Справа № 194/1956/25
Номер провадження 1-кс/194/191/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2025 року Слідчий суддя Тернівського міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , скаржника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тернівка Дніпропетровської області скаргу ОСОБА_5 на постанову слідчого СВ ВП №1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000109 від 14.04.2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 05.12.2025 року звернувся до слідчого судді Тернівського міського суду Дніпропетровської області із скаргою на постанову слідчого СВ ВП №1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000109 від 14.04.2022 року.

В обґрунтування скарги ОСОБА_5 посилається на те, що слідчим СВ ВП №1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 винесена 13.05.2025 року постанова про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000109 від 14.04.2022 року, яка прийнята передчасно, оскільки: слідчий не звертався до медичних закладів з приводу отримання необхідної інформації, а зазначає про те, що ОСОБА_5 не надано документів на підтвердження його слів; слідчий посилається на вирок від 19.09.2023 року за ч. 1 ст. 125 КК України, яким ОСОБА_5 визнано винним, та який не набрав законної сили. Таким чином, просить поновити строк для оскарження постанови, скасувати постанову слідчого СВ ВП №1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 13.05.2025 року про закриття кримінального провадження. Крім того, вважає, що наявні ознаки фальсифікації матеріалів досудового розслідування, що є підставою для винесення окремої ухвали та направлення її до ДБР за фактом фальсифікації слідчим матеріалів досудового розслідування кримінального провадження №0000109 від 14.04.2022 року.

Скаржник ОСОБА_5 в судовому засіданні скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав викладених в скарзі. Також зазначає, що після скасування постанови про закриття кримінального провадження не проводились слідчі дії, не були перевірені покази Набоки, та які не відповідають їх показанням та дійсності, супровідний лист складений без дати, що є фальсифікацією матеріалів та підставою для винесення ухвали та направлення до ДБР. Не з`ясовано інформацію щодо нанесення тілесних ушкоджень. Слідчий не відтворювала подію за його участю та участю Набок. Не всі відомості внесені до ЄРДР, оскільки внесено лише певні факти, та які неправильно викладені слідчим. Слідчим не зроблено запитів до лікарні. Зазначає, що він дійсно визнаний винним за ч. 1 ст. 125 КК України, однак вирок не набрав законної сили.

Слідчий ОСОБА_4 щодо задоволення скарги заперечує. Зазначає, що в кримінальному провадженні проведенні усі необхідне слідчі дії, тому після скасування постанови про закриття провадження слідчих дій не проводилось. Відсутня суб`єктивна та об`єктивна сторона злочину.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив, що з`ясування факту нанесення тілесних ушкоджень не є предметом даного кримінального провадження, яке підлягає встановленню. Окрім того, слідчим зазначено про необхідну оборону, тому постанова є обґрунтованою та законною.

Ухвалою слідчого судді Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 05.12.2025 року відкрито провадження по скарзі.

Слідчий суддя не вирішує питання щодо поновлення строку на оскарження постанови від 13.05.2025 року, оскільки скаржником скаргу подано у визначений законом строк.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження, приходжу до наступного висновку.

Частина 2 ст. 9 КПК України визначає, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 91 КПК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

За загальним правилом, визначеним в ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно зі ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Статтею 94 КПК України встановлено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно із ст.284 ч.2 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із засобів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Таким чином, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Згідно із п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з: мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Таким чином, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Отже, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження.

Згідно з ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 303 КПК України закріплено право певного кола осіб на оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскарженні рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Під час розгляду скарги встановлено, що 13.04.2022 року до ЄРДР внесені відомості за №0000109 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 146 КК України.

За постановою слідчого СВ ВП № 1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 13.05.2025 року кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000109 від 13.04.2022 року закрито, у зв`язку з відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 146 КК України. Постанова слідчого обґрунтована тим, що в діях невстановленої особи не вбачаються ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 146 КК України, також в ході досудового розслідування не встановлено об`єктивну та суб`єктивну сторону даного кримінального правопорушення. Також слідчий зазначає, що ОСОБА_5 не надав жодних документів, які б підтверджували його слова, а саме довідки з лікарні, судово-медичного обстеження, підтвердження з`ясування та підтвердження позбавлення його волі як такого. Крім того, слідчий посилається на те, що стосовно події, яка сталась 04.10.2022 року було відкрито кримінальне провадження за заявою ОСОБА_6 досудове розслідування завершено та направлено в суд з обвинувальним актом. 19.09.2023 року ОСОБА_5 був визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку ч. 1 ст. 125 КК України.

Так, в матеріалах кримінального провадження мається вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.09.2023 року, згідно якого ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за фактом спричинення останнім тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , які мали місце 04.10.2021 року. Вирок не набрав законної сили.

Згідно ч. 1, 5 ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Згідно ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Згідно ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відтак, на підставі вищевказаних правових норм, слідчий суддя вважає неслушним посилання слідчого в постанові про закриття кримінального провадження на вищевказаний вирок, який не набрав законної сили, та який слідчий поклав в обґрунтування рішення щодо закриття кримінального провадження.

