Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

1 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 001292 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

за апеляційними скаргами прокурора і захисника ОСОБА_6 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 15 травня 2025 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 15.05.2025 ОСОБА_7 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.186 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Цим же вироком суд стягнув з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, на загальну суму 7 564 грн 33 коп.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції в частині правової кваліфікації, визначення обставин, що обтяжують покарання, та рішення про відшкодування процесуальних витрат скасувати та ухвалити новий вирок, яким:

- змінити правову кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч.4 ст.186 КК України та вважати його засудженим за відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану, поєднане із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої;

- визнати обставиною, яка обтяжує покарання, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку;

- стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, на загальну суму 48 040 грн 95 коп.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальністю та невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження.

Згідно з обвинувальним актом дії ОСОБА_7 були кваліфіковані за ч.4 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану, поєднане із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Проте суд, кваліфікуючи дії обвинуваченого, не вказав кваліфікуючу ознаку "поєднане із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого", тобто не застосував закон України про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню, і не навів у вироку мотиви, якими керувався, дійшовши висновку про її відсутність. В ході судового розгляду ця обставина знайшла своє підтвердження, оскільки відповідно до формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, ОСОБА_7 з метою отримання інформації про місцезнаходження грошових коштів завдав потерпілій один удар молотком у праве надпліччя, другий удар - у ліве стегно, чим спричинив їй легкі тілесні ушкодження, що також підтверджується висновком експерта № 042-1277-2024 від 11.09.2024.

Також суд не врахував обставину, яка обтяжує покарання, - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, яка передбачена п.6 ч.1 ст.67 КК України, що не відповідає точному змісту закону України про кримінальну відповідальність з огляду на вік потерпілої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ця обставина зазначена в обвинувальному акті, і при визначенні потерпілої як особи похилого віку належить керуватися Законами України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні" та "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Крім того, згідно з ч.2 ст.67 КК України суд має право, залежно від характеру вчиненого кримінального правопорушення, не визнати будь-яку із зазначених у ч.1 цієї статті обставин, за винятком обставин, зазначених у п.п.2, 6, 61, 7, 9, 10, 12 такою, що обтяжує покарання, навівши мотиви свого рішення у вироку. Проте всупереч цим імперативним вимогам закону суд не врахував відповідну обставину.

Невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, на думку прокурора, виразилась у тому, що суд стягнув з ОСОБА_7 на підставі ч.2 ст.124 КПК України процесуальні витрати, пов`язані із залученнях експертів, у сумі 7 564 грн 33 коп. Але під час судового розгляду було досліджено довідки про витрати на проведення біологічних експертиз, загальна вартість яких становить 48 040 грн 95 коп, які суд повинен бути стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Зі змісту апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 вбачається, що він просить вирок суду першої інстанції змінити в частині правової кваліфікації дій ОСОБА_7 з ч.4 ст.186 КК України на ч.1 ст.125 КК України, за якою призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На думку захисника, висновки суду про вчинення ОСОБА_7 грабежу не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, і суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність. Звертає увагу на показання обвинуваченого, позиція якого протягом кримінального провадження не змінювалась, у той час як суд взяв до уваги показання потерпілої, яка вказувала, що ОСОБА_7 спочатку вдарив її в потилицю, потім у голову, що не підтверджується доказами, зокрема, висновком експерта. Що стосується документів та висновку експерта, які врахував суд, то ними також не доводиться винуватість ОСОБА_7 у вчиненні грабежу.

Крім того, вважає, що слідчі експерименти не були проведені належним чином одночасно за участю обвинуваченого та потерпілої, яка від цього відмовилася. Тобто фактично слідчий експеримент був проведений лише за участю ОСОБА_7 на сходовому майданчику біля квартири ОСОБА_9 . Не дав суд належної оцінки і розписці ОСОБА_7 про зобов`язання повернути потерпілій борг 2 000 $, яка підтверджує, що ОСОБА_9 добровільно позичила йому гроші.

