Провадження № 1-кс/331/24/2026
Справа № 331/2/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 січня 2026 року місто Запоріжжя

Слідчий суддя Олександрівського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 , володільця майна ОСОБА_3 , розглянувши клопотання слідчого СВ ВП № 3 ЗРУП ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_4 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000005, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.01.2026 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ ВП № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 звернувся з клопотанням до слідчого судді про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000005, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.01.2026 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

В обґрунтування заявленого клопотання зазначено, що 04.01.2026 р. приблизно о 15:00 год. водій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 військовослужбовець ВЧ НОМЕР_1 , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz ML 320» н.з. НОМЕР_2 , здійснюючи рух по вул. Вільна в с-щі Новомиколаївка Запорізького району Запорізької області, виїхавши, на нерегульоване перехрестя вул. Вільна та Соборності, не надав перевагу та скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ-2106, н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався по головній дорозі по вул. Соборності. У результаті ДТП пасажир ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження та була доставлена до лікарні.

За даним фактом 05 січня 2026 року, розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

04.01.2026 р. під час проведення огляду місця події, за фактом дорожньо-транспортної пригоди, на відкритій ділянці місцевості, що розташована на нерегульованому перехресті вулиць Вільна та Соборності у селищі Новомиколаївка Запорізького району Запорізької області, було виявлено та вилучено: автомобіль «BA3-21063», номерний знак НОМЕР_3 з механічними пошкодженнями.

