У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах володільця майна ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001713, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 09.09.2025 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, -

встановив:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 04 листопада 2025 року надійшло клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна накладеного ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 вересня 2025 року, у кримінальному провадженні від 09.09.2025 року за №0001713.

В обґрунтування клопотання представник власника майна посилається на те, що ухвалою слідчого судді від 26 вересня 2025 року накладено арешт на майно, а саме на автомобіль "HYUNDAI MATRIX" реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 .

Адвокат зазначає, що ОСОБА_4 , який являється власником транспортного засобу не являється стороною в даному кримінальному провадженні, щодо нього не вирішувалось питання про оголошення підозри. Крім того вказує, що всі слідчі дії, проведення яких було необхідне з даним автомобілем, вже проведені,в тому числі і судові експертизи. Зазначив, що доказів, які б свідчили про потреби такий ступінь втручання органом досудового розслідування у право власності ОСОБА_4 не надано, та вказане свідчить про порушення принципу розумності та спів розмірності обмеження ОСОБА_4 у праві власності.

На підставі вище наведеного адвокат просить клопотання задовольнити та скасувати арешт майна накладений ухвалою слідчого судді.

В судове засідання 11 листопада 2025 року:

представник власника майна не з`явився, через канцелярію суду подав заяву згідно якої просить розгляд клопотання про скасування арешту майна просить проводити у їх відсутності.

слідчий не з`явився, подав заяву згідно якої зазначив, що не заперечує проти скасування арешту накладеного на транспортний засіб, просить розгляд справи провести у його відсутності.

Слідчий суддя, дослідивши та проаналізувавши матеріали клопотання, приходить до висновку, що клопотання про скасування арешту майна, підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, носять у собі тимчасовий характер.

Порядок скасування арешту майна встановлюється нормами ст.174 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано ухвалою суду за клопотанням власника майна або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді від 26 вересня 2025 року накладено арешт на майно, а саме на автомобіль "HYUNDAI MATRIX" реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 .

Клопотання заявника аргументовано тим, що ОСОБА_4 , який являється власником транспортного засобу не являється стороною в даному кримінальному провадженні, щодо нього не вирішувалось питання про оголошення підозри. Крім того вказує, що всі слідчі дії, проведення яких було необхідне з даним автомобілем, вже проведені, в тому числі і судові експертизи.

Варто зазначити, що в кримінальному провадженні існує два види інтересів: суспільні інтереси, на захист яких спрямована система кримінальної юстиції; особисті інтереси підозрюваного, обвинуваченого, інших учасників кримінального провадження, які мають бути гарантовано захищені від неправомірних посягань.

Забезпечення балансу цих інтересів, по суті, є одним з найважливіших завдань кримінального провадження. Так, у ст. 2 КПК зазначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Досягнути такого балансу можна лише за умови існування і дотримання певних правил, визначених у законі, які в своїй сукупності створюють систему гарантій від порушення прав особи, що опинилась у сфері дії кримінального провадження.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "ОСОБА_5 та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч.3 ст.22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

Викладені обставини свідчать, про те, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Як вбачається із заяви слідчого, усі необхідні слідчі та процесцальні дії щодо майна яке перебуває під арештом, а саме автомобіля "HYUNDAI MATRIX" реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння майном, у зв`язку з чим вважає доцільним скасувати арешт майна накладений на автомобіль "HYUNDAI MATRIX" реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження

Разом з тим, враховуючи, що вказане кримінальне провадження на даний час не розглянуто, обвинувальний акт до суду не передано, відповідні дані у матеріалах клопотання відсутні, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає частковому задоволенню в частині накладення арешту на транспортний засіб та зазначає, що відпала потреба подальшого застосування арешту лише в частині заборони користування таким.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.174, 309 КПК України, слідчий суддя,-

постановив:

Клопотання задовольнити частково.

Скасувати арешт на автомобіль "HYUNDAI MATRIX" реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 вересня 2025 року, в частині заборони користування ним та повернути автомобіль власнику майна ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1