Наголошує на тому, що між ОСОБА_7 і потерпілою завжди були дружні відносини. 14 червня 2024 року за попередньою домовленістю обвинувачений безкоштовно виконував у потерпілої роботи по дому. І коли остання звернулася з пропозицією дати хоча б 100 грн за виконану роботу, ОСОБА_7 розцінив це як образу, не стримався і вдарив потерпілу один раз молотком по правому плечу. Таким чином з боку ОСОБА_9 мала місце провокація. Проте коли конфлікт був вичерпаний, під час спілкування потерпіла сама запропонувала допомогу, а саме, дати гроші у борг під розписку, на що обвинувачений погодився. Також ОСОБА_9 звернулася до лікаря лише 17 червня 2024 року після того, як її донька наполягла на цьому.

При призначенні ОСОБА_7 покарання захисник просить врахувати, що обвинувачений одружений, працює, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується посередньо, має на утриманні малолітню дитину, 2012 року народження.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника і обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу захисника і заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора і не вбачала підстав для задоволення апеляційної скарги захисника; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги захисника належить відмовити, а апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_7 вчинив грабіж щодо ОСОБА_9 за наступних обставин.

14 червня 2024 року близько 12 години у ОСОБА_7 , який перебував у квартирі АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_9 , виник умисел на відкрите викрадення майна останньої.

Реалізуючи свій умисел, близько 12 години 10 хвилин ОСОБА_7 , діючи в умовах воєнного стану, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, тримаючи в руках молоток, підійшовши зі спини до ОСОБА_10 та з метою отримання інформації про місце знаходження грошових коштів наніс ним один удар потерпілій в праве надпліччя та другий удар - у ліве стегно. Вказаними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у виді синців ділянки правого надпліччя та нижньої третини лівого стегна, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Після цього ОСОБА_7 відкрито заволодів грошовими коштами в сумі 2 000 доларів США, що згідно з курсом НБУ становило 81 381 грн 60 коп., і залишив місце вчинення злочину, отримавши можливість розпорядитись ними на власний розсуд, і тим самим завдав ОСОБА_11 матеріальної шкоди на вказану суму.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні грабежу є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються сукупністю наявних у ньому доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, потерпіла ОСОБА_9 суду показала, що ОСОБА_7 знає давно, так як навчалася разом з його батьком. До обвинуваченого звернулася з приводу ремонту автомобіля ще на початку лютого-березня 2023 року і завжди розраховувалась. 14 червня 2024 року ОСОБА_7 у неї вдома виконував дрібні ремонтні роботи, які пообіцяв зробити безкоштовно. Вона запропонувала обвинуваченому 100 гривень по закінченню робіт і йшла відкривати вхідні двері, коли відчула удар в потилицю, потім в голову. Повернувшись, побачила над головою молоток, який вона схопила рукою, і почалася бійка. ОСОБА_7 душив її, закривав рот, його руку з молотком вона тримала між ногами, щоб він його не вихопив. Під час сутички запитала обвинуваченого, що він хоче, на що той відповів "гроші". Тоді вона злякалась і вирішила, що краще віддасть гроші. Вона винесла долари США і сказала ОСОБА_7 написати розписку, що той і зробив. На наступний день звернулася до травмпункту, де був зафіксований перелом руки, та викликала працівників поліції.

Свідок ОСОБА_12 показала, що є дочкою потерпілої. 17 червня 2024 року їй зателефонувала мати та повідомила, що на неї був здійснений напад. Зі слів матері, між нею та ОСОБА_7 стався конфлікт, під час якого останній замахувався на матір молотком та душив її. Вона умовила матір звернутися до травмпункту, де зафіксували травми, та викликали працівників поліції.

Показання потерпілої суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку, оскільки вони чіткі, послідовні і логічні. Такі ж обставини вчиненого щодо неї злочину ОСОБА_9 відтворила на місці під час проведення слідчого експерименту (т.1 а.с.180-186), дані в якому зафіксовані відеозаписом і які суд також взяв до уваги.