Згідно ч. 1, 2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 18 КПК України, жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.

Крім того, на підставі цього не є зрозумілим зазначення слідчого щодо того, що ОСОБА_5 не надав жодних документів, які б підтверджували його слова, а саме довідки з лікарні, судово-медичного обстеження, підтвердження з`ясування та підтвердження позбавлення його волі як такого, оскільки слідчий як сторона кримінального провадження може самостійно реалізовувати права, надані йому кримінально-процесуальним законодавством, у тому числі збирати документи та інші докази на підтвердження чи спростування своєї правової позиції.

Поміж іншого, з матеріалів кримінального провадження не вбачається, що слідчим повно та всебічно проведено досудове розслідування кримінального провадження, про що наголошує скаржник ОСОБА_5 , на підставі чого було зроблено висновок про відсутність в діях невстановленої особи ознак кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 146 КК України, про відсутність об`єктивної та суб`єктивної сторону даного кримінального правопорушення, що мало наслідком закриття вказаного кримінального провадження.

Однак, такий висновок слідчого є не повним, оскільки в оскаржуваній постанові відсутні посилання на всі проведені слідчі дії в цьому провадженні.

Тобто, крім наведених аргументів які вказують на закриття провадження за відсутності складу кримінального правопорушення, інші відомості проведеного розслідування, слідчим не наведено.

Окрім того як вбачається з матеріалів кримінального провадження, після скасування постанови слідчого СВ ВП №1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження від 07 лютого 2024 року, внесеного до ЄРДР за №0000109 від 14.04.2022 року взагалі не проведено жодних слідчих-розшукових дій.

Суд не бере до уваги посилання прокурора, що відсутній склад кримінального провадження, оскільки є необхідне оборона, так як слідчим не обґрунтовано закриття кримінального провадження внаслідок необхідної оборони.

Отже, з постанови слідчого про закриття кримінального провадження вбачається, що ним не з`ясовано всіх обставин, які мають суттєве значення для кримінального провадження.

Вказані факти свідчать про неповноту проведеного досудового розслідування та передчасного прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

У відповідності до вимог ст.9 КПК України, слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Таким чином, оскаржувана постанова винесена в порушення вимог ч. 5 ст. 110 КПК України, оскільки прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим показань, документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

З огляду на встановлені в ході розгляду скарги обставини, слідчий суддя вважає, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження є необґрунтованою, оскільки рішення про відсутність в діянні складу кримінального правопорушення прийнято передчасно, без вжиття всіх передбачених законом заходів для встановлення складу кримінального правопорушення та належної правової оцінки встановленим обставинам, а також об`єктивної оцінки всіх наданих показів свідків та визначення усіх елементів кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна чи об`єктивна сторона).

Слід зауважити, що слідчий суддя не повинен підміняти собою одну зі сторін кримінального провадження щодо ініціювання питання про збирання, отримання доказів або їх забезпечення, оскільки це не відповідатиме критеріям ефективності здійсненні судового контролю у кримінальному провадженні. Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що віднесені на його розгляд сторонами кримінального провадження та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Враховуючи, що при розслідуванні вказаного кримінального провадження не було проведено всіх необхідних слідчих дій для повного і всебічного встановлення обставин кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, слідчим належним чином не вжито заходів для виконання вимог ст. 9 КПК України, що є суттєвим порушенням і безпосередньо впливає на законність прийнятого рішення, тому постанова, винесена слідчим СВ ВП №1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області від 13.05.2025 року про закриття кримінального провадження, підлягає скасуванню, а матеріали кримінального провадження № 0000109 поверненню до ВП №1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області для продовження досудового розслідування.

При цьому, слідчим суддею приймається до уваги правова позиція, викладена у п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» в якому зазначено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Щодо заяви ОСОБА_5 , про направлення подання до ДБР у зв`язку з фальсифікацією матеріалів провадження, ці вимоги задоволенню не підлягають, оскільки, в силу вимог ст. 307 КПК України, слідчий суддя при розгляді скарги не наділений такими повноваженнями, та при розгляді скарги розглядає її в межах вимог зазначених в скарзі, а також з урахуванням досліджених у суді матеріалів кримінального провадження слідчий суддя не вбачає підстав для винесення ухвали про звернення до ДБР для внесення відомостей до ЄРДР.

При цьому, слідчий суддя, зазначає, що заявник не позбавлений самостійно звертатися до ДБР з заявою щодо вчинення посадовими особами будь-якого кримінального правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 303-304, 306, 307, 372 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_5 на постанову слідчого СВ ВП №1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000109 від 14.04.2022 року задовольнити частково.

Скасувати постанову від 13.05.2025 року слідчого СВ ВП №1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000109 від 14.04.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 146 КК України.

В іншій частині скарги відмовити.

Матеріали даного кримінального провадження повернути до ВП № 1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області для продовження досудового розслідування.

Повний текст ухвали оголошений 08.12.2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1