Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/103/25 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 393/511/22 Доповідач в колегії апеляційного суду
Категорія 152 ч.2-6 (117 ч.2-4) І ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2025 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у закритому судовому засіданні в м. Кропивницькому матеріали кримінального провадження №0000500 за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 на вирок Долинського районного суду Кіровоградської області від 16.09.2024, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоандріївки Новгородківського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодружений, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, а саме: вироком Петрівського районного суду Кіровоградської області від 17 лютого 2011 року за ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 162, ст. 70, ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк п`ять років та один місяць; вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 травня 2014 року за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 345, ст. 70, ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк сім років. 6 лютого 2018 року звільнений від відбування покарання згідно з ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 29 січня 2018 року умовно-достроково, невідбутий строк два роки два місяці та п`ять днів,

визнано винним за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисника-адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеності його вини у скоєнні злочину, викладеному у вироку Долинського районного суду Кіровоградської області від 16.09.2024, просить вирок суду змінити через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. У даному кримінальному провадженні судом першої інстанції при ухваленні вироку щодо ОСОБА_6 , з-поміж іншого визначено, що строк відбуття покарання засудженому слід рахувати з 30.08.2022, зарахувавши до строку відбуття покарання весь період затримання та тримання під вартою до набрання вироком законної сили або звільнення з під варти, хоча ОСОБА_6 взятий під варту в залі суду під час обрання йому міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою 31.08.2022, а не 30.08.2022, чим допустив істотне порушення норм КПК України. Також вказує на те, що у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 взято під варту, відповідно до ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м.Кіровограда від 31.08.2022 та стосовно нього обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався, та до ухвалення вироку Долинським районним судом (16.09.2024) ОСОБА_6 перебував під запобіжним заходом у виді тримання під вартою. Таким чином, строк з 31.08.2022 до 16.09.2024 є попереднім ув`язненням ОСОБА_6 та підлягає зарахуванню у строк покарання відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України. Натомість судом першої інстанції неправильно визначено початок строку відбування покарання та, як наслідок, безпідставно та необгрунтовано обвинуваченому ОСОБА_6 двічі зараховано один і той самий строк з дня його затримання по день набрання вироком законної сили, що є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосуванням закону, що не підлягав застосуванню та неправильне тлумачення закону, що суперечить його точному змісту. В резолютивній частині вироку суд також не послався на ч. 5 ст. 72 КК України, що відповідно ст. ст. 409, 413 КПК є підставою для зміни судового рішення. Отже, строк відбування покарання ОСОБА_6 слід обраховувати з дня ухвалення вироку суду - 16.09.2024, зарахувавши попереднє ув`язнення з 31.08.2022 до 16.09.2024 у строк покарання. Таким чином, судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ч. 5 ст. 72 КК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити за відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України. Свої вимоги обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи. Судом першої інстанції порушено процедуру дослідження доказів, зокрема в частині їх допустимості. Так, у матеріалах кримінального провадження містилася постанова про призначення групи процесуальних прокурорів від 22 серпня 2022 року, яка в подальшому була долучена прокурором до матеріалів дослідження у якості доказів під час судового розгляду справи. Зазначена постанова містилася і була додана як доказ у вигляді копії без її підпису уповноваженою особою - керівником Знам`янської окружної прокуратури. Відтак, визначити чи мали визначена група прокурорів право на здійснення цього кримінального провадження не вбачається можливим. Прокурором ОСОБА_11 було долучено оригінал цієї постанови тільки у день судових дебатів, що є порушення порядку дослідження доказів. Крім того, наявні у матеріалах кримінального провадження та досліджені у подальшому у якості доказів відеоматеріали, які були оформлені з порушеннями діючих нормативних вимог. На цифрових носіях не було вказано з якого саме технічного пристрою містився відеозапис, не зазначено яким саме чином було перенесено відеозаписи з цифрових пристроїв (відеокамери і фотоапарату) на один флеш накопичувач, не містилася інформація про те, чи цифровий носій являється оригіналом або копією чи дублікатом оригіналу відеозапису (чи відеозаписів) зроблених цифровими технічними пристроями.Посилання сторони обвинувачення на докази, які були отримані з порушеннями, кореспондується із доктриною «плодів отруйного дерева» та є неприпустимим. Вважає, що місцевий суд безпідставно взяв до уваги недопустимі докази, а саме: протокол огляду місця події від 29 серпня 2022 року (стор. 19-22 тому 1 матеріалів кримінального провадження); відеозапис із флеш картки проведення огляду місця події від 29 серпня 2022 року за адресою: вул. Гоголя, 17, смт. Новгородка, Кропивницький район (стор. 33 тому 1 матеріалів кримінального провадження); протокол допиту підозрюваного від 31.08.2022 р. (арк. 245 тому 1 матеріалів кримінального провадження); оптичний диск із відеозаписом проведення допиту підозрюваного ОСОБА_6 від 31.08.2022 р. (арк.247 тому 1 матеріалів кримінального провадження). Також недопустимими доказами є висновки експертів Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 19.09.2023 №СЕ-19/102-22/13838-БД; від 23.11.2023 №СЕ-19/102-22/13840-БД. Так, підставою для проведення судових біологічних експертиз була постанова слідчого від 15.09.2022. Висновки експерта від 19.09.2023 №СЕ-19/102- 22/13838-БД та від 23.11.2023 №СЕ-19/102-22/13840-БД як докази у кримінальному провадженні №0000500 від 29.08.2022 були отримані з порушенням встановленої процедури і тому повинні були б визнані недопустимими, оскільки строк проведення експертизи встановлюється керівником експертної установи (або заступником керівника чи керівником структурного підрозділу) і не повинен перевищувати 90 календарних днів. Вказує на те, що висновок експерта №480 від 30.08.2022 р. Кіровоградського обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_12 підтверджує відсутність будь-якого проникнення у тіло потерпілої та відсутність будь-яких ушкоджень статевих органів і заднього проходу, що суперечить опису злочину, який міститься у обвинувальному акті від 14.11.2022 р. Зазначає, що свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 не повідомили суду жодних обставин, які б свідчили про винуватість ОСОБА_6 . Таким чином, вважає, що під час розгляду судом справи не було доведено належними і допустимими доказами винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину за ознаками ч.4 ст.152 КК України, а відтак, на підставі пунктів 2, 3 частини 1 статті 373 КПК України суд мав би винести виправдувальний вирок.

