Провадження №11-сс/801/19/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисниці ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_7 з поданими до неї доповненнями в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 та апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 25 грудня 2025 року,

якою задоволено клопотання слідчого та застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів з одночасним визначенням застави у розмірі 13 000 000 гривень до

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , адвоката Ради адвокатів Донецької області, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України,

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені слідчим суддею обставини

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою мотивовано тим, що проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000513 від 06.10.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що не пізніше 05.10.2025 за невстановлених обставин, ОСОБА_8 , діючи з корисливого мотиву, в умовах воєнного стану, за попередньою змовою з ОСОБА_9 та невстановленою особою, одержали інформацію про наявність великої суми грошових коштів та інших цінностей у приватному домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 , в якому проживали ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Використовуючи отриману інформацію з метою досягнення спільного корисливого мотиву та мети заволодіння чужим майном, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та невстановлена особа спланували пограбування з проникненням у вищезазначений будинок під вигаданим приводом проведення обшуку, представившись співробітниками УСБУ в Харківській області.

Реалізуючи свій злочинний план, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, вищезазначені особи 05.10.2025 близько 20:30 години, одягнувшись у камуфльований тактичний одяг зеленого кольору з шевронами та наліпками Служби безпеки України та використовуючи автомобіль марки «Deawoo Lanos» у кузові сірого кольору, на якому були встановлені державні номерні знаки НОМЕР_1 , прибули до домоволодіння ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 .

Продовжуючи свої спільні протиправні дії, спрямовані на заволодіння чужим майном, перебуваючи на подвір`ї біля вказаного будинку, вони представились потерпілій ОСОБА_11 співробітниками УСБУ в Харківській області та пред`явили їй документ, зовні схожий на службове посвідчення, повідомивши неправдиві відомості про необхідність проведення санкціонованого постановою прокурора обшуку домоволодіння.

Надалі в період часу з 20:30 години по 23:15 години 05.10.2025 ОСОБА_8 за попередньою змовою із ОСОБА_9 та невстановленою слідством особою, реалізуючи спільний умисел на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), проникли у домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , під вигаданим приводом проведення обшуку будинку, та перебуваючи у ньому відкрито заволоділи майном потерпілих, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а саме грошовими коштами в сумі 280000 євро та близько 100000 гривень.

Після цього ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 та невстановленою особою залишили будинок потерпілих та в подальшому розпорядились викраденим майном на власний розсуд.

На підставі здобутих доказів 23.12.2025 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у відкритому викрадені чужого майна (грабежі), поєднаному з проникненням у житло, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, вчиненому в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України.

Підозра ОСОБА_8 обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

?протоколом огляду місця події за адресою: м. Вінниця, вул. Академічна, 15, від 06.10.2025, під час якого, зокрема, зафіксовано обстановку після вчинення кримінального правопорушення;

?показаннями потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які повідомили про обставини викрадення належного їм майна;

?протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , яка повідомила про обставини вчинення кримінального правопорушення;

?протоколом допиту свідка ОСОБА_13 , яка продала своєму знайомому ОСОБА_8 , мобільний телефон, що використовувався для готування до злочину;

?протоколами обшуків за місцями проживання осіб, які причетні до вчинення зазначених кримінальних правопорушень, в їхніх автомобілях, у ході яких виявлено речі та документи, які мають значення для кримінального провадження;

?протоколом огляду документів, отриманих від ТОВ «Інтернет-реклама Ріа», під час якого зафіксована ІР-адреса, з якої 25.09.2025 здійснювались перегляди реєстраційних номерів до автомобілів, що використовувалися під час вчинення кримінального правопорушення;

?протоколом огляду документів, отриманих від ПрАТ «Київстар», під час якого зафіксовано користувачів, яким надавались передплачені послуги доступу до мережі Інтернет з вищезазначеної ІР-адреси;

?протоколом огляду документів, які містять інформацію про телефонні з`єднання між ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та іншими абонентами, а також іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від восьми до тринадцяти років з конфіскацією майна. Ця обставина може спонукати його в будь-який момент покинути місце проживання з метою переховування від органів досудового розслідування та/або суду, у тому числі за межами України, або на тимчасово окупованій частині Донецької області, уродженцем якої він є, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_8 відмовився добровільно надавати свої біологічні зразки для проведення порівняльного дослідження з метою підтвердження чи спростування факту вчинення ним вищезазначеного кримінального правопорушення. Також йому відомі адреси проживання потерпілих та більшості свідків у кримінальному провадженні, а тому існує ризик, що без застосування дієвого запобіжного заходу підозрюваний може незаконно впливати на свідків, потерпілих, іншого підозрюваного, а також інших причетних до вчинення злочину осіб, оскільки наразі усіх співучасників не встановлено, а також знищити, сховати, спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, тобто наявні ризики, передбачені п. 2 та п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, характер вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення дає підстави вважати, що перебуваючи на волі без застосування дієвого запобіжного він зможе вчинити інший злочин, що є ризиком передбаченим п. 5 ч. 1 ст. 177 КК України.

