Справа № 447/2303/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/2976/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

24 жовтня 2025 року Суддя Львівського апеляційного суду ОСОБА_2 , вирішуючи питання прийняття апеляційної скарги ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Миколаївського районного суду Львівської області від 09 жовтня 2024 року,

в с т а н о в и в :

Ухвалою слідчого судді Миколаївського районного суду Львівської області від 09 жовтня 2024 року у задоволені клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту, накладеного на автомобіль марки Volvo, моделі V50 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , відмовлено.

На ухвалу слідчого судді ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді.

Вивчивши матеріали провадження, вважаю, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Як вбачається з оскарженої ухвали ОСОБА_3 звернулися до слідчого судді Миколаївського районного суду Львівської області з клопотанням про скасування арешту, накладеного на автомобіль марки Volvo, моделі V50 з реєстраційним номером НОМЕР_1 .

Подане до Миколаївського районного суду Львівської області клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна розглянуто слідчим суддею по суті в порядку ст. 174 КПК України.

Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначена норма Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку.

Право на справедливий суд, одним із аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням, накладення яких дозволено за змістом щодо умов прийнятності скарги.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, які мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення.

Конституційний Суд України у рішенні від 12 червня 2012 року № 13-рп/2012 зазначив, що, встановлюючи обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права як пропорційність. Обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним.

Положення ч. 1 ст. 24 КПК гарантують кожному право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 ст. 392 КПК в апеляційному порядку також можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування в апеляційному порядку, визначено в ст. 309 КПК.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК до цього переліку відносяться ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову в ньому.

Ухвали слідчого судді про відмову в скасуванні арешту майна, постановлені в порядку ст. 174 КПК, до цього списку не відносяться. При цьому відмова у скасуванні арешту майна не позбавляє особу права звернутися до суду з повторним клопотанням про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України як на досудовому розслідуванні, так і під час судового провадження.

Встановлення законодавцем такого обмеження права на апеляційне оскарження рішень слідчих суддів має легітимну мету, не порушує принципу пропорційності між гарантованими правами особи у ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і суспільною необхідністю, а також відповідає принципу правової визначеності.

Крім того, відповідно до висновку про застосування норми права, який міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 лютого 2019 року в справі № 569/17036/118 (провадження № 51-598 кмо 19), ухвала слідчого судді про повне або часткове скасування арешту майна, постановлена за правилами ст. 174 КПК, не підлягає апеляційному оскарженню.

За таких обставин, ухвали слідчого судді про відмову в скасуванні арешту майна, а також про повне або часткове скасування арешту майна відповідно до положень п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК у взаємозв`язку зі статтями 170, 173, 174 КПК апеляційному оскарженню не підлягають.

Такого ж висновку дійшла й Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в ухвалі від 20 травня 2024 року по справі № 712/191/23 (провадження № 51-3208кмо).

Отже будь-яких правових підстав для апеляційного перегляду ухвали слідчого судді від 09.10.2024, постановленої у визначеному КПК України порядку, немає.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Оскільки апеляційна скарга подана на судове рішення, яке оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 слід відмовити.

Керуючись ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Миколаївського районного суду Львівської області від 09 жовтня 2024 року.

Копію ухвали з апеляційною скаргою надіслати ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її постановлення.

Суддя ОСОБА_4