В доповненнях до апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 - захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_16 просить скасувати вирок суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону; неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Винести ухвалу, якою закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення. На підставі ч. 3 ст. 404 КПК України під час розгляду справи допитати обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілу ОСОБА_17 , свідків ОСОБА_15 , експерта Кіровоградського обласного бюро судово-медичних експертиз ОСОБА_12 . Так, судом при ухваленні вироку суду стосовно обвинуваченого не було взято до уваги його покази. Вирок суду грунтується тільки на свідченнях потерпілої та її матері, та свідків, які не були учасника даних подій. Сторона захисту ставить під сумнів здобуті стороною обвинувачення докази, а саме: висновки молекулярно-генетичного дослідження та вважає недостовірними показання потерпілої та її матері. Крім того, в судових засідання неодноразово наголошував обвинувачений ОСОБА_6 та надавав клопотання про дані правопорушення про визнання таких доказів недопустимими: протокол огляду місця події від 29 серпня 2022 року (стор. 19-22 тому 1 матеріалів кримінального провадження); відеозапис із флеш картки проведення огляду місця події від 29 серпня 2022 року за адресою: АДРЕСА_2 (стор.33 тому 1 матеріалів кримінального провадження); протокол допиту підозрюваного від 31.08.2022 (арк. 245 тому 1 матеріалів кримінального провадження); відеозапис проведення допиту підозрюваного ОСОБА_6 від 31.08.2022 (арк.247 тому 3 матеріалів кримінального провадження). Крім того, досудовим слідством була порушена ст. 290 КПК України. Проведені судово біологічні експертизи з порушеннями та являються недопустимими доказами та, судом це враховано не було. В той же час, судом не було враховано також доказ невинуватості обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме висновок експерта №480 від 30.08.2022 Кіровоградського обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_12 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_18 просить вирок місцевого суду скасувати, а справу повернути на новий судовий розгляд. Свої вимоги обґрунтовує тим, що висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що справа щодо нього сфабрикована. Так, під час досудового розслідування потерпіла не вказала на нього, як на особу, яка проникла до неї в кімнату, в її поясненнях є суттєві розбіжності. Проте слідча втрутилася у вільну її розповідь і почала завдавати потрібні їй питання. Після цього було проведено судово-психологічно експертизу у зв`язку з необхідністю з`ясувати в якій частині показання потерпілої є щирими та правдивими, а отже є сумнів у правдивості її показань. Вважає, що матір та баба потерпілої його оговорюють. Вказує на те, що після огляду потерпілої експертом, то виявилося, що дівоча пліва не ушкоджена, а в ділянці її статевих органів відсутні будь-які тілесні ушкодження. Таким чином судом першої інстанції не було надано належної оцінки розбіжностям та суперечності поясненням потерпілої, суперечності між висновками судово-медичної експертизи та судово-психологічної експертизи.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений зазначає про скасування вироку суду як незаконного, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а кримінальне провадження стосовно нього сфабриковане. Вказує на те, що малолітня потерпіла ОСОБА_17 та свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_14 надали як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду у суді першої інстанції неправдиві пояснення з метою його оговорити. Вважає недопустими доказ протокол огляду місця події від 29.08.2022, де була оглянута літня кухня, у зв`язку з тим, що в даному протколі відсутні відомості про понятих, які були залучені до даної слідчої дії, оскільки останні можуть бути заінтересованими у фальсифікації кримінального провадження. Окрім того, згідно даного протоколу, слідчі начебто знайшли на поверхні холодильника, який стояв у кухні відбитки його пальців рук та вони були сфотографовані. Вказані зображення долучені до матеріалів справи, однак слідчим не було внесено даних про час їх виготовлення та приєднання. Крім того, дані знімки є не чіткими та розмитими. Відеофіксації огляду місця події взагалі не проводилася. Також, в матеріалах кримінального провадження знаходиться дозвіл наданий власницею будинку, де він проживав тимчасово і слідчі могли безперешкодно взяти будьякий предмет та зняти з нього відбитки його пальців рук і таємно підкинути при огляді місця події, а саме літньої кухні. Крім того, суд не надав належної уваги тим фактам, що на подвір`ї, де проживала малолітня потерпіла є собака, яка гавкає, однак в ту ніч ніхто не чув, як вона гавкала та, що на повірї в той день була багнюка, а отже, якщо б потерпіла йшла з літньої кухні, як вона надава поясненя, до будинку, то у неї були б забрудненні ноги. Також судом першої інстанції не досліджені поясненя потерпілої за яких обставин вона впізнала його вночі, оскільки в своїх поясненнях вона плуталася. Вважає не належним доказом протокол огляду місця події від 29.08.2022, згідно якого було оглянуто будинок, де проживала потерпіла та висновок експерта №518, згідно якого не можливо доказати, що в ніч 29.08.2022 він перебував у будинку потерпілої. Також суд не дав належної оцінки висновку експерта від 19.09.2023 №СЕ-19/102-22/13838- БД, оскільки в ньому відсутні дані про те, що до ротової порожнини потерпілої проникала його сім`яна речовина. Також судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено висновок експерта №480 від 30.08.2022, де зафіксована розповідь потерпілої з експертом, який міг істотно вплинути на висновки суду з приводу того, що малолітня все вигадує. Крім того, прокурором суду було надано висновок експерта від 23.11.2023 №СЕ-19/10/-22/13840 БД, згідно якого на вилучених у малолітньої шортів були виявлені сліди його сім`яної речовини, в зв`язку з чим він хотів ще раз допитати потерпілу, однак суд відмовив йому в даному клопотані, чим позбавив його права захищатися від незаконного притягнення до кримінальної відповідальності. Отже, зазначене вище вказує на те, що його незаконно засуджено.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним за те, що він 29 серпня 2022 року близько 02:30 години, перебував у смт. Новгородці Кропивницького району, а саме на АДРЕСА_2 , в якому проживає малолітня ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку знав раніше. Перебуваючи в цьому місці, у ОСОБА_6 виник умисел на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних з оральним проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_17 з використанням геніталій без її добровільної згоди. Реалізовуючи злочинний умисел, ОСОБА_6 зайшов на територію домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 та, обійшовши будинок, наблизився до відчиненого вікна кімнати будинку в якій спала малолітня ОСОБА_17 , знявши москітну сітку з вікна, проник до середини спальної кімнати будинку. З метою задоволення своєї статевої пристрасті та реалізації протиправного умислу, спрямованого на зґвалтування малолітньої, ОСОБА_6 шляхом погроз заподіяння шкоди життю і здоров`ю дитини, змусив ОСОБА_17 вилізти з ним через вікно спальної кімнати та піти до приміщення літньої кухні розташованої на території цього ж домоволодіння. Перебуваючи з малолітньою ОСОБА_17 у приміщенні літньої кухні домоволодіння за вказаною адресою, діючи умисно, протиправно, достовірно знаючи, що ОСОБА_17 є малолітньою, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, порушуючи нормальний психологічний та соціальний розвиток ОСОБА_17 , яка в силу свого віку не могла чинити опору та уникнути протиправних дій стосовної неї, погрожуючи малолітній застосуванням фізичного насильства, проти її волі, примусив її стати навколішки обличчям до нього та проник своїм статевим органом в тіло малолітньої ОСОБА_17 шляхом орального контакту без добровільної згоди потерпілої, вступивши з нею в статевий акт.

Заслухавши доповідача, в дебатах прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та заперечив проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали подані апеляційні скарги та доповнення та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В судовому засіданні захисник заявляв клопотання про повторне дослідження доказів кримінального провадження, без наведення доводів про існування підстав, передбачених в ч. 3 ст. 404 КПК України, а зміст доводів клопотання та апеляційної скарги фактично зводились до незгоди з їх оцінкою судом першої інстанції і власною переоцінкою доказів.

Суд апеляційної інстанції зважає також на усталену практику суду касаційної інстанції, викладену, зокрема у постанові ККС ВС від 05 жовтня 2021 року у справі № 589/5015/19, відповідно до якої суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення.

Разом з тим, колегія суддів не знаходить підстав для повторного дослідження доказів, перелічених стороною захисту, у цьому кримінальному провадженні, достатніх та переконливих мотивів, за наявності яких потрібно було б повторно дослідити докази не наведено.

Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінальних проваджень передбачених КПК України.

Ці вимоги закону судом виконані в повному обсязі.

В судовому засіданні суду першої інстанції та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України не визнав.

Разом з тим, вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, поза розумним сумнівом доведена зібраними та проаналізованими у справі доказами.

Невизнання винуватості колегія суддів розцінює, як спосіб захисту та намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне.

Як свідчать матеріали кримінальної провадження і дані журналу судового засідання, органом досудового розслідування й судом першої інстанції досліджено всі ті обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, а тому посилання в апеляційній скарзі захисника та обвинуваченого про суперечливість доказів винуватості ОСОБА_6 , про те, що будь-якого статевого контакту між обвинуваченим та потерпілою ОСОБА_17 не було про, що говорять проведені у справі судово-медичні та судово-імунологічні експертизи, не знайшло свого підтвердження під час розгляду матеріалів кримінального провадження.