З урахуванням викладеного, жоден з більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою, не здатен запобігти вищенаведеним ризикам.

Також установлено, що під час вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_8 , у потерпілих викрадено грошові кошти в іноземній та національній валютах, загальна сума яких еквівалентна 13657000 гривень.

Ураховуючи викладене, слідчий просив клопотання задовольнити та застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави в сумі 13657000 гривень.

Прокурор ОСОБА_6 та слідчий ОСОБА_14 в судовому засіданні клопотання підтримали.

Адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення клопотання, просила застосувати домашній арешт.

Підозрюваний ОСОБА_8 в судовому засіданні по суті клопотання просив застосувати домашній арешт у нічний час або визначити мінімальний розмір застави.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 25 грудня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_14 . Застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів. Строк тримання під вартою ухвалено рахувати з дня фактичного затримання особи, тобто з 23.12.2025 по 20.02.2026 включно. Одночасно визначено заставу у розмірі 13 000 000 (тринадцять мільйонів) гривень. У разі внесення застави покладено на ОСОБА_8 , наступні обов`язки: ?прибувати до слідчого, прокурора, або в суд за першою їх вимогою; ?не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; ?повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; ?утримуватись від спілкування з особами, які являються потерпілими, свідками, підозрюваними у даному кримінальному провадженні; ?здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; ?носити електронний засіб контролю.

Слідчий суддя, ураховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, його тяжкість, характеризуючі дані підозрюваного, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, факт того, що вчинене кримінальне правопорушення має високий ступінь суспільної небезпеки, умисний корисливий мотив, в період дії воєнного стану, а також те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, дійшов до висновку, що такий запобіжний захід як тримання під вартою, з альтернативою внесення застави в сумі 13 000 000 (тринадцять мільйонів) гривень здатний забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та є співмірний з вчиненим кримінальним правопорушенням.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

В апеляційній скарзі захисниця ОСОБА_7 з поданими до неї доповненнями в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 25 грудня 2025 року. Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого, та обрати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі.

На переконання захисниці, підозра ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.186 КК України, є необґрунтованою, безпідставною та не підтвердженою належними і допустимими доказами.

Слідчим та прокурором не доведено належними та допустимими доказами наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що виключає можливість задоволення клопотання, оскільки воно ґрунтується на припущеннях.

Вважає, що твердження про можливість підозрюваного переховуватись від слідства нічим не підтверджені і є лише припущенням, оскільки ОСОБА_8 має постійне місце проживання, має сталі соціальні та професійні зв`язки, є адвокатом, що передбачає підвищену відповідальність. Сторона обвинувачення не конкретизувала у чому полягає ризик впливу на свідків та потерпілих. Також вважає нічим не підтвердженим ризик знищення або спотворення доказів та ризик продовження злочинної діяльності.

Слідчий суддя не перевірив можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів та проігнорував стан здоров`я підозрюваного. Стороною захисту було надано численні медичні документи, які підтверджують наявність у підозрюваного тяжких хронічних захворювань, які потребують постійного медичного контролю, регулярного прийому лікарських засобів та спеціального режиму лікування, що об`єктивно ускладнює або унеможливлює належне медичне забезпечення в умовах тримання під вартою.

Вважає, що визначений розмір застави є очевидно непомірним та фактично позбавляє заставу альтернативного характеру, що суперечить самій суті цього запобіжного заходу.

Вважає, що під час досудового розслідування порушено правила підслідності, однак вказане проігнороване слідчим суддею, як і проігноровано професійний статус підозрюваного як адвоката, що має істотне значення при оцінці як обґрунтованості підозри, так і пропорційності застосованого запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 25 грудня 2025 року. Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого, та обрати більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт або зменшити розмір застави .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що слідчим та прокурором не доведено необхідності застосування найсуворішого запобіжного заходу, не надано жодного доказу, що підтверджує вказані в клопотанні ризики. Стороною обвинувачення не доведено наявності обґрунтованої підозри. Вважає, що слідчим суддею не враховано того, що він має постійне місце проживання, раніше не судимий, має стійкі соціальні та професійні зв`язки. Посилається на те, що слідчим суддею визначено непомірний для підозрюваного та його сім`ї розмір застави, а також на незадовільний стан здоров`я та відсутність належної медичної допомоги в умовах слідчого ізолятора.

