Справа № 521/4165/25
Номер провадження:1-кп/521/1386/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ( в режимі відеоконференції),

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Одесі клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно ОСОБА_4 та продовження строку дії обов`язків відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.03.2024 року за № 0000222, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 313, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 317, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 313, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст.307, ч. 3 ст. 307 КК України;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 313, ч. 3 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Хаджибейської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотаннями у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.03.2024 року за № 0000222, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно ОСОБА_4 .

Клопотання просив задовольнити, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та на обставини, які на його думку свідчать про їх наявність.

Крім того, прокурор звернувся до суду з клопотаннями про продовження строку дії обов`язків в рамках застосування запобіжного заходу у зазначеному кримінальному провадженні у вигляді застави відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з метою забезпечення виконання покладених на них процесуальних обов`язків та запобіганню ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, клопотання просив задовольнити.

Захисник обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 не заперечувала щодо продовження строку дії обов`язків в рамках застосування запобіжного заходу у виді застави відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 .

Шодо клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 заперечувала, вважала ризики недоведеними та необґрунтованими, просила суд обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. На підтвердження міцних соціальних зв`язків та наявності місця проживання, надала до суду заяви від ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (цивільної дружини), в яких зазначено, що до моменту затримання ОСОБА_4 , останній проживав з ОСОБА_12 в цивільному шлюбі, мають спільну дитину ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Відповідно до наданої заяви, посвідченої нотаріально, ОСОБА_13 надає згоду на проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

Обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_8 підтримали свого адвоката.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_11 щодо клопотання прокурора про продовження обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України щодо свого підзахисного покладався на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав свого захисника.

Вислухавши думки учасників судового засідання, вивчивши матеріали кримінального провадження, дослідивши клопотання прокурора та заперечення на клопотання прокурора сторони захисту, суд вважає, що доцільно задовольнити клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 та про продовження строку дії обов`язків в рамках застосування запобіжного заходу у виді застави відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

На підставі цього, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Суд, оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини, враховуючи принцип презумпції невинуватості, приходить до наступного.

Вивчивши клопотання та матеріали додані до них, вислухавши думку учасників судового розгляду, суддя вважає, що клопотання прокурора підлягають задоволенню, з наступних підстав.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, ч. 3 ст. 313, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 317, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України, які відповідно до ст.12 КК України є тяжкими та особливо тяжкими злочинами.

Метою продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 згідно з клопотанням є те, що він може переховуватися від суду, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, що має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків або будь-яким іншим шляхом перешкоджати встановленню істини, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Підставою продовження запобіжного заходу є обвинувачення у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 313, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 317, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України, а також наявність ризиків передбачених ч. 1, 2, 3, 4 та 5 ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, спробам знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, спробам незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадження, спробам перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, спробам вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про наявність підстав для продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує тяжкість та підвищену суспільну небезпеку інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання, яке загрожує обвинуваченому за інкримінований злочин, а також продовження існування ризиків, визначених ч. 1, 2, 3, 4 та 5 ст. 177 КПК України, а саме: ризик переховування від правоохоронних органів та суду, ризик знищення або спотворення, будь якої, із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні; ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а саме шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків покладених на нього, як на обвинуваченого у кримінальному провадженні у разі обрання йому більш м`якого виду запобіжного заходу; ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Відносно ризику переховування від суду, суд зазначає, що згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, місце проживання, професію, прибуток, наявність сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці. Ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання («Сулаоя проти Естонії», «Панченко проти Росії») та зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Ноймайстер проти Австрії»). Небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі тяжкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою («Строган проти України»).

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу оцінці судом підлягають наявність та/або продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Ризиком у контексті кримінального провадження є певний ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) буде здійснювати відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

При вирішенні питання про продовження існування ризиків, суд враховує те, що ОСОБА_4 раніше не судимий, має постійне місце проживання та місце реєстрації, наявність згоди у цивільної дружина за зазначеною нею адресою, має на утриманні малолітню дитину, обвинувачується у вчинені тяжких та особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 3 ст. 313, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 317, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України, за які передбачено покарання за ч. 3 ст. 313 КК України у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна , за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 317 у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років з конфіскацією майна, за ч. 3 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, за ч. 3 ст. 311 КК України у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна, що дає підстави вважати реальними наведені у клопотанні ризики.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється - є однією з обставин, що враховуються при обранні запобіжного заходу.