Провівши детальний аналіз матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що вина ОСОБА_6 підтверджується наступними доказами, зокрема показами неповнолітньої ОСОБА_17 , наданими під час судового розгляду в суді першої інстанції, яка повідомила, що в день коли відбулась подія, приблизно о 02:00 годині ночі до її помешкання через вікно проник обвинувачений та її зґвалтував. Вона намагалася встати, а він не давав цього зробити, стверджував, що нанесе їй тілесні ушкодження. Далі вимагав у неї лягти на спину та почав торкатися руками грудей, цілувати вухо, зняв з неї шорти, далі своїм язиком почав торкатися її статевого органу. Потім припустив свої штани, взяв її руку, поклав руку на свій статевий член та почав водити рукою по ньому. Далі обвинувачений наказав помитися. З цією метою полізли через вікно до літньої кухні, він її взяв на руки, оскільки в тому місці було брудно. Обвинувачений тоді був одягнений у маску. У літній кухні він наказав їй розвернутися, щоб не бачити його лице, взяв рушник та одягнув його на лице. Після цього ОСОБА_6 зняв свої шорти та почав своєю рукою водити по своєму статевому членові. Далі наказав їй свого статевого члена взяти до ротової порожнини, погрожував, що у разі не вчинення цих дій то буде наносити тілесні ушкодження. Вона взяла його статевий член до ротової порожнини, після чого відбулася еякуляція. Потім він почав витирати власну сперму. Далі поставив її в позу на колінах, а сам будучи ззаду намагався статевим членом проникнути в її анальний отвір. Після цього вона одягла шорти, він посадив її біля себе, сфотографував у її телефоні контакти, повідомив, що нікому не розкаже про цю подію, а фото нікому не відправить. Пояснив, що завтра вона може до нього прийти та він при ній видалить фото. Попередньо він зробив фотографії її оголеної. Після того, як він проник своїм статевим членом в її ротову порожнину та в нього відбулась еякуляція, вона сплюнула його сперму, а він у свою чергу цю сперму змив, використовуючи миючий засіб. Про подію розповіла своїй матері. Зазначила, що ОСОБА_6 до події знала приблизно один рік. Він був маминим другом. Обвинувачений їй погрожував фізичною розправою, а тому підкорялася його вимогам. Проникнення в її анальний отвір не відбулося, оскільки статевий член не поміщався. Стверджує, що до її статевого органу він проникав своїм пальцем та язиком. До ОСОБА_6 не мала статевих контактів з іншими чоловіками. Побачила, що він одягнений у маску тоді, коли вилізли з ним з будинку. Під маскою спочатку не бачила, що то обвинувачений але пізніше ОСОБА_6 впізнала за його очима та статурою. Впізнала обвинуваченого тоді, коли разом з ним перебували в літній кухні, а саме коли він одягав на лице рушник. Тоді побачила його губи та очі. Стверджує, що його впізнала, оскільки він раніше спілкувався з її матір`ю. Голос його також впізнала. Таким самим голосом він спілкувався, як говорить тепер. Спочатку коли він проник до кімнати то говорив пошепки, оскільки в будинку в іншій кімнаті спала мати. Потім він спілкувався звичайним голосом. Тоді коли відбувалась подія не було можливості покликати матір, оскільки обвинувачений погрожував, боялася, що в нього може бути ніж. Дійсно, коли вилізла з будинку через вікно у двір то деякий час очікувала поки він вилізе. Тікати їй тоді не було куди, оскільки будинок був закритий із середини, а на вулицю від нього вона б втекти не змогла.

Свідок ОСОБА_13 суду першої інстанції пояснював, що знає обвинуваченого приблизно один рік. Коли відбулась подія то був здивований. Про обставини кримінального провадження йому відомо те, що в кінці серпня 2022 року коли йшов з городу, то на території домоволодіння за місцем проживання обвинуваченого перебували працівники поліції. Пізніше в селищі почали говорити люди, що обвинувачений зґвалтував дитину. Після події обвинуваченого вдома не було декілька днів. Знає, що через декілька днів після події обвинуваченого спіймали військовослужбовці. З обвинуваченим тоді не спілкувався.

Свідок ОСОБА_14 суду першої інстанції пояснювала, що є бабою потерпілої. Колись особисто познайомила обвинуваченого зі своєю донькою. Приблизно 2-3 рази обвинувачений особисто приходив до них додому, був у них у будинку. Коли взнали, що він раніше був судимий за зґвалтування, то відносини з ним погіршились. Після знайомства обвинуваченого з потерпілою, він почав при зустрічі з нею пропонувати їй гроші, шоколадку, обіцяв придбати телефон. Коли сталася ця подія то люди боялися випускати дітей на вулицю. Коли обвинувачений проник до них до будинку в кімнату онуки, то нічого не чули. Тієї ночі донька повідомила, що ОСОБА_6 зґвалтував доньку. Особисто, коли про цю подію почула то одразу намагалась викликати поліцію, а внучка у свою чергу плакати та повідомляла, що він погрожував її оголені фотографії відправити друзям. Раніше онука їм повідомляла, що в неї під вікнами вночі хтось ходить. У свою чергу таким повідомленням онуки значення не придавали. Того дня, коли відбулась подія було дуже жарко, а тому внучка спала в будинку з відкритим вікном. Раніше не бачили, що обвинувачений торкався внучки. Однак він потерпілу ловив на вулиці з метою поговорити, пригощав шоколадкою. Після зґвалтування внучка перебувала на спеціальному обліку. Також до них приходили представники різних служб з метою провести з внучкою бесіди. Внучка у свою чергу після цієї події змушена була відвідувати психіатра. Також відвідувала реабілітаційний центр.

Із пояснень в суді першої інстанції свідка ОСОБА_15 вбачається, що вона познайомилась з обвинуваченим працюючи в кіоску. Він тоді прийшов до неї та приніс борг з метою віддати його її матері. У подальшому особисто допомагала ОСОБА_6 у пошуках житла в смт. Новгородці, оскільки він виявив бажання проживати в цьому населеному пункті. Через деякий час ОСОБА_6 їй повідомив, що знайшов житло в смт. Новгородці та запропонував їй прийти до нього погостювати. Пізніше приходила до нього гостювати, разом пили вино, пиво, спілкувались.Одного дня її донька повідомила, що ОСОБА_6 її зустрів на вулиці та давав шоколадку. Коли відбулась подія, то донька її розбудила, при цьому вся трусилася від страху, була холодною, повідомляла, що ОСОБА_19 хотів її зґвалтувати, заліз до неї в кімнату через вікно. Тоді коли донька розповіла про подію, злякалась, одразу закрила вікно, щоб він не проник до середини будинку. Далі проснулась її мати та повідомили поліцію. Після цього слідчі проводили допит дитини, призначали експертизи. До події дитина повідомляла їй та бабі, що вночі під вікном хтось ходить, світить у вікно, однак тоді їй не повірили. Дитина розповідала їй, що в день події спала в себе в кімнаті. Проснулась від того, що на ній хтось сидить. Тоді злякалася. Чоловік запитував її де грошові кошти, погрожував застосуванням фізичного насильства. Вона у свою чергу запропонувала йому віддати свій телефон, який нещодавно їй придбали. Потім він цілував її груди, інтимні місця, та проникав пальцями рук до статевих органів. Далі зобов`язав її вилізти на вулицю через вікно. За її вікном будинку розташований господарський двір в якому розміщена літня кухня. Доньку до кухні ОСОБА_6 переніс на руках. Далі обвинувачений сфотографував вміст її телефону, зокрема Інстаграм та повідомив, що якщо комусь розповість то він її попередньо зроблені оголені фото виставить в мережу. Фотографії дитини він робив коли вона була оголена нижче поясу. Будучи в кухні, він зобов`язав дитину взяти до свого рота його статевий орган. Його сперма потрапила до рота дитини, вона її сплюнула на підлогу, а він у свою чергу її з підлоги замивав. Також примушував дитину митися за допомогою миючого засобу для посуду. Він поставив дитину на коліна та хотів проникнути статевим органом до її анального отвору. Дитина казала, що тоді відчула, що по її сідницях тече якась рідина. Саме тому він зобов`язував дитину митись. Далі він доньку підсадив у вікно та вона перелізла до своєї спальні. Він у свою чергу витирав вікно від слідів. Донька повідомляла, що він тоді був босоніж. Тоді він повідомляв дитині, що завтра до неї може прийти з метою видалити її фотографії, які він попередньо зробив, а вона у свою чергу попросила його видалити їх самостійно. Після цього дитина розбудила її та повідомила про подію. Тієї ночі донька прийшла до неї будучи одягненою в шорти та топік. Шорти були з орнаментом кавуна. Ці шорти в подальшому працівники поліції вилучили під час досудового розслідування. Донька повідомила її про подію приблизно о 03:00-04:00 годині. Дитина не схильна до вигадування якихось подій, завжди їй говорила правду та не брехала. Інтимних відносин з хлопцями дитина не мала. Донька в момент події впізнала ОСОБА_6 за голосом, а потім розгледіла його коли в літній кухні натягував собі на обличчя рушник.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що потерпіла ОСОБА_17 після присяги в суді надавала свої покази не чітко, плуталася, її покази були не чіткими, що свідчить, на думку обвинуваченого, про недостовірність показів потерпілої, є необґрунтованими, оскільки будь-яких даних, які б ставили під сумнів достовірність зазначених показань потерпілої, апеляційний суд не знаходить. Деякі розбіжності щодо викладення характеру розвитку подій зумовлені особистим сприйняттям особою вчинених відносно неї дій та, зокрема, віку потерпілої, а тому немає підстав для визнання показань останньої недостовірними. Надані потерпілою покази узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами.

Крім того винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому діянні підтверджується сукупністю інших доказів, а саме:

- протоколом огляду місця події від 29 серпня 2022 року та фототаблицею до нього, де оглянуто домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . Цим протоколом з місця події вилучено: фрагмент килиму з приміщення літньої кухні; простирадло з поверхні ліжка кімнати № 3; змив з поверхні миски в літній кухні; папілярні візерунки; наволочку з поверхні ліжка в кімнаті № 3; рушник з поверхні ліжка в кімнаті № 3; змив з поверхні стільця з приміщення літньої кухні; металеву миску з приміщення літньої кухні. На фототаблиці до цього протоколу відображено вхід до домоволодіння, подвір`я, вихід з подвір`я, задню частину подвір`я, житловий будинок, приміщення літньої кухні, господарську частину подвір`я, вікно до спальної кімнати ОСОБА_17 , коридор житлового будинку, ванну кімнату житлового будинку, прохідну кімнату, спальну кімнату ОСОБА_17 та її ліжко з постільною білизною, жіночі труси, виявлені за ліжком в спальній кімнаті ОСОБА_17 , вхід до приміщення літньої кухні, приміщення літньої кухні, килим з вологим слідом від тертя (замивання) в приміщенні літньої кухні. До протоколу додано флеш-карту з відеозаписом проведення огляду.

Даний протокол огляду місця події, а також доданий до нього відеозапис є на переконання сторони захисту недопустимим доказом з тих підстав, що на цифрових носіях не було вказано з якого саме технічного пристрою містився відеозапис, не зазначено яким саме чином було перенесено відеозаписи з цифрових пристроїв (відеокамери і фотоапарату) на один флеш накопичувач, не містилася інформація про те, чи цифровий носій являється оригіналом або копією чи дублікатом оригіналу відеозапису (чи відеозаписів) зроблених цифровими технічними пристроями.

Проте, апеляційний суд погоджується із висновком місцевого суду щодо необґрунтованості твердження захисника з цих підстав.

Колегія суддів уважає, що вищезазначені докази сторони захисту повністю необґрунтованими. Так, дійсно в протоколі огляду місця події від 29 серпня 2022 року зазначено про застосування технічних засобів фіксації, а саме цифрової відеокамери «Panasonic HC V-260» та цифрового фотоапарату «Nikon D7200». До протоколу огляду місця події додано фототаблицю та флеш-накопичувач з відеозаписом. Очевидно, що фотографії було зроблено цифровим фотоапаратом «Nikon D7200», а відеозапис проводився за допомогою цифрової відеокамери «Panasonic HC V-260», тобто відеозапис доданий до цього протоколу здійснений саме за допомогою цього технічного приладу.

При цьому, відповідно до сформованої практики Верховного Суду, один і той же електронний документ може існувати на різних носіях, і всі ідентичні за своїм змістом екземпляри електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом і датою створення. Тому ототожнення електронного доказу як засобу доказування та матеріального носія такого документа є безпідставним, оскільки характерною рисою електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія.

Верховний Суд у постанові від 10 вересня 2020 року (справа № 751/6069/19) визначив, що матеріальний носій - це лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки, коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Отже, флеш-накопичувач є виключно електронним носієм електронного документа, а всі ідентичні за своїм змістом екземпляри електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом і датою створення. Ототожнення електронного доказу як засобу доказування та матеріального носія такого документа є безпідставним. У цьому конкретному випадку відеозапис, що міститься на флеш-накопичувачеві є оригінальним електронним документом, який безпосередньо був досліджений судом у судовому засіданні в присутності сторін. На переконання суду цей відеозапис стосується цієї слідчої дії, відтворює зміст проведення слідчої дії.

Аналогічна позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 30 серпня 2023 року (справа № 289/445/18).

Окремо слід зазначити, що будь-які неточності чи помилки зазначені слідчим під час складання протоколу слідчої дії не свідчать про автоматичну недопустимість доказу;

- протоколами оглядів предметів від 29 серпня 2022 року, згідно яких оглянуто вилучені речі під час огляду місця події від 29 серпня 2022 року, а саме: наволочку з поверхні ліжка кімнати № 3; рушник з поверхні ліжка кімнати № 3; простирадло з поверхні ліжка кімнати № 3; металеву миску з поверхні підлоги приміщення літньої кухні; фрагмент килиму з приміщення літньої кухні. Цим оглядом також виявлено та вилучено у приміщенні кімнати між ліжком та стіною жіночі труси сірого кольору;

- протоколом огляду місця події від 30 серпня 2022 року, згідно якого оглянуто відкриту ділянку місцевості, що розташована на околиці смт. Новгородки Кропивницького району, вище вулиці Сагайдачного. Під час цього огляду виявлено та вилучено зелену сумку та спортивний велосипед «Titan». На фототаблиці до цього протоколу відображено виявлені та вилучені речі;

- протоколом огляду місця події від 30 серпня 2022 року, де оглянуто відкриту ділянку місцевості, що розташована поряд з домоволодінням за адресою: АДРЕСА_3 та домоволодінням за адресою: АДРЕСА_4 . На місці події виявлено та вилучено чоловічу футболку синього кольору, наручний електронний годинник чорного кольору, мобільний телефон «Samsung» з сім картою, з відсутньою в ньому батареї. На фототаблиці до цього протоколу відображено місце проведення огляду, а також виявлені та вилучені речі;

- протоколами оглядів предметів від 31 серпня 2022 року, відповідно до якого оглянуто виявлені та вилучені речі під час оглядів місця події від 30 серпня 2022 року, а саме: спортивну сумку, велосипед, мобільний телефон «Samsung» з сім картою, чоловічу футболку синього кольору, наручний електронний годинник;

- протоколом огляду місця події від 29 серпня 2022 року, за адресою: АДРЕСА_2 , згідно якого виявлено та вилучено папілярні узори (візерунки). На фототаблиці до цього протоколу відображено територію домоволодіння;

- протоколом огляду місця події від 29 серпня 2022 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_17 добровільно в присутності матері зняла із себе та видала працівникам поліції топ чорного кольору, шорти сірого кольору з орнаментами кавунів рожевого кольору;

- протоколами оглядів предметів від 29 серпня 2022 року, де оглянуто речі вилучені під час огляду місця події від 29 серпня 2022 року, а саме: топ чорного кольору, шорти сірого кольору з орнаментами кавунів. Всі огляди предметів, окрім велосипеда, згідно з протоколами оглядів предметів, здійснювались без розпечатування пакетів, в яких вони містилися.

- протоколом отримання біологічних зразків для проведення експертизи від 20 вересня 2022 року, відповідно до якого у потерпілої ОСОБА_17 відібрано зразки волосся для проведення судової біологічної експертизи;

- висновком експерта № СЕ-19/112-22/6834-Д від 6 вересня 2022 року, за змістом якого з шести слідів рук, які виявлені та вилучені 29 серпня 2022 року в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , слід пальця руки найбільшими розмірами по вісях 15х18 мм на відрізку прозорої липкої стрічки розмірами 38х39 мм, сліди пальців рук найбільшими розмірами по вісях 17х19 мм та 18х28 мм на відрізку прозорої липкої стрічки розмірами 38х72 мм придатні для ідентифікації по ним особи (осіб), що їх залишила (залишили), а слід руки найбільшими розмірами по вісях 10х16 мм на відрізку прозорої липкої стрічки розмірами 38х72 мм, слід пальця руки найбільшими розмірами по вісях 10х18 мм на відрізку прозорої липкої стрічки розмірами 38х72 мм, слід пальця руки найбільшими розмірами по вісях 11х15 мм на відрізку прозорої липкої стрічки розмірами 32х38 мм непридатні для ідентифікації по ним особи, що їх залишила. Слід пальця руки найбільшими розмірами по вісях 15х18 мм на відрізку прозорої липкої стрічки розмірами 38х39 мм залишений мізинцем правої руки особи дактилоскопічна карта якої заповнена на ім`я ОСОБА_6 ; слід пальця руки найбільшими розмірами по вісях 17х19 мм на відрізку прозорої липкої стрічки розмірами 38х72 мм залишений середнім пальцем лівої руки особи дактилоскопічна карта якої заповнена на ім`я ОСОБА_6 ; слід пальця руки найбільшими розмірами по вісях 18х28 мм на відрізку прозорої липкої стрічки розмірами 38х72 мм залишений вказівним пальцем лівої руки особи дактилоскопічна карта якої заповнена на ім`я ОСОБА_6 .

