виді позбавлення волі на обмеження волі. (а.о.с.122 ч.2).
Згідно інформації, що міститься у довідках №451 та 452 від 25.12.2025 засуджений ОСОБА_5 за весь час перебування в Машівській ВК (№9) не працевлаштований, заробітна плата не нараховувалась, виконавчі провадження на здійснення відрахувань із заробітної плати не надходили (а.с.23,24).
За повідомленням начальника Державної установи «Машівська виправна колонія (№9)» від 07.01.2026, адміністрація установи вважає, що до засудженого ОСОБА_5 можливе застосування заміни покарання більш м`яким у вигляді пробаційного нагляду (а.с.44).
Частинами 1 та 2 ст. 82 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення злочину) визначеного, що особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю.
Відповідно до частин 3 і 4 ст.82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення та можлива після фактичного відбуття засудженим не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин.
Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" установлено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України. Відповідно до п.17 вказаної Постанови, при вирішенні питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Відповідно до ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Разом з цим, добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, зокрема виконання встановлених законодавством обов`язків громадян України, неухильне додержання правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягання на права і свободи, честь і гідність інших осіб, ввічливе ставлення до персоналу, інших осіб, які відвідують установи виконання покарань, а також до інших засуджених є обов`язком засудженого відповідно до ст.9 КВК України
Частина 2 ст.50 КК України визначає, що покарання має на меті кару та виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Кара - це відновлення соціальної справедливості через обмеження прав і свобод засудженого як відповідь на вчинений злочин. Однією із цілей покарання є також виховання інших членів суспільства, щоб утримати їх від вчинення подібних злочинів.
За вимогами частини 2 ст. ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Відбуття певної частини строку призначеного покарання та становлення на шлях виправлення не можуть бути безспірною/безумовною підставою для застосування ст.82 КК України та повинна враховуватися разом з іншими обставинами справи.
При розгляді даної заяви засудженого ОСОБА_5 щодо заміни призначеного покарання на більш м`яке, суд враховує похилий вік засудженого, наявність у нього третьої групи інвалідності, неможливість заміни призначеного покарання у виді позбавлення волі на більш м`які у виді обмеження волі або виправні роботи, дотримання засудженим умов та порядку відбування покарання. Суд також бере до уваги і визнання в судовому засіданні 15.01.2026 ОСОБА_5 своєї вини у вчиненому ДТП, що спричинило смерть потерпілого.
Разом з тим, суд враховує, що ОСОБА_5 визнав вину у скоєному, лише після перегляду вироку Верховним Судом 03.09.2025, тобто лише протягом останніх чотирьох місяців відбування призначеного покарання змінив своє ставлення до вчиненого злочину.
Також з вироку, вбачається, що дії ОСОБА_5 спричинили смерть потерпілого, він свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнавав, не вжив заходів щодо відшкодування матеріальних та моральних збитків, потерпілий у справі наполягав на найсуворішому покаранні (а.о.с.3-27, 18, 19 ч.1).
Суд також враховує те, що санкція частини 2 ст.286 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, вироком ОСОБА_5 засуджений за ч.2 ст.286 КК України до 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі. Дане покарання призначене йому з урахуванням всіх обставин справи та особи порушника та залишене без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій.
Відповідно до ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів хоча і вчинене з необережності.
За приписами ч.1 ст. 63 КК України покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Тоді як частина 1 ст. 59-1 КК України передбачає, що покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства.
Отже, покарання у виді пробаційного нагляду є більш м`яким, схоже за умовами покарання при звільненні від відбування покарання з випробуванням, оскільки відбувається поза межами місць покарань у виді реального позбавлення або обмеження волі.
Суд зазначає, що з боку засудженого ОСОБА_5 має місце сумлінна поведінка та ставлення до праці, що в цілому може свідчити про те, що він стає на шлях виправлення, що підтверджено і висновком Машівської ВК щодо ступеня виправлення засудженого згідно якого він має бути представлений саме до заміни покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України (а.с.20-22), але наразі мета покарання не досягнута в більш короткий термін.
Ураховуючи, що фактично відбутий строк покарання ОСОБА_5 за вчинення необережного тяжкого злочину, внаслідок якого потерпілий помер, становить 01 рік 07 місяці 28 днів позбавлення волі, ставлення засудженого до вчиненого, суд уважає що заміна покарання у виді позбавлення волі на пробаційний нагляд на даний час не сприятиме виправленню засудженого та досягненню мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України.
Отже, у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про заміну покарання у виді позбавлення волі більш м`яким у виді пробаційного нагляду слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.537,539 КПК України, суд
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 17.05.2024, залишеного без змін ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 04.02.2025 та залишеного без змін в частині призначення покарання постановою Верховного Суду від 03.09.2025, за ч.2 ст. 286 КК України до 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки, про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням у виді пробаційного нагляду.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а у випадку її оскарження, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Машівський районний суд Полтавської області, а засудженим у той же строк з моменту вручення копії судового рішення.

Повний текст ухвали проголошено 15.01.2026 о 16.50 год.

Суддя ОСОБА_1