Позиції учасників судового провадження

Підозрюваний ОСОБА_8 та його захисниця ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційні скарги підтримали та просили їх задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення апеляційних скарг, вважав оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши головуючого суддю щодо суті ухвали слідчого судді та поданих апеляційних скарг, вислухавши пояснення підозрюваного та його захисниці, заперечення прокурора, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи та обґрунтування апеляційних скарг, колегією суддів установлено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_8 слідчий суддя у повному обсязі належним чином дотримався вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу відповідно до ч.2 ст.177 КПК є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосовування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

За вимогами ч.1 ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Також, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, передбачені ст.178 КПК.

З наданих матеріалів убачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу слідчим суддею при розгляді клопотання належним чином перевірялись, при цьому у судовому засіданні заслухані доводи сторони обвинувачення, заперечення сторони захисту, досліджені матеріали клопотання слідчого, надані стороною захисту письмові матеріали, а також з`ясовані всі необхідні обставини, що повинні бути встановлені при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу.

На виконання вимог ст.178 КПК слідчим суддею врахована вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_8 , відомості про нього в їх сукупності з врахуванням сімейного та матеріального стану, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, обставини його вчинення за пред`явленим повідомленням про підозру.

При вирішенні питання щодо встановлення наявності обґрунтованої підозри предметом перевірки слідчого судді є не лише питання дотримання процесуального порядку вручення повідомлення про підозру, а й питання дотримання стандарту доказування «обґрунтована підозра» у вчиненні кримінального правопорушення, зважаючи при цьому на рівень обмеження прав, свобод та інтересів особи внаслідок повідомлення її про підозру та строк здійснення досудового розслідування.

При цьому поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (ч.5 ст.9 КПК). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, у рішенні в справі Fox, Campbell and Hartley v. The United Kingdom від 30 серпня 1990 року, заяви №12244/86, 12245/86; 12383/86, §32) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення в справі Нечипорук і Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04, §175).

Разом з цим, стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості саме для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Надаючи оцінку доводам сторони захисту щодо необґрунтованості висунутої ОСОБА_8 підозри, колегією суддів установлено таке.

Слідчим управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області здійснювалося досудове розслідування кримінального провадження №0000513 від 06.10.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України.

Постановою першого заступника керівника Вінницької окружної прокуратури від 30 грудня 2025 року визначено підслідність вказаного кримінального провадження та передано матеріали кримінального провадження до Четвертого слідчого відділу ( з дислокацією у м. Вінниця) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницький.

З повідомлення про підозру слідує, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 186 КК України, а саме у відкритому викрадені чужого майна (грабежі), поєднаному з проникненням у житло, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, вчиненому в особливо великих розмірах.

23.12.2025 ОСОБА_8 вручено повідомлення про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Як убачається з наданих матеріалів, повідомлення про підозру містить, зокрема, такі відомості: зміст підозри, стислий виклад фактичних обставин та правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він підозрюється.

Зі змісту повідомлення про підозру слідує, що в ньому логічно та послідовно викладені фактичні обставини можливого вчинення кримінального правопорушення, а надані слідчому судді стороною обвинувачення докази на обґрунтування підозри є переконливими, узгоджуються між собою та є достатніми для висновку щодо ймовірної можливості вчинення саме ОСОБА_8 вказаного кримінального правопорушення.

Доводи сторони захисту про відсутність у матеріалах провадження достатніх доказів стосовно причетності підозрюваного до можливого вчинення кримінального правопорушення є безпідставними та спростовуються наявними та дослідженими слідчим суддею матеріалами провадження.