Отже, з досліджених матеріалів кримінального провадження слідує, що сліди пальців рук, які були предметом дослідження згідно з висновком експерта № СЕ-19/112-22/6834-Д від 6 вересня 2022 року, були вилучені під час огляду місця події від 29 серпня 2022 року, а саме під час огляду літньої кухні домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , тобто за місцем події. Дані сліди вилучені з поверхні холодильника, що був розміщений у цій літній кухні. Оскільки ці відбитки пальців належать обвинуваченому ОСОБА_6 , отримані вони безпосередньо після події, відповідно зазначене додатково підтверджує правдивість показань потерпілої у кримінальному провадженні щодо розвитку цієї події. У свою чергу матеріали кримінального провадження не містять фактичних даних, що обґрунтовано свідчать про інше, а тому доводи обвинуваченого, що дані відбитки пальців могли підкинути працівники поліції є необгрунтованими;

- висновком експерта № 516 від 14 жовтня 2022 року, згідно якого кров потерпілої ОСОБА_17 належить до групи 0бв за ізосерологічною системою АВ0. Кров ОСОБА_6 належить до групи 0бв за ізосерологічною системою АВ0. У даний час в лабораторії відсутні сироватки, що дозволяють диференціювати за іншими системами кров осіб з однаковою групою крові АВ0. На наволочці (об`єкти 7, 8, 10) знайдено сліди слини (без домішки крові і сперми). При визначенні групових властивостей в об`єктах 7, 8, 10 виявлено антиген Н. Таким чином, слина в даних об`єктах може походити від особи (осіб) групи 0бв та може належати як потерпілій ОСОБА_17 , так і підозрюваному ОСОБА_6 . У решті пошукових об`єктів на наволочці та рушнику з місця події сліди слини, сперми та крові не знайдено;

- висновком експерта № СЕ-19/102-22/13838-БД від 19 вересня 2023 року, за змістом якого в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки зразка крові малолітньої потерпілої ОСОБА_17 (об`єкт № 1.1), які наведені в таблиці результатів дослідження (таблиця 1.1, що додається до висновку експерта). У результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_6 (об`єкт № 2.1) та генетичні ознаки Y-хромосоми зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_6 (об`єкт № 2.1 Y), які наведені в таблицях результатів дослідження (таблиці 1.1, 2.1, що додаються до висновку експерта). На наданих на дослідження тампоні (об`єкт № 3.1) та мазку (об`єкт № 4.1) на предметному склі із заднього проходу ОСОБА_17 , тампоні (об`єкт № 5.1) та мазку (об`єкти № № 6.1, 7.1), на предметному склі з вмістом піхви ОСОБА_17 та тампоні (об`єкт № 8.1) з ротової порожнини ОСОБА_17 , виявлені клітини з ядрами, слідів сперми та сперматозоїдів не виявлено. У результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на наданому на дослідження тампоні із заднього проходу ОСОБА_17 (об`єкт № 3.1), генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на наданому на дослідження тампоні з вмістом піхви ОСОБА_17 (об`єкт № 5.1), генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на наданих на дослідження мазках на предметних скельцях з вмістом піхви ОСОБА_17 (об`єкти № № 6.1, 7.1), генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на наданому на дослідження тампоні з ротової порожнини ОСОБА_17 (об`єкт № 8.1), які наведені в таблицях результатів дослідження (таблиці 1.1, 3.1, що додаються до висновку експерта), та генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на наданому на дослідження мазку на предметному склі із заднього проходу ОСОБА_17 (об`єкт № 4.1), які є змішаними, належать більше, ніж одній невстановленій особі та є непридатними для подальшої генетичної ідентифікації. Генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на наданому на дослідження тампоні з вмістом піхви ОСОБА_17 (об`єкт № 5.1), генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на наданих на дослідження мазках на предметних скельцях з вмістом піхви ОСОБА_17 (об`єкти № № 6.1, 7.1), генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на наданому на дослідження тампоні з ротової порожнини ОСОБА_17 (об`єкт № 8.1), збігаються між собою і з генетичними ознаками зразка крові малолітньої потерпілої ОСОБА_17 (об`єкт № 1.1) та не збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_6 (об`єкт № 2.1). Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених в зразку крові малолітньої потерпілої ОСОБА_17 (об`єкт № 1.1) та в об`єктах № № 5.1, 7.1, 8.1 складає 2,4332 х 10???. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаному об`єкті, зустрічається не частіше ніж у 1 з 41,1 децильйонів (4,11 х 10??) осіб. Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у зразку крові малолітньої потерпілої ОСОБА_17 (об`єкт № 1.1) та в об`єкті № 6.1 складає 1,05705 х 10???. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаному об`єкті, зустрічається не частіше ніж у 1 з 94,6 нонильйонів (9,46 х 10??) осіб. Походження вищевказаних слідів від підозрюваного ОСОБА_6 виключається. Генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на наданому на дослідження мазку на предметному склі із заднього проходку ОСОБА_17 (об`єкт № 3.1) є змішаними, належать більше ніж одній особі та є придатними для ідентифікації лише за домінуючим ДНК-профілем. При цьому встановлено, що генетичні ознаки особи, яка домінує в змішаних генетичних ознаках клітин з ядрами, виявлених на наданому на дослідження мазку на предметному склі із заднього проходу ОСОБА_17 (об`єкт № 3.1), збігаються з генетичними ознаками зразка крові малолітньої потерпілої ОСОБА_17 (об`єкт № 1.1) та не збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_6 . Походження вищевказаного сліду за домінуючим ДНК-профілем від підозрюваного ОСОБА_6 виключається;

- висновком судово біологічної експертизи № СЕ-19/102-22/13840-БД від 23 листопада 2023 року, згідно якої на наданих на дослідження сірих шортах з орнаментами «кавуна» (об`єкт № 4.7) виявлені сліди сім`яної рідини та клітини з ядрами, сперматозоїдів не виявлено. На наданих на дослідження змиві з поверхні миски (об`єкти № № 1.1, 1.2) в кімнаті літньої кухні, змиві з поверхні стільця (об`єкти № № 2.1, 2.2) в кімнаті кухні та контрольному змиві з поверхні стільця (об`єкти № № 3.1, 3.2) в кімнаті кухні, сірих шортах з орнаментами «кавуна» (об`єкти № № 4.1, 4.2, 4.3, 4.4, 4.5, 4.6, 4.8) виявлені клітини з ядрами, слідів сперми та сперматозоїдів не виявлено. У результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених та наданих на дослідження сірих шортах з орнаментами «кавуна» (об`єкти № № 4.7, 4.8), які наведені в таблиці результатів дослідження (таблиця 1.1, що додається до висновку експерта), та генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на наданих на дослідження змиві з поверхні стільця в кімнаті кухні (об`єкт № 2.1), сірих шортах з орнаментами «кавуна» (об`єкти № № 4.1, 4.2, 4.3, 4.4, 4.5, 4.6), які є змішаними, належать більше ніж одній особі та є непридатними для подальшої генетичної ідентифікації. Генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на наданих на змиві з поверхні миски (об`єкти № № 1.1, 1.2) в кімнаті літньої кухні, змиві з поверхні стільця в кімнаті кухні (об`єкт № 2.2) та контрольному змиві (об`єкти № № 3.1, 3.2) з поверхні стільця в кімнаті, не встановлені. Генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на наданих на дослідження сірих шортах з орнаментами «кавуна» (об`єкт № 4.7), є змішаними, належать більше ніж одній особі, містять генетичні ознаки зразка крові потерпілої ОСОБА_17 (об`єкт № 1.1 у висновку експерта Вінницького НДЕКЦ МВС від 19 вересня 2023 року № СЕ-19/102-22/13838-БД) та зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_6 (об`єкт № 2.1 у висновку експерта Вінницького НДЕКЦ МВС від 19 вересня 2023 року № СЕ-19/102-22/13838-БД). Генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на наданих на дослідження сірих шортах з орнаментами «кавуна» (об`єкт № 4.8), є змішаними, належать більше ніж двом особам, містять генетичні ознаки зразка крові потерпілої ОСОБА_17 (об`єкт № 1.1 у висновку експерта Вінницького НДЕКЦ МВС від 19 вересня 2023 року № СЕ-19/102-22/13838-БД) та зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_6 (об`єкт № 2.1) у висновку експерта Вінницького НДЕКЦ МВС від 19 вересня 2023 року № СЕ-19/102-22/13838-БД) та генетичні ознаки невстановленої особи чоловічої статі.

