Справа № 740/2823/24
Провадження № 1-в/740/21/26
УХВАЛА

16 січня 2026 року м. Ніжин

Суддя Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_1 , перевіривши подання командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 про звільнення від призначеного покарання з випробуванням у зв`язку із закінченням іспитового строку стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 травня 2024 року,

установила:

14 січня 2026 року до суду надійшло вказане подання командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 , подане 07 січня 2026 року засобами поштового зв`язку, про звільнення від призначеного покарання з випробуванням у зв`язку із закінченням іспитового строку стосовно ОСОБА_3 , засудженого вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 травня 2024 року.

Перевіривши зміст подання, додані до нього документи та матеріали справи, слід зазначити таке.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

За змістом п. 9 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого проживає засуджений, у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 5, 8, 9, 13-3 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до п. 12 наказу Міноборони України від 17.09.2020 № 337 «Про затвердження Порядку здійснення командирами (начальниками) військових частин (установ) контролю за поведінкою військовослужбовців, звільнених від відбування покарання з випробуванням», стосовно військовослужбовця, звільненого від відбування покарання з випробуванням, який протягом іспитового строку виконав покладені на нього судом обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення (підтверджується наданою військовослужбовцем довідкою про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України, отриманою відповідно до Порядку доступу до відомостей персонально-довідкового обліку єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29 листопада 2016 року № 1256, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10 січня 2017 року за № 22/29890), після закінчення іспитового строку командир (начальник) військової частини (установи) надсилає до місцевого суду, у межах територіальної юрисдикції якого проживає такий військовослужбовець, клопотання про звільнення його від призначеного покарання та його особову справу.

Отже територіальна підсудність вирішення вищевказаного питання визначається за місцем проживання засудженого.

Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вільний вибір місця проживання чи перебування право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце проживання житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), у яких особа отримує соціальні послуги.

Порядок реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також форми необхідних для цього документів, визначений Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року № 265, який набрав чинності 14 березня 2022 року.

Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором.

Відповідно до п. 1, 5 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», адреса житла місцезнаходження житла особи, що включає такі дані (за наявності): область, район, місто (село, селище), район у місті, вулиця, номер будівлі, номер квартири (кімнати тощо). Житло житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, в якому особа постійно або тимчасово проживає.

Зміст вищевказаних норм свідчить про те, що особа може мати декілька місць проживання/перебування. Водночас законодавством визначено необхідність проведення реєстрації (декларування) місця проживання/перебування особи, яка може бути здійснена тільки за однією адресою за її власним вибором, в тому числі й на підставі договору оренди житлового приміщення.

Реєстрація (декларування) місця проживання/перебування у встановленому порядку має значення для реалізації окремих прав особи, зокрема, під час вибору суду, якому підсудна справа.

Установлено, що вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 травня 2024 року, який набрав законної сили 25 червня 2024 року, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк один рік; на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік з покладенням обов`язків згідно зі ст. 76 КК України.

За повідомленням командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_4 від 28.02.2025 № 3001, яке міститься в матеріалах кримінальної справи, військовослужбовець ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 532 від 27.02.2025 поставлений на облік військовослужбовців, звільнених від відбування покарання у в/ч НОМЕР_1 з 27.02.2025.

Перевіряючи дотримання суб`єктом правил територіальної підсудності, установлено, що згідно з матеріалами кримінального провадження № 0000095 від 15.03.2024 та вироком суду від 23 травня 2024 року засуджений ОСОБА_3 не має зареєстрованого місця проживання. При цьому на момент здійснення досудового розслідування та винесення вироку останній фактично проживав без реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

У особовій справі № 1/2025 щодо засудженого ОСОБА_3 , яка додана до подання, зазначено місце проживання останнього за адресою: АДРЕСА_2 .

Разом з цим ні в матеріалах кримінального провадження, ні в особовій справі не міститься підтвердження того, що ОСОБА_3 має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання у м. Ніжині чи Ніжинському районі.

Натомість, як встановлено з доданих до подання матеріалів, засуджений ОСОБА_3 станом на 07.01.2026 (на момент звернення до суду з поданням) проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 , знаходиться в тимчасовому місці дислокації підрозділу цієї військової частини, яка згідно з відомостями, які містяться на поштовому конверті, знаходиться поза межами м. Ніжина та Ніжинського району та на яку не поширюється територіальна юрисдикція Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області.

Згідно із ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу, до яких належать, зокрема, верховенство права, законність.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 12.10.1978 у справі «Zand v. Austria» та в рішенні від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий не маючи юрисдикції, в тому числі стосовно територіальної підсудності, приймає будь-які рішення за заявою, клопотанням засудженого, що не відноситься до його, в тому числі територіальної юрисдикції.

З огляду на наведені положення та враховуючи, що у випадку недотримання суб`єктом звернення правил територіальної підсудності, визначеної у ст. 539 КПК України, суд не здійснює розгляд по суті клопотання. Установивши, що клопотання (подання) не підсудне, то з урахуванням положень ст. 539 КПК України суд вправі прийняти рішення про повернення відповідного клопотання, що забезпечить право суб`єкта звернення на доступ до правосуддя до належного суду.

Зі змісту вищенаведених норм убачається, що в першу чергу суд, отримавши заяву, клопотання, у разі встановлення порушень правил територіальної підсудності, повертає заяву, клопотання, тобто суд виконує процесуальні дії виключно в межах зазначеного раніше.

Оскільки засуджений ОСОБА_3 не має зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання на території Ніжинського району, як і фактично не проживає на території, на яку поширює свою юрисдикцію Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області, а перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 , то подання командира в/ч НОМЕР_1 про звільнення останнього від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням іспитового строку підлягає поверненню особі, яка його подала, для подання до належного суду.

Керуючись ст. 2, 9, 22, 371, 372, 537, 539 КПК України, -

ухвалила:

Подання командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 про звільнення від призначеного покарання з випробуванням у зв`язку із закінченням іспитового строку стосовно ОСОБА_3 , засудженого вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 травня 2024 року, повернути для подання до належного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1