Відповідно до змісту ст.368 КПК питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні та винуватості особи в його вчиненні вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» (John Murray v. The United Kingdom) від 28 жовтня 1994 року суд зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Слідчим суддею враховано стадію кримінального провадження - досудове розслідування, для якої встановлено нижчі критерії до стандарту доказування, та які зобов`язують слідчого суддю з`ясувати лише наявність достатніх доказів, які виправдовують необхідність здійснення досудового розслідування та пов`язаних з ним заходів забезпечення кримінального провадження, ці критерії не передбачають обов`язку детальної перевірки та аналізу кваліфікації кримінального правопорушення та встановлення вини конкретної особи, позиція сторони захисту та зазначені доводи не спростовують висновку слідчого судді про обґрунтованість повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

За таких умов, усупереч доводам апеляційних скарг сторони захисту слідчий суддя, як вважає колегія суддів, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до правомірного висновку про наявність у провадженні доказів, які на час розгляду клопотання свідчать про наявність обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, оскільки об`єктивно зв`язують його з ними, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити вищевказане кримінальне правопорушення за викладеними у повідомленні про підозру обставинами, тобто про те, що підозра на даному етапі є обґрунтованою.

Посилання на наявність у підозрюваного алібі, а саме укладення 05.10.2025 договору про надання правової допомоги (юридичних послуг) із ОСОБА_15 має бути предметом ретельної перевірки під час досудового розслідування.

Надаючи оцінку доводам щодо необґрунтованості висновків слідчого судді в частині наявності існування ризиків, апеляційний суд зазначає наступне.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (ч.1 ст.177 КПК).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищевказані дії (ч.2 ст.177 КПК).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування суд використовує для перевірки існування ризиків за ч.1 ст.177 КПК, у цьому кримінальному провадженні щодо підозрюваного ОСОБА_8 .

У межах доводів апеляційних скарг колегія суддів перевіряє висновки слідчого судді щодо наявності таких ризиків: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, потерпілих у цьому кримінальному провадженні; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа.

Колегія суддів погоджується із мотивами оскаржуваної ухвали щодо встановлення зазначених ризиків у той же час стосовно доводів апеляційних скарг щодо їх необґрунтованості зазначає наступне.

Щодо наявності ризику того, що підозрюваний зможе переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вбачається, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, тобто існує ймовірність притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Підозрюваний є уродженцем Донецької області, тривалий час там проживав та працював, тому неможливо повністю виключати того, що останній може переховуватися у тому числі на тимчасово окупованій частині території Донецької області, уродженцем якої він є. Колегія суддів також ураховує, що ОСОБА_8 відмовився добровільно надавати свої біологічні зразки для проведення порівняльного дослідження з метою підтвердження чи спростування факту вчинення ним вищезазначеного кримінального правопорушення. Отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення при визначенні ризику переховування. Таким чином, співставлення можливих негативних для підозрюваного наслідків переховування у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі за особливо тяжкий злочин у найближчій перспективі робить цей ризик достатньо високим.

Зазначена обставина сама по собі може свідчити про можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду у поєднанні з тяжкістю можливого покарання. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема позицією, викладеною у справі «Ілійков проти Болгарії» (§80, заява №33977/96, рішення від 26 червня 2001 року), в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Відтак, сама по собі тяжкість злочину та суворість покарання за його вчинення не є єдиною визначальною умовою при встановленні ризику, проте разом з іншими обставинами повинна враховуватись слідчим суддею під час вирішення розгляду клопотання про обрання особі запобіжного заходу.

Наведені вище фактичні дані цього кримінального провадження, особисті обставини підозрюваного та тяжкість можливого покарання в сукупності надають колегії суддів підстави вважати про існування на час апеляційного розгляду ризику переховування від органу досудового розслідування або/та суду.

Належна процесуальна поведінка підозрюваного, стійкі соціальні зв`язки в певній мірі зменшують існування цього ризику, проте не настільки аби нівелювати його повністю.

Зазначені обставини у своїй сукупності спростовують доводи сторони захисту щодо відсутності ризику переховування від органів досудового розслідування чи суду.

В обґрунтування наявності ризику незаконного впливу на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні апеляційний суд звертає увагу зокрема на те, що ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_9 та невстановленою особою, реалізовували один спільний злочинний намір. Таким чином, підозрюваний може здійснювати вплив на невстановленого досудовим розслідуванням співучасника з метою тиску на свідків та потерпілих з метою зміни ними показань, або їх викривлення чи спотворення.

У зв`язку із зазначеним є підстави вважати, що ОСОБА_8 самостійно, а так само за допомогою інших осіб, може здійснювати вплив на свідків та потерпілих з метою спонукання їх до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм можуть бути відомі щодо його можливої участі у вчиненні кримінальних правопорушень.