Допитаний на вимогу сторони захисту у судовому засіданні суду першої інстанції судовий експерт ОСОБА_20 , який підтвердив висновок експерта № СЕ-19/102-22/13840-БД від 23 листопада 2023 року, та пояснював, що дійсно на шортах з орнаментами «кавунів» були виявлені змішані клітини з ядрами, що належать потерпілій та обвинуваченому. На шортах з орнаментами «кавунів» було зроблено вісім вирізок та на одному з об`єктів виявлено позитивний результат сім`яної рідини. Його основне завдання як експерта є надання повного та вичерпного висновку. Для цього, зокрема здійснюється фотофіксація об`єкта дослідження. Огляд шортів з орнаментами «кавунів» здійснювався за допомогою ультрафіолетового випромінювання. Під час такого огляду спостерігається на об`єкті відбиття відповідного кольору. Пляму на шортах з орнаментами «кавунів» неможливо було виявити без застосування ультрафіолетового випромінювання. Шорти з орнаментами «кавунів» перевірялися по всій поверхні дослідження за допомогою ультрафіолетового випромінювання. Не бачив сенсу відображати у висновку, що оглядав шорти за допомогою ультрафіолетового випромінювання по всій поверхні. Об`єкт № 4.7 був поділений на сектори та з нього було зроблено вирізки тканини в довільному порядку. За постановою слідчого про призначення експертизи було дозволено використовувати експерту зразки крові та букального епітелію, а тому їх порівнював. На його переконання ніхто не знає скільки може зберігатися сім`яна рідина на предметах для дослідження, оскільки на це впливає багато факторів, зокрема температура, вологість.

Отже, колегія суддів уважає, що зазначеним висновком експерта, а також поясненнями експерта наданими в судовому засіданні суду першої інстанції достеменно встановлено, що на шортах з орнаментами «кавунів», в які була одягнена потерпіла ОСОБА_17 у момент події, виявлено сліди сім`яної рідини та клітини з ядрами, що належать обвинуваченому ОСОБА_6 , а тому зазначене знову ж таки додатково підтверджує правдивість показань потерпілої щодо розвитку події.

У свою чергу доводи ОСОБА_6 про фальсифікацію цієї експертизи є неспроможними, так само як його показання про те, що ці шорти могли витерти в місці де знаходились його біологічні зразки, в тому числі ОСОБА_15 могла витерти, оскільки він вночі спить та в нього виділяються біологічні зразки. Будь-які фактичні дані, що якимось чином свідчать на користь цього суд не досліджував. По суті ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначаючи про такі обставини, припускав їх наявність, а припущення не можуть спростовувати встановлені фактичними даними обставини.

З приводу висновків судових експертиз № СЕ-19/102-22/13838-БД від 19 вересня 2023 року та № СЕ-19/102-22/13840-БД від 23 листопада 2023 року слід додатково звернути увагу, що призначені ці експертизи були постановами слідчого від 15 вересня 2022 року. Згідно з протоколом про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 14 листопада 2022 року, ОСОБА_6 підтвердив своїм підписом, а також його захисник ОСОБА_21 , що їм було надано доступ до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування, в тому числі аудіо та відео матеріалів в підшитому та пронумерованому стані в двох томах. При цьому цей протокол обома було підписано без будь-яких застережень.

У цьому конкретному випадку сторона обвинувачення виконала свій обов`язок та надала ОСОБА_6 доступ до матеріалів кримінального провадження, а він у свою чергу підтвердив зазначене своїм підписом.

Окремо також слід наголосити, що до дослідження доказів у цьому кримінальному провадженні, суд першої інстанції надав ОСОБА_6 можливість отримати доступ до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування, в тому числі він був забезпечений копією цих матеріалів, виготовленою його захисником для нього, про що ними було зазначено в судовому засіданні.

Так само до дослідження судом висновків судових експертиз № СЕ-19/102-22/13838-БД від 19 вересня 2023 року та № СЕ-19/102-22/13840-БД від 23 листопада 2023 року, ці докази попередньо були відкриті стороною обвинувачення іншій стороні, тобто стороні захисту, з метою підготовки захисту від цих доказів, а суд у свою чергу створив всі умови для реалізації такого права стороною захисту.

У постанові від 30 серпня 2023 року у справі № 289/445/18, Верховний Суд зазначив, що «права сторони буде порушено не стільки у випадку, якщо якісь матеріали не будуть або будуть не в повному обсязі відкриті на стадії завершення досудового розслідування, скільки тоді, коли суд, обізнаний із порушенням права сторони на своєчасне ознайомлення з матеріалами іншої сторони, не вжив належних заходів для виправлення ситуації, і сторона не отримала доступу до таких матеріалів або не мала достатнього часу і можливостей підготуватися до їх використання або надання відповідних заперечень».

Згідно з ч. 2 ст. 102 КПК України у висновку експерта обов`язково повинно бути зазначено, що його попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Основним у цьому питанні є розуміння експертом, а також відображення у своєму висновку того, що його попереджено, тобто він знає (ознайомлений усно, письмово чи в будь-який інший спосіб) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Таке попередження не обов`язково має відображатися у процесуальному рішенні про призначення експертизи.

У цьому кримінальному провадженні у висновках судових експертиз, що надані стороною обвинувачення, містяться дані про те, що експерти, які надавали ці висновки попереджені про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Доводи сторони захисту про протилежне є необґрунтованими.

При цьому, колегія суддів вважає також не обгрунтованими доводи захисника ОСОБА_7 з тих підстав, що висновки експерта від 19.09.2023 №СЕ-19/102- 22/13838-БД та від 23.11.2023 №СЕ-19/102-22/13840-БД. отримані з порушенням встановленої процедури і тому повинні були б визнані недопустимими, оскільки строк проведення експертиз перевищив 90 календарних днів, так як, у разі значного завантаження експерта (за наявності у нього на виконанні одночасно понад десять експертиз, у тому числі комісійних та комплексних) більший розумний строк установлюється за домовленістю з органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), після попереднього вивчення експертом наданих матеріалів.

Крім того, як встановлено колегіє суддів, на підставі постанови слідчого від 31 серпня 2022 року було призначено судово-психологічну експертизу за відеоматеріалами. В розпорядження експерта надано копію протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_6 та компакт-диск з відеозаписом його допиту.

Висновком експерта № 3645/22-27 від 19 жовтня 2022 року встановлено, що узагальнюючи результати відеозапису за участю ОСОБА_6 , експерт дійшов до висновку, що обвинувачений постійно знаходився в стані психологічної напруги та стресу, що супроводжувалось змінами в його психоемоційному стані через прояв таких жестів та міміки, які характерні при наданні неправдивої інформації відносно поставлених питань слідчим у досліджуваній ситуації. Під час проведення допиту від 31 серпня 2022 року за участю ОСОБА_6 ознак, які вказували б на наявність явного або прихованого психологічного тиску, відкритих або прихованих погроз ОСОБА_6 з боку учасників вказаних дій та сторонніх осіб не виявлено. Результати проведеного комплексного порівняльного аналізу відеозапису допиту дозволили експерту зробити висновок про наявність ознак психологічної недостовірності показань ОСОБА_6 відносно інформації та поставлених питань слідством.

Колегія суддів вважає, що при дослідженні доказів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.94 КПК України, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності і прийшов до обгрунтованого висновку, що докази в своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_6 .

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про відсутність жодних синців, садин чи інших зовнішніх тілесних ушкоджень на тілі потерпілої, відповідно до висновку експерта № 480 від 30 серпня 2022 року, у зв`язку з чим вважає, що зазначений висновок експерта свідчить на його користь та підтверджує неправдивість версії потерпілої з приводу розвитку події,колегія суддів вважає безпідставними.