Даний автомобіль, відповідно до ч. 7 ст. 237 КПК України, набув статус тимчасово вилученого майна, та визнаний у даному кримінальному провадженні речовим доказом.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , автомобіль «BA3-21063», в кузові бежевого кольору номерний знак НОМЕР_3 належить ОСОБА_7 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Фактично автомобілем на момент дорожньо-транспортної пригоди керував ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пенсіонер, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Опитаний ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пояснив, що він на даний час являється військовослужбовцем ЗСУ в/ч НОМЕР_5 , НОМЕР_6 бригада ТРО ім. Гівлєд Діраєва, 2 батальйону, перебуває на посаді командира 2 стрілецького відділення 2 стрілецької роти, має звання молодший сержант. Також для виконання бойових завдань він використовує автомобіль Mercedes ml 320 іноземної реєстрації НОМЕР_2 , зеленого кольору, 2002 року випуску, який він придбав приблизно двох місяців тому. На даний час його підрозділ тимчасово перебуває на дислокації в Запорізькій області де виконує бойові завдання. 04.01.2026 року він разом із військовослужбовцями його підрозділу ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виїхали на вищезазначеному автомобілі, за кермом якого перебував ОСОБА_5 , із села Софіївка Запорізького району Запорізької області з метою виконання службового завдання, а саме проведення евакуації пораненого з Пологівського району Запорізької області. Виїзд було здійснено близько о 14:50 год. Маршрут руху пролягав повз селище Новомиколаївка Запорізького району Запорізької області. Рухаючись уже в селищі Новомиколаївка приблизно о 15:00, по вул. Вільна (в напрямку автодороги Запоріжжя - Донецьк), він керував автомобілем зі швидкістю приблизно 40 км/год., що не перевищувала дозволену, дотримуючись правил дорожнього руху. Під`їжджаючи до перехрестя вул. Соборності та Вільна, він помітив автомобіль «BA3-21063», який виїжджав на перехрестя з лівої від нього сторони. У цей момент він почав екстрене гальмування та намагався уникнути зіткнення, зміщуючи транспортний засіб правіше по ходу його руху. Незважаючи на вжиті ним заходи, уникнути зіткнення не вдалося, внаслідок чого сталося зіткнення його автомобіля з автомобілем «BA3-21063», а саме з його правою передньою боковою частиною. На вказаному перехресті дорожніх знаків він не бачив, однак йому було відомо, що під час руху через дане перехрестя він мав надати перевагу в русі транспортному засобу, який рухався по вул. Соборності. Після дорожньо-транспортної пригоди, він та військовослужбовці, які перебували з ним, підійшли до автомобіля «BA3-21063», у якому знаходилися чоловік, та жінка, з метою надати допомогу. Жінка самостійно залишити автомобіль не змогла у зв`язку з механічними пошкодженнями транспортного засобу. ОСОБА_5 намагався викликати швидку медичну допомогу, однак виклик спочатку не проходив. Орієнтовно через 10-15 хвилин на місце події прибула бригада швидкої медичної допомоги, після чого жінку було госпіталізовано до медичного закладу. Водій автомобіля «ВАЗ- 21063»-тілесних ушкоджень не отримав. Після ДТП працівниками поліції його було доставлено до медичного закладу в м. Запоріжжя, де він пройшов медичне освідування на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння - обидва тести були негативними.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надав покази, про те, що він мешкає разом з дружиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 . У нього в користуванні є автомобіль «ВАЗ-2106», в кузові бежевого кольору, д.н.з. НОМЕР_3 . Власником автомобіля являється його мати ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка вже покійна. 04.01.2026 він разом з дружиною вирішили поїхати до аптеки, яка знаходиться у центрі селища. Приблизно о 15:10, рухаючись на вищезазначеному автомобілі разом з дружиною, яка перебувала з ним в автомобілі в якості пасажира, на передньому пасажирському сидінні, по головній дорозі вулиці Соборності в селищі Новомиколаївка Запорізького району Запорізької області, в напрямку центра селища, доїхавши майже на середину перехрестя вулиць Соборності-Вільна, він помітив, як на перехрестя з правої сторони виїжджає автомобіль «Mercedes-Benz», н.з. НОМЕР_2 (іноземної реєстрації), який рухався по другорядній дорозі вулиці Вільна. ОСОБА_3 в свою чергу відразу почав гальмувати, щоб уникнути зіткнення з вищевказаним автомобілем, але йому здалось, що водій автомобіля «Mercedes-Benz» не встигнув загальмувати, попри те, що він повинен був надати перевагу в русі його автомобілю, та здійснив зіткнення з його автомобілем. Удар прийшовся на передню праву частину зазначеного автомобіля, а саме в переднє праве крило автомобіля, внаслідок чого його автомобіль розвернуло та занесло у паркан домоволодіння АДРЕСА_2 , а автомобіль «Mercedes-Benz», заїхав у паркан домоволодіння № 152 по вулиці Соборності. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, його автомобіль зазнав значних пошкоджень та ремонту не підлягає, а його дружина отримала тілесні ушкодження та була госпіталізована до лікарні у селищі Новомиколаївка. ОСОБА_3 , перебуваючи за кермом, тілесних ушкоджень не отримав. Водій автомобіля Mercedes-Benz», н.з. НОМЕР_2 також тілесних ушкоджень не отримав. Він рухався зі швидкістю приблизно 40 км/год, погода була похмурою, дорожнє покриття вологе, видимість була достатньою, але так як з правої сторони на перехресті мається паркан кутового домоволодіння, йому не помітно було автомобіль, який рухався з правої сторони. Окрім цього, перед перехрестям, по вулиці Соборності маються дорожні знаки «головна дорога», а по вулиці Вільна, перед перехрестям маються дорожні знаки «дати дорогу». Він рухався рухався по «головній дорозі». З якою швидкістю рухався інший автомобіль йому точно не відомо, але він вважає, що швидкість автомобіля «Mercedes-Benz», н.з. НОМЕР_2 , була більшою за допустиму. 04.01.2026 та на передодні, він алкогольні напої, заборонені препарати та речовини не вживав.

Згідно ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його чинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Згідно ч. 7 ст. 237 КПК України, вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученими.

Згідно ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст. 235 діючого КПК України, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому діючим КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у діючим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з положенням ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 діючого КПК України.