При оцінці існування цього ризику слідчий суддя також виходив з передбаченої КПК процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками та потерпілими, у кримінальному провадженні, відповідно до якої спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.1, 2 ст.23, ст.224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею, а не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст.95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Ураховуючи наведене колегія суддів переконана в існуванні загрози того, що ОСОБА_8 , не будучи обмеженим у вільному спілкуванні зі іншими учасниками цього кримінального провадження, може здійснювати на них вплив з метою спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм можуть бути відомі щодо його можливої участі у вчиненні кримінального правопорушення для уникнення кримінальної відповідальності, що свідчить про наявність на даному етапі кримінального провадження зазначеного ризику.

Щодо ризику знищення, приховування або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, то колегія суддів зазначає наступне.

Як убачається з оскаржуваного рішення, слідчим суддею враховано ту обставину, що на цьому етапі досудового розслідування ще не здобуті всі докази, які мають значення для досудового розслідування, не встановлений третій співучасник, не віднайдено вилучене під час злочину майно. Таким чином, ОСОБА_8 може вдатись до знищення чи спотворення речей та документів, які мають значення для досудового розслідування.

Також слідчим суддею взято до уваги обставини кримінального правопорушення, на які посилалась сторона обвинувачення, зокрема, ОСОБА_8 та інші співучасники, одягнувшись у камуфльований тактичний одяг зеленого кольору з шевронами та наліпками Служби безпеки України, представились потерпілій ОСОБА_11 співробітниками УСБУ в Харківській області та пред`явили їй документ, зовні схожий на службове посвідчення, повідомивши неправдиві відомості про необхідність проведення санкціонованого постановою прокурора обшуку домоволодіння.

Таким чином, ураховуючи можливість ОСОБА_8 як особисто, так і за допомогою невстановленого співучасника або інших осіб, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку щодо існування на даному етапі кримінального провадження зазначеного ризику.

Також колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо обґрунтованості існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється особа.

Так, можлива протиправна діяльність ОСОБА_8 за попередньою змовою із ОСОБА_9 та невстановленою особою є завчасно спланованою, складається з декількох етапів, а тому зазначені обставини у своїй сукупності можуть вказувати на доведеність доводів у частині наявності ризику вчинення кримінального правопорушення, про що обґрунтовано зазначив слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі.

Колегія суддів зазначає, що можливо вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, має високий ступінь суспільної небезпеки, за обставинами провадження наявні передбачені ч.1 ст.177 КПК ризики, при цьому рішення суду за результатами розгляду питання щодо можливості застосування запобіжного заходу повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Відтак, беручи до уваги наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, відомості щодо особи підозрюваного, з урахуванням установлених обставин, слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти встановленим при розгляді клопотання ризикам.

Водночас доводи сторони захисту про відсутність ризиків та можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, або ж домашнього арешту суперечливі, оскільки застосування будь якого запобіжного заходу без наявності ризиків є недопустимим.

Надуманими колегія суддів вважає доводи сторони захисту про те, що слідчий суддя повністю проігнорував професійний статус підозрюваного як адвоката, що має істотне значення при оцінці як обґрунтованості підозри, так і пропорційності застосованого запобіжного заходу. У даному разі досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.186 КК України, та й саме кримінальне провадження не пов`язане із безпосереднім здійсненням ОСОБА_8 адвокатської діяльності.

Що стосується доводів про порушення правил підслідності кримінального провадження, то апеляційний суд зазначає наступне.

Та обставина, що досудове розслідування спочатку здійснювалося слідчими Національної поліції та саме слідчий Національної поліції звернувся із клопотання про застосування запобіжного заходу не може бути підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Так, з матеріалів судового провадження вбачається, що відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР внесено слідчими Національної поліції за повідомленням потерпілого ОСОБА_10 на лінію служби 102.

Під час досудового розслідування було встановлено, що інший підозрюваний, а саме ОСОБА_9 є діючим працівником правоохоронного органу, тому постановою заступника керівника Вінницької обласної прокуратури від 30 грудня 2025 року визначено підслідність даного кримінального провадження та передано матеріали кримінального провадження до Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниця) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницький. Наразі досудове розслідування здійснюють слідчі Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниця) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницький.

Колегія суддів ураховує наявність у підозрюваного ОСОБА_8 ряду хронічних хвороб, які підтверджуються наданими медичними документами.

Разом з тим, відповідно до статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в СІЗО організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Для цього на території СІЗО функціонує медична частина.