Щодо неможливості більш м`яких запобіжних заходів запобігти існуючим ризикам, суд зазначає наступне.

Більш м`якими запобіжними заходами порівняно з триманням під вартою, є: домашній арешт, застава, особиста порука, особисте зобов`язання

Враховуючи те, що домашній арешт та тримання під вартою є ізоляційними запобіжними заходами, проте рівень ізоляції особи за ними суттєво відрізняється з огляду на умови, пов`язані з позбавленням (обмеженням) волі підозрюваного, обвинуваченого.

Так, домашній арешт є менш жорсткою формою ізоляції особи та, зокрема, не запобігає можливості вільного спілкування обвинуваченого як особисто, так і за допомогою засобів телекомунікації з іншими обвинуваченими та свідками, з метою схилити їх змінити свої показання в суді, для уникнення або мінімізації можливої кримінальної відповідальності за інкриміноване кримінальне правопорушення.

Зважаючи на викладене, на думку суду, застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді домашнього арешту не зможе ефективно запобігти зазначеним прокурором ризикам.

Судом враховується те, що у обвинуваченого ОСОБА_4 є постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, однак враховуючи суть обвинувачення, на переконання суду, не є тими беззаперечними стримуючими факторами порушення процесуальних обов`язків з боку обвинуваченого у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, доводи захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про наявність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаному з триманням під вартою є необґрунтованими.

Таким чином, на підставі наданих матеріалів, оцінюючи всі встановлені під час розгляду клопотання обставини, враховуючи неможливість запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_4 .

Суд вважає що застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права внесення застави.

Обставин, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст. 183 КПК України судом не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України суд, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів. Тому судом прийнято рішення не визначати розмір застави відносно ОСОБА_4 в даному кримінальному провадженні.

Вирішуючи питання щодо застосування запобіжних заходів не пов`язаних з триманням під вартою суд вважає, що вони не забезпечать виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Щодо клопотання про продовження строку дії обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ОСОБА_15 та ОСОБА_7 .

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 11.02.2025 продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб , що складає 302 800 гривень, ОСОБА_16 у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб , що складає 454 200 гривень.

У зв`язку з внесенням застави, ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 було звільнено з-під варти та визначені обов`язки, передбачені ч . 5 ст. 194 КПК України, а саме: не відлучатися із населеного пункту, в якому вони проживають, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого , прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та /або місця роботи; утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні та іншими особами з приводу обставин вчиненого ним кримінального правопорушення;здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в?їзд в Україну.

Ухвалою судді Хаджибейського районного суду міста Одеси від 09.09.2025 обвинуваченому ОСОБА_7 продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави у розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 454 200 гривень. У зв`язку із внесенням застави його звільнено з-під варти та покладено обов`язки, які передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі ч. 4 ст. 202 КПК України підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави, з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави.

Метою продовження строку дії обов`язків в рамках застосування запобіжного заходу у вигляді застави є забезпечення виконання обвинуваченими ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покладених на них процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 182 КПК України обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави, з моменту звільнення його з під варти внаслідок внесення застави, визначеної суддею в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшились, оскільки судовий розгляд кримінального провадження не завершений, тому на даний час продовжує існувати обґрунтована потреба у продовженні строку дії обов`язків, покладених на ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з метою забезпечення виконання покладених на них процесуальних обов`язків.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до необхідності задоволення клопотання про продовження дії обов`язків в рамках застосування запобіжного заходу у виді застави відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 176, 177, 369-370, 372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з дня винесення ухвали тобто з 12.12.2025 року до 09.02.2026 року включно в умовах ДУ «Одеській слідчий ізолятор» без права внесення застави.

Клопотання прокурора про продовження дії обов`язків в рамках застосування запобіжного заходу у виді застави відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 задовольнити.

Продовжити строк дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, покладених на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 12.12.2025 року до 09.02.2026 року включно, а саме:

1) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду ;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та /або місця роботи ;

3) утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні та іншими особами з приводу обставин вчиненого ним кримінального правопорушення;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала суду щодо запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Копію ухвали направити для виконання співробітникам Державної установи «Одеський слідчий ізолятор».

Суддя ОСОБА_1