Справа № 203/6502/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року Центральний районний суд міста Дніпра в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро клопотання дізнавача СД Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором, про арешт майна, заявлене в рамках кримінального провадження №0000406,-

ВСТАНОВИВ:

До Центрального районного суду міста Дніпра надійшло вищезазначене клопотання дізнавача, заявлене в рамках кримінального провадження №0000406, про арешт майна.

В призначене судове засідання дізнавач та власник майна не з`явились.

Дізнавач в наданій заяві просив розглядати клопотання без його участі, зазначивши про підтримання клопотання.

Власник майна про причини неявки не повідомив, що в силу положень ч.1 ст.172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

Перевіривши викладені в клопотанні доводи та дослідивши надані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку

Відповідно ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів такого забезпечення є арешт майна.

Частинами 1,3 ст.132 КПК України встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч.2 ст.170 КПК України).

В свою чергу ч.3 ст.170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.ч.10,12 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Під час розгляду клопотання встановлено, що СД ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000406, відомості за яким внесено до ЄРДР 11.09.2025 року з правовою кваліфікацією за ст.290 КК України.

З долучених до клопотання матеріалів кримінального провадження вбачається, що 10.09.2025 року співробітника УПП в Дніпропетровській області біля буд.№1 по вул.Щербакова в м.Дніпрі було зупинено транспортний засіб автомобіль марки «Volvo», модель «940»,д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, під керуванням водія ОСОБА_4 . В ході перевірки було виявлено, що цифри VIN-коду на вузлах та агрегатах мають різний відтиск та можливе кустарне втручання.

Згідно протоколу огляду місця події від 10.09.2025 року вказаний вище автомобіль, ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 10.01.2024 року були вилучені.

В наданому клопотанні дізнавач просив накласти на зазначене вище майно арешт, з метою його збереження як речового доказу та забезпечення проведення необхідних судових експертиз.

Відповідно до ст.290 КК України встановлено кримінальну відповідальність за знищення, підробку або заміну ідентифікаційного номера, номерів двигуна, шасі або кузова, або заміну без дозволу відповідних органів номерної панелі з ідентифікаційним номером транспортного засобу.

Перевіряючи доводи клопотання, слідчий суддя вважає, що останні в достатній мірі свідчать про факт вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України.

Таким чином, з урахуванням характеру та обставин вчиненого кримінального правопорушення, а також обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, вилучений транспортний засіб, як такий, що містить ознаки несанкціонованого внесення змін до ідентифікаційних даних транспортного засобу, зберігає на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення, відповідає критеріям речових доказів, визначеним ст.98 КПК України та є необхідним для забезпечення проведення необхідних у кримінальному провадженні судових експертиз.

За вказаних обставин, слідчий суддя приходить до висновку про наявність передбачених п.1 ч.2 ст.170 КПК України підстав для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження, в зв`язку з чим, з метою забезпечення збереження речових доказів, проведення необхідних судових експертиз, на даному етапі досудового розслідування слід накласти арешт на вилучений транспортний засіб, з ключами від нього та свідоцтвом про реєстрацію, з позбавлення права відчуження, розпорядження та користування останніми.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.98,131,132,170-172,175,309,369-372 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

Клопотання дізнавача - задовольнити.

Накласти арешт на транспортний засіб автомобіль марки «Volvo», модель «940»,д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору; ключі від вказаного транспортного засобу та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 10.01.2024 року, із забороною відчуження, розпорядження та користування останніми.

Ухвала відповідно до ч.1 ст.175 КПК України виконується негайно слідчим, прокурором та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1