Також показання потерпілої узгоджуються з іншими доказами, якими суд мотивував свої висновки, зокрема, з даними, які містяться в:

- протоколі огляду місця події від 17.06.2024, в ході якого було оглянуто житло потерпілої за адресою: АДРЕСА_3 , і вилучено змив з чашки, чашку, рушник, рулетку, ручки, молоток, розписку (т.1 а.с.156-162);

- протоколі огляду предмета від 24.06.2024, згідно з яким слідчий оглянув вилучені під час огляду місця події предмети, в тому числі розписку ОСОБА_7 такого змісту: "Дана ОСОБА_13 от ОСОБА_7 . Я обязуюсь вернуть долг 2 000 $ в течение месяца. 14.06.24 г." (т.1 а.с.168-171);

- протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 17.06.2024, відповідно до якого в цей день близько 18 години 40 хвилин працівники поліції за адресою: АДРЕСА_2, затримали ОСОБА_7 , під час обшуку якого вилучили гаманець, мобільний телефон "OSCAL", платіжні карти "Ощадбанк", "Альфабанк", "UKRS bank", "ПУМБ" (т.1 а.с.187-193);

- висновку судово-медичної експертизи № 042-1277-2024 від 11.09.2024, відповідно до якого дані наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_9 свідчать про те, що під час звернення за медичною допомогою 17.06.2024 о 12 годині 35 хвилин у неї мали місце тілесні ушкодження: синець ділянки правого надпліччя; синець нижньої третини лівого стегна. Кожне з вказаних тілесних ушкоджень за ступенем тяжкості відноситься до легкого тілесного ушкодження, так як відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб (за критерієм тривалості розладу здоров`я). Виявлені ушкодження не мають ознак небезпеки для життя. Характер та морфологія виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони утворились внаслідок не менше двох травматичних дій тупого(их) предмета(ів), характерні властивості якого(их) в ушкодженнях не відобразились, за давністю можуть відповідати вказаному терміну, тобто 14.06.2024. Діагнози, які були встановлені ОСОБА_9 : Закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. Перелом голівки 2-ої п`ясної кістки лівої кисті з незначним зміщенням. Перелом голівки 5-ої п`ясної кістки лівої кисті з незначним зміщенням достатнім обсягом об`єктивних клінічних даних не підтверджені (відсутність опису неврологічної симптоматики та її динаміки, характерної для струсу головного мозку; відсутність травматичних змін на представлених рентгенограмах з боку 5-ої п`ясної кістки; консолідований перелом голівки 2-ої п`ясної кістки не відповідає даті травми) (т.2 а.с.33-38).

ОСОБА_7 вину у вчиненні грабежу не визнав на показав, що гроші в сумі 2 000 доларів США отримав у ОСОБА_9 в борг під розписку, і ці гроші було повернуто потерпілій через місяць, коли він був у СІЗО. З потерпілою перебував у дружніх відносинах, вона завжди зверталася до нього з приводу ремонту автомобіля. Йому було відомо, зі слів ОСОБА_9 , що вона зберігала гроші, які належали її матері. 14 червня 2024 року між ним і потерпілою стався конфлікт, який спровокувала остання. Він не стримався, втратив над собою рівновагу та завдав ОСОБА_9 удар молотком по правому плечу. Потерпіла була збуджена, намагалася вдарити його молотком, в процесі сутички потерпіла в ході падіння присіла на комод біля дверей спальні і він намагався її втримати, щоб вона не впала. Після цього почався діалог, ОСОБА_9 запропонувала допомогу і сказала, що дасть йому гроші під розписку, на що він погодився. Після того, як взяв гроші і написав розписку, пішов і не спілкувався з потерпілою до судового засідання.

Версію обвинуваченого, який заперечував вчинення грабежу по відношенню до потерпілої, суд першої інстанції правильно не взяв до уваги і вказав у вироку, що його вина повністю підтверджується іншими доказами в їх сукупності.

З об`єктивної сторони вчинення грабежу можливе у формі відкритого викрадення чужого майна без застосування насильства або погрози його застосування чи відкритого викрадення чужого майна із застосуванням насильства або погрози його застосування. При насильницькому грабежі винний не тільки прикладає певні зусилля для того, щоб безпосередньо вилучити чуже майно, а ще і вдається до насильницького впливу на потерпілого. При цьому насильство застосовується для протиправного вилучення або утримання такого майна.

В даному випадку застосування ОСОБА_7 насильства у виді ударів молотком і було способом примусити ОСОБА_9 віддати йому гроші.

На користь таких висновків свідчать показання потерпілої, що коли вона сказала ОСОБА_7 , що треба закінчувати роботи і пішла відчиняти йому вхідні двері, відчула удар в потилицю, потім другий удар. Повернувшись, побачила над головою молоток, який вона вхопила, і почалася бійка. Вона дряпала обличчя обвинуваченому і била ногою в пах, а він тримав її за руку і повалив на поличку. ОСОБА_7 говорив, щоб вона не кричала, душив її за горло і якимось чином закривав рот, бо вона намагалась кликати на допомогу. Руку з молотком тримала між ногами, щоб він не забрав його. Вона сказала, що не буде кричати, і запитала, що він хоче, на що той сказав, що хоче гроші, всі долари. Вона боялась, що ОСОБА_7 її вб`є, і вирішила, що краще віддасть гроші. Коли винесла долари, він їх взяв і сказав, що віддасть через три місяці, на що вона сказала, щоб написав розписку, що той і зробив. До цього вона говорила ОСОБА_7 , що у неї вдома є велика сума грошей в доларах, але яка саме, не казала. Під час сутички вона побоювалася за своє життя і віддала гроші, щоб ОСОБА_7 пішов.

Ці показання хоча і не викладені в повному обсязі у вироку, проте містяться на технічних носіях інформації, на яких зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції та слідчий експеримент за участю ОСОБА_9 .

З приводу доводів захисника, що показання потерпілої в частині локалізації нанесення їй ударів суперечать висновку судово-медичної експертизи, колегія суддів зауважує, що в ході слідчого експерименту потерпіла пояснила, що відчула як поштовх току два рази в голову - це було забиття в шию і лопатку. Тобто показання ОСОБА_9 про місце нанесення їй ударів базуються на її власному сприйнятті, враховуючи те, що травматичний вплив був для неї несподіваний, зі спини, а область надпліччя розташована між плечем та шиєю.

У той же час, показання ОСОБА_7 , що потерпіла, запропонувавши йому за роботу 100 грн, сама спровокувала конфлікт і так його образила, що він вдарив її молотком у шию, а після сутички добровільно позичила йому 2 000 доларів США, тобто майже всю суму, яку взяла у матері на зберігання, є нелогічними і не витримують жодної критики. А під час слідчого експерименту, перебуваючи на той час у статусі підозрюваного, ОСОБА_7 взагалі повідомив, що побоювався, що завдасть рукою великої шкоди, а тому взяв молоток потерпілої і легко вдарив її у праве плече.

З цих показань достеменно випливає, що передачі грошей ОСОБА_7 навіть і під розписку передували насильницькі дії по відношенню до потерпілої, у зв`язку з чим посилання сторони захисту на те, що передача грошей була добровільною, надумані.

При цьому доводи захисника про проведення слідчих експериментів неналежним чином не заслуговують на увагу, оскільки неодночасне їх проведення за участю обвинуваченого та потерпілої не впливає на належність та допустимість цих доказів. Дійсно, слідчий експеримент за участю потерпілої був проведений в її квартирі, а за участю обвинуваченого - на сходовому майданчику біля її квартири, оскільки вона не дала згоду на це, що є її правом (т.2 а.с.19).

Отже, суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження і навів у вироку сукупність доказів на підтвердження встановлених обставин, якими повністю доведено винуватість ОСОБА_7 у вчиненні грабежу щодо ОСОБА_9 , і які з точки зору достатності та взаємозв`язку правильно покладено в обґрунтування висновків, у тому числі щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.4 ст.186 КК України.

Разом з тим, вказані раніше дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування були кваліфіковані за ч.4 ст.186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений в умовах воєнного стану.

Суд вірно зазначив у вироку формулу кваліфікації дій обвинуваченого за ч.4 ст.186 КК України, тобто частину статті Особливої частини КК України. Водночас, викладаючи юридичне формулювання обвинувачення, вказав, що ОСОБА_7 вчинив відкрите викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, і не зазначив кваліфікуючу ознаку, "поєднане з насильством, яке не є небезпечних для життя чи здоров`я потерпілого", на що обґрунтовано звертає увагу прокурор в апеляційній скарзі.

Під насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, слід розуміти заподіяння легкого тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я або незначної втрати працездатності, а також вчинення інших насильницьких дій (нанесення ударів, побоїв, обмеження чи незаконне позбавлення волі за умови, що вони не були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння). Такі насильниці дії, вчинені під час грабежу, повністю охоплюються відповідним складом кримінального правопорушення і додаткової кваліфікації за статтею, яка передбачає відповідальність за кримінальні правопорушення проти життя та здоров`я особи, не потребує.

І відповідно до формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, в процесі грабежу ОСОБА_7 молотком спричинив ОСОБА_14 легкі тілесні ушкодження у виді двох синців.

Згідно з ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта

Згідно з п.3 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

На підтвердження розміру процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів, прокурор долучив чотири довідки на суми 888 грн 71 коп., 1 725 грн 15 коп., 3 889 грн 13 коп., 1 061 грн 34 коп., що загалом становить 7 564 грн 33 коп. (т.3 а.с.7, 13, 19, 29). Такий же загальний розмір витрат на залучення експерта зазначений і в обвинувальному акті. А тому суд правильно стягнув на користь держави з обвинуваченого 7 564 грн 33 коп., тобто процесуальні витрати в тому розмірі, який довела сторона обвинувачення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни чи скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд врахував, що він вчинив тяжкий злочин, конкретні обставини його вчинення, особу винного, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, працює, одружений, має на утриманні малолітню дитину, 2012 року народження, відсутність обставин, яка пом`якшують та обтяжують покарання.

Між тим, доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність з огляду на те, що суд безпідставно не врахував як обставину, що обтяжує покарання, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, заслуговують на увагу.

Згідно з п.6 ч.1 ст.67 КК України при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнаються вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, особи з інвалідністю або особи, яка перебуває в безпорадному стані, або особи, яка страждає на психічний розлад, зокрема на недоумство, має вади розумового розвитку, а також вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини або у присутності дитини.

Згідно з ч.2 ст.67 КК України суд має право, залежно від характеру вчиненого злочину, не визнавати будь-яку із зазначених у ч.1 ст.67 КК України обставин, за винятком обставин, зазначених в п.п.2, 6, 7, 9, 10, 12 такою, що обтяжує покарання, навівши мотиви свого рішення у вироку.

За приписами ст.10 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні" громадянами похилого віку визнаються особи, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", тобто після досягнення віку 60 років, а також особи, яким до досягнення зазначеного пенсійного віку залишилося не більш як півтора року.

На час вчинення злочину ОСОБА_9 виповнилося 63 роки, і ОСОБА_7 був обізнаний про вік потерпілої, яка була однокласницею його батька.

Відповідно до положень ст.409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Тому відповідно до вимог ст.ст.408, 413 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто незастосування закону, який підлягає застосуванню, є підставою для зміни вироку в частині правової кваліфікації дій ОСОБА_7 , які суд апеляційної інстанції кваліфікує за ч.4 ст.186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений в умовах воєнного стану, а також врахування обставини, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку і часткового задоволення апеляційної скарги прокурора.

Така зміна правової кваліфікації, на переконання колегії суддів, не тягне за собою погіршення становища обвинуваченого і не є підставою для ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції, як про це просить прокурор. Формула кваліфікації залишається такою самою, і обсяг обвинувачення не збільшується, оскільки суд кваліфікуючу ознаку грабежу "поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого", не виключав і, викладаючи у вироку формулювання обвинувачення, визнане доведеним, зазначив про застосування ОСОБА_7 під час грабежу такого насильства до потерпілої ОСОБА_9 , однак помилково не зазначив цю кваліфікуючу ознаку в юридичному формулюванні обвинувачення при викладі правової кваліфікації.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Подільського районного суду м. Києва від 15 травня 2025 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Кваліфікувати дії ОСОБА_7 за ч.4 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений в умовах воєнного стану.

Врахувати як обставину, яка обтяжує покарання, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Повний текст ухвали відповідно до вимог ст.376 КПК України буде оголошено о 16 годині 3 жовтня 2025 року.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3