Згідно з положеннями ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно положень ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження," в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вилучений «ВАЗ-21063», номерний знак НОМЕР_3 , з наявними механічними пошкодженнями, має істотне значення для проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, оскільки зберіг на собі його сліди, або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та у подальшому будуть використані в якості речових доказів.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, з метою збереження речових доказів, запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, та проведення необхідних експертиз, виникла необхідність у накладенні арешту на майно, а саме: автомобіль «ВАЗ- 21063», номерний знак НОМЕР_3 , з наявними механічними пошкодженнями, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , належить ОСОБА_7 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Фактично автомобілем на момент дорожньо-транспортної пригоди керував ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пенсіонер, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Слідчий в судове засідання не з`явився, проте надав суду заяву, в якій просить розглянути клопотання без його участі та задовольнити в повному обсязі.

Володілець майна ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення клопотання слідчого не заперечував.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання та надані матеріали, приходить до такого.

Згідно ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є - запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Метою арешту майна є - збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. ( ч.2 ст. 170 КПК).

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Матеріалами справи встановлено, що в провадженні СВ ВП № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області знаходиться кримінальне провадження № 0000005 від 05.01.2026 за ч. 1 ст. 286 України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 04.01.2026 р. приблизно о 15:00 год. водій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 військовослужбовець ВЧ НОМЕР_1 , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz ML 320» н.з. НОМЕР_2 , здійснюючи рух по вул. Вільна в с-щі Новомиколаївка Запорізького району Запорізької області, виїхавши, на нерегульоване перехрестя вул. Вільна та Соборності, не надав перевагу та скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ-2106, н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався по головній дорозі по вул. Соборності. У результаті ДТП пасажир ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження та була доставлена до лікарні.

За даним фактом 05 січня 2026 року, розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

04.01.2026 р. під час проведення огляду місця події, за фактом дорожньо-транспортної пригоди, на відкритій ділянці місцевості, що розташована на нерегульованому перехресті вулиць Вільна та Соборності у селищі Новомиколаївка Запорізького району Запорізької області, було виявлено та вилучено: автомобіль «BA3-21063», номерний знак НОМЕР_3 з механічними пошкодженнями.

Відповідно до ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами, серед іншого, є речові докази, документи.

Збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторонам обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи, що по відношенню до зазначеного майна, існує сукупність правових підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, подальше проведення слідчих дій з ним не виявляється за можливе без застосування тимчасового позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном тобто арешту, як це передбачено ст.170 КПК України.

На підставі матеріалів клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання про накладення арешту на автомобіль «ВАЗ-21063», номерний знак НОМЕР_3 , з наявними механічними пошкодженнями, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , належить ОСОБА_7 , є обґрунтованим, оскільки мета та підстави арешту в рамках зазначеного кримінального провадження, узгоджуються з положеннями частин 1, 3 ст. 170 КПК України.

Накладення арешту на вказане майно не несе негативних наслідків для їх володільця, оскільки не несе інформації та не є річчю, які б унеможливлювали життєдіяльність їх володільця.

Обмеження права власності володільця на вказане майно є розумними та співрозмірними із завданнями кримінального провадження.

Відповідно до ст. 2 КПК України «завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати засадам кримінального провадження, до яких у тому числі відноситься верховенство права, законність, рівність перед законом і судом та інші.

Відповідно до ч.6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу».

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України"зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі"Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішеннявід 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що вжиття судом заходу забезпечення кримінального провадження, шляхом накладення арешту на автомобіль є запобіжним заходом кримінального провадження, оскільки у випадку його приховування, пошкодження чи розпорядження ними, можуть настати вкрай негативні наслідки.

Керуючись ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СВ ВП № 3 ЗРУП ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_4 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000005, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.01.2026 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль «ВАЗ-21063», номерний знак НОМЕР_3 , з наявними механічними пошкодженнями, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , належить ОСОБА_7 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , яким фактично на момент дорожньо-транспортної пригоди керував ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що 04.01.2026 було вилучено під час проведення огляду місця події, із забороною його користування, розпоряджання та відчуження.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1