Медична частина забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим, яка включає консультацію медичного працівника, діагностику і лікування захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

В умовах слідчого ізолятору ув`язненим особам забезпечується необхідна медична допомога відповідно до законодавства про охорону здоров`я, зокрема, положеннями наказу МЮ України від 14.06.2019 № 1769/5 «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», наказу МЮ України та МОЗ України від 10.02.2012 № 239/5/104 «Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально- виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту» встановлено, що керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

Тобто з вказаного вбачається, що встановлення захворювання, діагностика та лікування цього захворювання, а також можливість перебування у зв`язку з цим захворюванням підозрюваного ОСОБА_8 в умовах ізоляції, має здійснюватися закладом охорони здоров`я.

Наразі в матеріалах провадження відсутні відомості про те, що ОСОБА_8 в умовах слідчого ізолятора ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1) позбавлений права на отримання кваліфікованої медичної допомоги. Також не надано жодних доказів на підтвердження того, що підозрюваному ОСОБА_8 відмовлено за зверненням у отриманні медичної допомоги в умовах слідчого ізолятора, як і не надано доказів про те, що підозрюваний звертався за такою допомогою.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно (ч.5 ст.182 КПК).

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що при визначенні розміру застави слідчий суддя виходив із того, що вказаний випадок є виключним та застава, визначена в межах ч. 5 ст. 182 КПК, не здатна забезпечити належну поведінку підозрюваного ОСОБА_8 .

Зокрема, слідчий суддя виходив із наданих та повідомлених сторонами відомостей про обсяг підозри, тяжкість та характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , суспільний резонанс, розмір завданих збитків потерпілим, які є особами похилого віку, та даних про особу підозрюваного.

На переконання колегії суддів, такі обставини свідчать про виключність обставин справи, а тому розмір застави може перевищувати межі, встановлені законодавцем, про що обґрунтовано зазначив слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі.

Таким чином, визначаючи розмір застави у грошовому еквіваленті 13 000 000 гривень, слідчим суддею враховано виключність обставин справи, майновий стан підозрюваного, його можливу причетність до вчинення кримінального правопорушення, розмір грошових коштів, якими можливо заволодів ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 та невстановленою слідством особою, а також його індивідуальні обставини.

З урахуванням наведеного слідчим суддею обґрунтовано визначено розмір застави, який на думку колегії суддів, всупереч доводам апеляційних скарг не є завідомо непомірним, проте достатнім для особи підозрюваного.

Доводи сторони захисту, які спрямовані на дискредитацію потерпілих, незаконності набутого ними майна тощо, оскільки останні є громадянами рф, не звільняють орган досудового розслідування від обов`язку здійснювати досудове розслідування у даному провадженні. При цьому сторона захисту, надаючи апеляційному суду копії заяв про вчинення кримінальних правопорушень до правоохоронних органів як стосовно законності набутих потерпілими активів, так і їх перебування на території України, а також копії заяв про вчинення кримінальних правопорушень працівниками органів досудового розслідування та прокуратури не надала жодних відповідей за результатом їх розгляду.

В апеляційних скаргах містяться також інші аргументи, які не потребують детального аналізу колегії суддів та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, ст.6 §1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод зобов`язує суди надавати підстави для винесення рішень, однак не передбачає детальної відповіді на кожний аргумент, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені. При цьому міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони. Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Також колегія суддів констатує, що надані з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою матеріали доводять наявність правових підстав для застосування до підозрюваного зазначеного запобіжного заходу та покладання на нього відповідних процесуальних обов`язків, які є необхідними та мінімально можливими для забезпеченням дієвості кримінального провадження в умовах, що склалися, оскільки на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують саме такий обсяг втручання у права та інтереси підозрюваного з метою досягнення дієвості цього провадження, що з дотриманням процесуальних норм правомірно встановлено слідчим суддею.

Разом із тим, запобіжний захід має тимчасовий характер та застосовується виключно з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного. У разі зміни обставин, які стали підставою для його застосування, а також за наявності нових даних, що мають істотне значення для вирішення питання про доцільність подальшого застосування такого заходу, він може бути переглянутий слідчим суддею в порядку та з підстав, визначених КПК України.

Відтак, під час постановлення оскаржуваної ухвали слідчим суддею повністю дотримано вимоги кримінального процесуального закону, порушень норм КПК, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, у тому числі за вимогами та обставинами, викладеними в апеляційних скаргах та висловленими стороною захисту під час апеляційного розгляду, колегією суддів не встановлено, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає залишенню без змін, а вимоги апеляційних скарг - без задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_7 з поданими до неї доповненнями в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 та апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 25 грудня 2025 року залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4