Так, досліджений судом першої інстанції висновок експерта та пояснення експерта ОСОБА_12 надані в суді не доводять того, що версія потерпілої з приводу події є неправдивою. Висновок експерта лише вказує про відсутність в потерпілої будь-яких тілесних ушкоджень. Потерпіла у свою чергу у своїх показаннях не стверджувала про спричинення їй тілесних ушкоджень. Відсутність ушкоджень у ділянці статевих органів та заднього проходу потерпілої також не свідчить про неправдивість її показань, оскільки зміст висновку експерта, а також пояснення експерта в суді категорично не доводять обов`язковість наявності тілесних ушкоджень в потерпілої при застосуванні до неї того характеру дій з боку обвинуваченого про які вона стверджує у своїх показаннях.

Більш того, колегія суддів зазначає, що диспозиція ч.4 ст.152 КК України передбачає вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

Відповідно до практики Верховного суду, яка викладена в Постанові Верховного Суду від 08.02.2022 (справа №637/965/19) зґвалтування визнається закінченим з моменту проникнення статевого органу чоловіка, іншого органу людини (наприклад, руки чи пальця) або певного предмета в один із природних отворів потерпілої особи незалежно від того, чи вдалося винуватому збудити та (чи) задовольнити свою статеву пристрасть. Мається на увазі проходження хоча б частиною статевого органу, іншого органу людини чи певного предмета меж тієї чи іншої природної порожнини тіла людини.

Якщо зґвалтування набуло вигляду недобровільного природного статевого акту, то злочин, за загальним правилом, визнається закінченим з початку такого акту. При цьому не вимагається продовження копулятивних фрікцій (зворотно-поступальних рухів статевого органу чоловіка у піхві жінки), обов`язкової дефлорації (порушення цілісності дівочої пліви), досягнення оргазму чи еякуляції (закінчення статевого акту у фізіологічному розумінні).

Не заслуговують на увагу доводи сторони захисту з того приводу, що місцевим судом проігноровано висновки експертиз № СЕ-19/102-22/13838-БД від 19.09.2023 та від №СЕ-19/10/-22/13840-БД від 23.11.2023, відповідно до яких на досліджених об`єктах сліди сперми та крові не виявлено.

Колегія суддів погоджується із висновокм суду першої інстанції, який проаналізувавши в сукупності докази, встановив, що дані експертизи не мають жодного доказового значення стосовно невинуватості ОСОБА_6 .

З цього приводу не можуть братися до уваги доводи апеляційної скарги обвинуваченого про відсутність слідів сперми на місці вчинення кримінального правопорушення та у потерпілої, а також слідів крові та клітин піхвового епітелію в останнього, оскільки закінчення коїтусу (лат. Coitus - статевий акт, злягання, парування чоловіка та жінки, секс) 29.08.2022 виверженням сперми доказів здобуто не було, натомість вказана обставина жодним чином не впливає на наявність в діях обвинуваченого складу злочину за ст.152 КК України. У даному випадку злочин є закінченним з моменту дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, не залежно від наявності чи відсутності бажання або ж фізіологічної можливості завершити статевий акт оргазмом із вираженням сперми.

Отже, посилання обвинуваченого на те, що ні одна з експертиз не підтверджує факт проникнення до статевого органу потерпілої, як на доказ невинуватості обвинуваченого, є безпідставними.

Колегія суддів враховує, що усталена практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (Рішення ЄСПЛ від 10.07.2001 року у справі «Авшар проти Туреччини» - п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЕСПЛ від 14.08.2008 року у справі «Кобець проти України» - п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» - п. 86, «Яллох проти Німеччини»). У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р. та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 p., «Бочаров проти України» Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Разом з тим, аналізуючи у даному випадку позицію обвинуваченого в суді першої інстанції та співставляючи її з обвинуваченням, що йому інкримінується, а також з показаннями учасників судового провадження та з іншими доказами, дослідженими судом, які повністю викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів приходить до висновку про те, що вищезазначені показання та інші наведені судом докази мають характер логічних, послідовних та об`єктивних. Зазначені докази винуватості ОСОБА_18 є такими, що доповнюють одне одного, не змінювалися протягом всього провадження у справі, є належними, достовірними, допустимими, достатніми та такими, що не суперечать Конституції та нормам КПК України.

При цьому, як встановив суд першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів, потерпіла ОСОБА_17 у своїх показання чітко та безсумнівно стверджувала, що неправомірні дії стосовно неї було вчинено саме обвинуваченим ОСОБА_6 , якого впізнала. Спочатку він був одягнений у маску, а в літній кухні замість маски натягнув на лице рушник. Обвинуваченого впізнала за очима та статурою, оскільки його раніше знала, з ним особисто спілкувалась. Коли він одягав на обличчя рушник то побачила його губи та очі. Окрім цього впізнала його голос, тоді він спілкувався голосом, яким говорить тепер.

Окрім цього, висновком експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи в кримінальному провадженні від 17 жовтня 2022 року № 3646/22-267 встановлено, що за матеріалами відеозапису допиту за участю малолітньої потерпілої ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , задана кількість відкритих питань, що не мають активного випереджувального характеру, виключають несамостійність у відповідності з психологічною специфікою спілкування. Інформації, яка виявлена під час перегляду наданого відеозапису допиту за участю ОСОБА_17 вказує на психологічну достовірність показів про які вона повідомляла: достатність відомостей у показаннях, відповіді та пояснення потерпілої, дозволяють встановити чітку хронологічну послідовність, при яких вона стала жертвою сексуального злочину. На підставі аналізу інформативно-смислового змісту сполучених нею відомостей можна відтворити вихідну подію, її деталі, особливості виникнення, перебігу та наслідки.

Щодо тверджень обвинуваченого про недопустимість як доказу протоколу огляду місця події від 29.09.2022, де оглянута територія домоволодіння, що розташована в АДРЕСА_2 , у зв`язку з тим, що у даному протоколі зазначені поняті, проте не зазначено їхні паспортні дані, а також протоколу огляду місця події від 29.09.2022, саме літньої кухні, оскільки не відбувалась відеофіксація вказаної слідчої дії та до матеріалів долучені фотозображення, однак слідчим не було внесено даних про час їх виготовлення та приєднання, колегія суддів зазначає наступне.

Так, статтею ст.237 КПК України не передбачено обов`язкової участі понятих під час огляду місця події, а тому твердження обвинуваченого про відсутність у протоколі паспортних даних понятих, на думку апеляційного суду, не вказує на недопустимість протоколу як доказу. Його можна використовувати в суді, якщо доведено, що він був складений з дотриманням усіх вимог кримінального процесу.

В той же час, КПК України чітко вказує на необхідність складання протоколу огляду місця події, а не на обов`язкове використання відеозапису. При цьому, слідчим під час проведення даної слідчої дії здійснювалася технічна фіксація фотокамерою та за результатами їх проведення, у відповідності до приписів статей 104-107 КПК України, були складені належні протоколи, які були підписані усіма учасниками процесуальної дії, без будь-яких зауважень або заперечень.

Відсутність у згаданих протоколах даних про час виготовлення та приєднання до протоколу фототаблиці, не ставить під сумнів допустимість цих протоколів.

Зі змісту протоколу вбачається, що вказана слідча дія була проведена з дотриманням вимог ст.237 КПК України, доказів фактів фальсифікації слідчим матеріалів досудового розслідування з метою створення штучних та підроблених доказів у кримінальному провадження, про що вказує апелянт, судом не встановлено.

Є безпідставними доводи сторони захисту з приводу того, що в матеріалах кримінального провадження містилася копія постанови про призначення групи прокурорів від 22 серпня 2022 року, яка була долучена прокурором в суді в якості доказу під час судового розгляду кримінального провадження. Ця постанова була у виді копії без підпису прокурора. Відтак, визначити чи мала визначена група прокурорів право на здійснення цього кримінального провадження не є можливим. Оригінал цієї постанови було надано прокурором в день судових дебатів, що є порушенням порядку дослідження доказів.

Так, одним із процесуальних джерел доказів, згідно з частиною 2 статті 84, частиною 1 статті 99 КПК України є документ - спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт із зафіксованими за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомостями, що можуть бути використані як докази фактів чи обставин, які встановлюються під час кримінального провадження. Лише той документ відповідає вимозі належності доказів, який стосується предмета доказування, тобто прямо чи непрямо підтверджує існування або відсутність обставин, зазначених у частині 1 статті 91 КПК України.

У розумінні наведених правових норм процесуальне рішення про визначення групи слідчих чи прокурорів не є документом як самостійним джерелом доказів, оскільки не містить відомостей про обставини, які згідно з частиною 1 статті 91 КПК України підлягають доказуванню.

Виходячи з зазначеного, а також системного аналізу змісту статей 22, 349, 363 КПК України Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 477/426/17 (провадження № 51-4963кмо20) сформулювала правовий висновок, згідно з яким постанови керівника органу досудового розслідування про визначення слідчого або групи слідчих, старшого групи слідчих, які здійснювали досудове розслідування, можуть бути надані прокурором та оголошені під час судового розгляду у випадку, якщо під час дослідження доказів в учасників провадження виникне сумнів у їх допустимості з огляду на те, що ці докази було зібрано неуповноваженими особами.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про не знаходження підстав для повторно виклику та допиту неповнолітньої потерпілої в судове засідання з огляду на те, що потерпіла перебуває у вкрай вразливому становищі через свій малолітній вік і повторний допит щодо обставин насильства, яке їй прийшлось пережити, може спричинити її повторне травмування. Крім того, такий допит мав би відбуватись в присутності обвинуваченого та великої кількості незнайомих людей, що може негативно вплинути на її психоемоційний стан та призвести до непередбачуваних наслідків.

Слід визнати необгрунтованими й доводи сторони захисту про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту та необ`єктивність дослідження судом наданих доказів у даному провадженні.

На переконання колегії суддів, під час досудового розслідування та при розгляді кримінального провадження в суді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведено необхідну експертизу, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення, допитані всі особи, показання яких має істотне значення для кримінального провадження. Тому апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги захисника про відсутність належних доказів вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є не обгунтованими.

Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх стороною захисту в апеляційній скарзі, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Тому доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого про неправильну оцінку доказів судом у вироку є безпідставними.

Визнаючи доказ недопустимим відповідно до ч. 2 або ч. 3 ст. 87 КПК України, суд має зазначити, який саме пункт цих положень став підставою для такого рішення. Якщо суд визнає доказ недопустимим з посиланням на частину 1 статті 87 КПК України, він має зазначити, наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу та хто саме зазнав такого порушення. Обґрунтовуючи наявність такого порушення, суд має послатися на конкретні норми Конституції України або міжнародних договорів, якими гарантуються ці права і свободи, і за потреби на практику відповідних органів, уповноважених тлумачити ці норми. Крім того, суд, вирішуючи питання щодо допустимості доказу з точки зору ч.1 ст.87 КПК України, має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим (правова позиція, викладена у постанові ВС від 8 жовтня 2019 року у справі №639/8329/14-к).

Тобто, будь-яке процесуальне порушення, допущене в ході збирання доказів, саме по собі не може бути підставою для визнання їх недопустимими. У зв`язку із цим, за наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли вони: прямо та істотно порушують права і свободи людини; та/або надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які не видалося за можливе усунути в ході судового розгляду (правова позиція, викладена у постанові ВС від 06 липня 2021 року у справі №720/49/19).

Повертаючись до обставин даної справи, колегія суддів вважає такий підхід є правильним, оскільки він ґрунтується на розумінні, що для прийняття рішення у справі суд має отримати якомога більшу інформацію щодо фактичних обставин, важливих для вирішення справи, забезпечивши сторонам можливість у змагальній процедурі перевірити та заперечити цю інформацію. Виключення доказів, які можуть мати стосунок до важливих фактів справи, є крайнім заходом, який має застосовуватися у разі, якщо іншими засобами неможливо усунути фактори, які перешкоджають забезпеченню справедливого судового розгляду.

Вирішуючи питання про застосування ст.87 КПК України щодо визнання недопустимими доказами протоколи огляду місця події та відповідно висновків експертів, апеляційний суд зазначає, що під час проведення слідчих дій та після, учасники, в тому числі ОСОБА_6 та захисник, зауважень до протоколів оглядів не висловлювали та доповнень не мали.

Судом першої інстанції висновки експертів враховані, оцінені, так само і разом з іншими здобутими доказами при вирішенні питання доведеності вини обвинуваченого, кваліфікації дій.

Таким чином, колегія суддів погоджується з належно вмотивованими висновками суду першої інстанції про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, доведена належними та допустимими доказами, а доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не містять переконливих доводів, які б вказували на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Щодо інших доводів апеляційних скарг, які, на думку сторони захисту є підставами для скасування вироку, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в справах «Салов проти України» від 06 вересня 2005 року (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року (заява №4909/04; пункт 58), відповідно до якої: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Отже, на підставі оцінки й аналізу наведених доказів суд правильно визнав винним ОСОБА_6 у вказаному кримінальному правопорушенні та правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 4 ст. 152 КК України, як вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних з вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій або будь-якого іншого предмета, без добровільної згоди потерпілої особи вчинене щодо особи, яка недосягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

Що стосується призначеного обвинуваченому покарання, то колегія суддів погоджується із видом та розміром такого.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, місцевий суд правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який у відповідності до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого.

Правильно враховано й дані про особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, характеризується негативно, соціальних зв`язків немає, не працює, на обліку у лікаря наркоголога та лікаря психіатра не перебуває.

Обставин, що обтяжують чи пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що обвинувачений знехтував гарантіями, закріпленими у ст. 3 Конституції України, та посягнув на статеву свободу та статеву недоторканість неповнолітньої особи проти її волі. Вказане, на переконання апеляційного суду, свідчить про підвищений ступінь суспільної небезпеки як самого діяння, так і особи, що його вчинила.

Апеляційний суд також бере до уваги наслідки вчиненого кримінального правопорушення для потерпілої ОСОБА_17 . Зокрема те, що остання має негативні зміни в емоційному стані, а саме: знижений настрій, пригніченість, деяку емоційну вразливість та емоційну ізольованість, невпевненість, підвищений рівень тривоги та страху, внутрішню напруженість, звуження кола спілкування, які в свою чергу вплинули на якість її життя та активне соціальне функціонування потерпілої.

Поряд з цим, колегія суддів визнає слушними доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі щодо неправильного застосування судом першої інстанції при ухваленні вироку закону України про кримінальну відповідальність, виходячи з наступного.

Так, за змістом положень п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначається, у тому числі рішення про початок строку відбування покарання та залік досудового тримання під вартою.

В даному випадку, з вироку вбачається, що суд визначив початок строку відбування покарання ОСОБА_6 з моменту затримання, тобто з 30.08.2022, зарахувавши до строку відбуття покарання весь період затримання та тримання під вартою до набрання вироком законної сили або звільнення з під варти.

Проте, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 взято під варту, відповідно до ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м.Кіровограда від 31.08.2022 та стосовно нього обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався до ухвалення вироку Долинським районним судом 16.09.2024.

В той же час, з мотивувальної частини ухвали Кіровського районного суду м.Кіровограда від 31.08.2022 та пояснень ОСОБА_6 не вбачається, що він був фактично затриманий саме 30.08.2022.

При цьому, суд у вироку вказав про зарахування ОСОБА_18 в строк покарання період попереднього ув`язнення з 30.08.2022 по день набрання вироку законної сили, з розрахунку один попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Також, суд у резолютивній частині вироку повинен був вказати спеціальну норму кримінального закону, яка визначає зарахування строку попереднього ув`язнення, а саме ч.5 ст.72 КК України.

Однак суд цього не зробив, допустив помилку, неправильно вказав про те, що строк відбування покарання рахується з моменту затриманняОСОБА_18 , а саме з 30.08.2022, при тому, що строк відбування покарання має обраховуватися з дня проголошення вироку.

Отже, судом першої інстанції неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність та порушені вимоги кримінального процесуального закону (ч. 4 ст. 374 КПК України), що вплинуло на законність та обґрунтованість оскаржуваного прокурором вироку.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги з доповненями обвинувачного та захисника слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу прокурора задовольнити, а вирок суду першої інстанції в частині початку строку відбування покарання та заліку досудового тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 змінити.

Керуючись ч.2 ст.376, 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 з доповненнями залишити без задоволення.

Вирок Долинського районного суду Кіровоградської області від 16.09.2024 стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 4 ст. 152 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту ухвалення вироку, тобто з 16.09.2024.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 Кримінального кодексу України обвинуваченому ОСОБА_6 у строк відбування покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з 31.08.2022 до 16.09.2024 включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: