Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №11-кп/4805/755/25
Категорія ч.4 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (дистанційно),

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0002557 за апеляційними скарг ами заступника керівника Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 03 червня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Теміртау, Карагандинської області, Казахстан, громадянина України, українця, із вищою освітою, неодруженого, непрацюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 23.09.2020 Житомирським апеляційним судом за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений 09.09.2022 по відбуттю строку покарання,

- 19.06.2024 Богунським районним судом м. Житомира за ч.4 ст.185, ч.2 ст.190 КК України на 5 років позбавлення волі та на підставі ст. ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 просить вирок змінити в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Виключити з вироку вказівку про призначення ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України. Ухвалити рішення, яким вирок Богунського районного суду міста Житомира від 19.06.2024 щодо ОСОБА_7 за ч.4 ст.185, ч.2 ст.190 КК України виконувати самостійно. В решті вирок залишити без змін. Вказує, що застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України у вироку Богунського районного суду міста Житомира від 03.06.2025 та призначення остаточного покарання з урахуванням попереднього вироку Богунського районного суду міста Житомира від 19.06.2024 є безпідставним, оскільки у даному випадку вироки повинні виконуватись самостійно.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання із застосуванням ст.75 КК України. Вважає вирок в цій частині незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що при призначенні покарання суд першої інстанції не врахував належним чином пом`якшуючі обставини, дані про стан його здоров`я, його вік, те що він сприяв слідству, а також не надав належної оцінки його доводам про те, що він може виправитись без реального відбування покарання.

Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 03 червня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного попереднім вироком Богунського районного суду м. Житомира від 19.06.2024, більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

Початок строку відбуття покарання встановлено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання та затримання ОСОБА_7 .

Стягнуто зі ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз в загальному розмірі 7207 грн. 81 коп.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 18.08.2023 року приблизно о 23 год. 30 хв. ОСОБА_7 перебував в подвір`ї будинку АДРЕСА_3 , де він помітив автомобіль марки ВАЗ 2114 д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 .

В цей день, час, місці та за вказаних обставин, у ОСОБА_7 з корисливих мотивів виник злочинний умисел, направлений на таємне, повторне, поєднане з проникненням у сховище, вчинене в умовах воєнного стану, викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне, повторне, поєднане з проникненням у сховище, вчинене в умовах воєнного стану, викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , керуючись корисливим мотивом, пересвідчившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає та вони залишаються непоміченими, за допомогою невстановленого слідством предмету, шляхом пошкодження замка проник до салону автомобіля марки ВАЗ 2114 д.н.з. НОМЕР_1 , де оглянувши салон помітив наступне майно: роутер марки «ZTE» моделі «Gepon ONU F401» вартістю 1893 грн. 33 коп.; маршрутизатор (роутер) марки «Netis» моделі «WF2409E» вартістю 480 грн. 33 коп.; акамуляторний шуруповерт марки «Зенит» моделі «ЗША-1213 А Li-ІК» вартістю 1109 грн. 10 коп.; автоматичний зварювальний апарат марки «DVP» моделі «DVP-740» вартістю 24899 грн. 70 коп.; автомагнітолу марки «JVC» моделі «KD-X135Q» вартістю 1290 грн. 00 коп.; модем (маршрутизатор) марки «Tenda» моделі «D301» вартістю 431 грн. 33 коп; абонентський термінал марки «ZTE» моделі «ONT ZXHN F601» вартістю 493 грн. 00 коп, які в подальшому викрав із салону автомобіля.

В подальшому, ОСОБА_7 , утримуючи викрадене майно при собі, місце вчинення злочину залишив та розпорядився вказаним майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_10 майнової шкоди на загальну суму 30596 грн. 79 коп.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжки), вчинене повторно, поєднаного з проникненням у сховище, в умовах воєнного стану.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 , яка частково підтримала апеляційну скаргу прокурора та заперечила стосовно задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 в підтримання апеляційної скарги обвинуваченого та в заперечення апеляційної скарги прокурора, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 в таємному викраденні чужого майна (крадіжки), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у сховище, вчиненому в умовах воєнного стану, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційних скаргах не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.4 ст. 185 КК України кваліфіковані правильно.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується матеріалами кримінального провадження, які були перевірені судом першої інстанції та яким була надана належна оцінка.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , згідно ст.66 КК України, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , згідно ст.67 КК України судом не встановлено.

Також судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, не працює, неодружений, на утриманні дітей не має, за місцем проживання характеризується позитивно, проте зловживає спиртним напоями та наркотичними засобами. З 19.09.2022 року перебуває на обліку у лікаря нарколога в Обласному медичному спеціалізованому центрі з діагнозом: Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності. На обліку у лікаря психіатра не перебуває.

Крім того, судом враховано висновок досудової доповіді, складеної Богунським районним відділом Філії ДУ «Центр пробації» у Житомирській області, згідно якої ОСОБА_7 негативно характеризується за попереднім місцем проживання, не має постійного місця роботи, а також має високу ймовірність вчинення повторного правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства.

З урахуванням зазначених обставин та даних про особу обвинуваченого, суд першої інстанції прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства не можливе та призначив останньому покарання у виді позбавлення волі в розмірі наближеному до мінімального, передбаченому санкцією ч.4 ст.185 КК України, та дійшов висновку, що призначене покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого і сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень.

З наведеними висновками місцевого суду погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що судом не враховано належним чином дані про його особу, зокрема його вік, стан його здоров`я, а також обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриття злочину, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки дані про особу обвинуваченого, а також його ставлення до вчиненого кримінального правопорушення були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що судом призначено занадто суворе покарання, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки згідно ст. 414 КПК України не відповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно постанови Верховного Суду від 01 листопада 2018 року у справі № 524/5999/17 під терміном «явно несправедливе покарання» розуміють не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням і тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що розмір призначеного ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч.4 ст.185 КК України, який наближений до мінімального розміру, у даному випадку, не можна вважати явно несправедливим через суворість.

Крім того, враховуючи обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, та будучи засуджений попереднім вироком Богунського районного суду м. Житомира від 19.06.2024 року за ч.4 ст.185, ч.2 ст.190, ч.1 ст.70 КК України на 5 років позбавлення волі та на підставі ст. ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, умови іспитового строку порушив, за що ухвалою цього ж суду від 15 травня 2025 року звільнення від відбування покарання було скасовано та направлено його для відбування покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, колегія суддів не вбачає підстав для призначення останньому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, оскільки звільнення обвинуваченого від покарання з іспитовим строком не буде сприяти меті покарання, передбаченої ч.2 ст.50 КК України.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він може виправитись без реального відбування покарання, на думку колегії суддів з урахуванням наведених обставин та даних про особу обвинуваченого, є не переконливими.

Таким чином, переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційній скарзі обвинуваченого не наведено, а тому вона задоволенню не підлягає.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 з врахуванням вироку Богунського районного суду м. Житомира від 19.06.2024 року.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання, суд першої інстанції застосував ч.4 ст.70 КК України та за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного попереднім вироком Богунського районного суду м. Житомира від 19.06.2024, більш суворим покаранням призначеним за цим вироком, призначив йому остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 5 років 6 місяців.

Проте, відповідно п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 раніше засуджений вироком Богунського районного суду м. Житомира від 19.06.2024 року за ч.4 ст.185, ч.2 ст.190, ч.1 ст.70 КК України на 5 років позбавлення волі та на підставі ст. ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки. Вказаний вирок набрав законної сили.

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 15 травня 2025 року, яку ухвалою Житомирського апеляційного суду від 16 липня 2025 року залишено без зміни, було скасовано звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 та направлено останнього для відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років згідно вироку Богунського районного суду м. Житомира від 19.06.2024 року.

Водночас, кримінальне правопорушення, за яке ОСОБА_7 засуджено оскаржуваним вироком, останній вчинив 18.08.2023 року, тобто до ухвалення попереднього вироку Богунського районного суду м. Житомира від 19.06.2024 року (подія 15.05.2024 року).

Таким чином, з огляду на те, що оскаржуваним вироком ОСОБА_7 засуджено за кримінальне правопорушення, яке він вчинив 18.08.2023 року, тобто до ухвалення вироку щодо останнього у першій справі, застосування положень ч.4 ст.70 КК України не допускається, оскільки у даному випадку кожен вирок виконується самостійно.

Отже, при призначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Більш того, на час ухвалення оскаржуваного вироку 03.06.2025, вже існувала ухвала Богунського районного суду м.Житомира від 15 травня 2025 року, яку ухвалою Житомирського апеляційного суду від 16 липня 2025 року залишено без зміни, про скасування звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 та направлено останнього для відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років згідно вироку Богунського районного суду м. Житомира від 19.06.2024 року.

Відповідно до повідомлення ДУ «ЖУВП №8» засуджений ОСОБА_7 06.10.2025 вибув для відбування покарання, призначеного вироком Богунського районного суду м. Житомира від 19.06.2024 року, з урахуванням ухвали Богунського районного суду м.Житомира від 15 травня 2025 року, для відбування покарання у виді 5 років позбавлення волі до ДУ «Одеська ВК (№14»). Початок строку 22.09.2025.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про зміну вироку суду з посиланням на вказівку про виконання попереднього вироку від 19.06.2024 самостійно, є безпідставними, оскільки вказаний вирок від 19.06.2024 вже виконується.

Відповідно до ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи, що вказані зміни не погіршують становища обвинуваченого, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора та вважає за можливе змінити вирок суду першої інстанції в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_7 остаточного покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу заступника керівника Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 03 червня 2025 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання.

Виключити з вироку посилання на призначення ОСОБА_7 остаточного покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України.

В іншій частині вироку суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 в той самий строк з дня отримання копії судового рішення.

Судді: