КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/5445/2025 Категорія: ч. 4 ст. 185 КК України
ЄУН: 755/9736/25 Суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 листопада 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0001682 за обвинуваченням

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:

- 26 липня 2012 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 307 КК України, до покарання у виді 5 років позбавлення волі, із звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком на 3 роки;

- 6 березня 2014 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 186 КК України, з урахуванням ст. 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць;

- 29 травня 2014 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 309 КК України до позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці;

- 19 грудня 2018 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

- 11 грудня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України, з ст. 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць;

- 7 лютого 2020 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць;

- 30 серпня 2024 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки;

- 20 травня 2025 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 309, ст. 71, 72 КК України до покарання у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня 2025 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20 травня 2025 року за ч. 2 ст. 309 КК України більш суворим за даним вироком, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

Цим же вироком вирішено питання цивільного позову та долі речових доказів у провадженні.

Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що 16 травня 2025 приблизно о 21.30 год., перебуваючи біля 1-го під`їзду будинку № 5 по вул. Ентузіастів в м. Києві, у дворі побачив припаркований автомобіль марки Lexus моделі NX 200t державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ТОВ «БК УБКМ», яким на постійній основі користується ОСОБА_9 , який являється директором ТОВ «БК УБКМ». Салон, багажне відділення, двері та вікна автомобіля були зачинені, що об`єктивно обмежувало та перешкоджало вільному доступу та незаконному потраплянню сторонніх осіб до майна, що знаходилось в салоні автомобіля, а отже і доступ до сховища, яке є володінням ОСОБА_9 . Підійшовши ближче, ОСОБА_8 оглянув салон автомобіля та виявив на центральній консолі між водійським та пасажирським сидінням гаманець, та в цей час у останнього виник умисел на таємне викрадення чужого майна, яке знаходилось в автомобілі.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, повторно, поєднане з проникненням в інше сховище, ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи на меті незаконне збагачення, скориставшись тим, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає та не зможе завадити вчиненню протиправних дій, підійшов до припаркованого автомобіля марки Lexus, моделі NX 200t державний номерний знак НОМЕР_1 та намагався відчинити водійські двері, однак, не довівши свій злочинний умисел до кінця, пішов підшукувати предмет, за допомогою якого зможе проникнути у салон автомобіля.

Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням в автомобіль, ОСОБА_8 , знайшовши предмет для подолання перешкоди, шляхом розбиття бокового вікна водійських дверей автомобіля марки Lexus, моделі NX 200t державний номерний знак НОМЕР_1 , незаконно проник до вищезазначеного транспортного засобу, що є сховищем, звідки таємно викрав шкіряний гаманець коричневого кольору, що належить ОСОБА_9 , який матеріальної цінності для потерпілого не становить, у середині якого знаходилось майно ОСОБА_9 , а саме грошові кошти в сумі 2000 доларів США купюрами по 100 доларів кожна, що згідно офіційного курсу НБУ на день вчинення злочину становить 82941 гривень 80 копійок; 300 євро купюрами по 50 євро, що згідно офіційного курсу НБУ на день вчинення злочину становить 13914 гривень 93 копійки, а також грошові кошти в сумі 15000 гривень купюрами по 1000, 500 гривень, декілька дисконтних карток.

Після чого ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 майнової шкоди на загальну суму 111856 гривень 73 копійки.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_7 подав в інтересах обвинуваченого апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду, кваліфікувати дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України; визнати обставинами, які пом`якшують вину ОСОБА_8 , - щире каяття та вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих обставин; призначити покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання за даним вироком більш суворим за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20 травня 2025 року, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання 2 роки 2 місяці позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, захисник зазначив, що вирок суду підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Зокрема, захисник зазначає, що його підзахисний дійсно здійснив проникнення в автомобіль Lexus, моделі NX 200t державний номерний знак НОМЕР_1 шляхом розбиття бокового скла, з метою таємного викрадення чужого майна, але в салоні вказаного автомобіля ніякого майна не було, у тому числі і гаманця. Відповідно, як вважає апелянт, ОСОБА_8 майно не викрадав.

Той факт, що ОСОБА_8 , нібито, викрав гаманець потерпілого з салону автомобіля, є нічим не підтвердженим, і дана позиція була сформульована органами досудового розслідування при викладі фактичних обставин, а також зі слів самого потерпілого ОСОБА_9 . Проте, органами досудового розслідування не було знайдено гаманець потерпілого після події злочину, а тому, на думку захисника, є сумніви, що гаманець було викрадено саме ОСОБА_8 .

Крім того, на думку захисника, наявність у його підзахисного судимостей не свідчить про те, що саме він скоїв крадіжку, а тому дії ОСОБА_8 необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, а також визнати обставинами, що пом`якшують покарання, щире каяття та вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих обставин, оскільки із-за попередніх судимостей ОСОБА_8 не міг працевлаштуватися.

Потерпілий повідомлявся про день, час та місце апеляційного розгляду у встановленому законом порядку, однак, до суду апеляційної інстанції не з`явився, будь-яких заяв та клопотань не подавав.

Вислухавши позицію учасників апеляційного розгляду, зважаючи на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, позицію захисника та обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Частиною 2 статті 94 КПК України визначено, що жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, з дотриманням положень ст. 337 КПК України, заслухавши показання обвинуваченого, потерпілого, дослідив надані сторонами докази, повно, всебічно та неупереджено дослідив всі обставини даного кримінального провадження, об`єктивно та за своїм внутрішнім переконанням оцінив кожний поданий сторонами доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, детально навів досліджені докази у вироку, дав їм належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом.

Так, з матеріалів кримінального провадження встановлено, що обвинувачений вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав частково, а саме визнав те, що він розбив скло в автомобілі потерпілого, однак, не погоджується з кваліфікацією злочину. Обвинувачений показав, що потерпілий ОСОБА_9 є його сусідом, та вони перебували у приятельських відносинах. 16 травня 2025 року близько о 21:00 год. він ( ОСОБА_8 ) знаходився поблизу будинку за місцем свого проживання та побачив автомобіль, який належав потерпілому. Він підійшов до автомобіля ближче та розбив в автомобілі молотком, який він попередньо взяв з дому разом з іншими речами та інструментами, скло. Станом на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння він перебував у стані алкогольного сп`яніння, а тому не може пояснити власні дії, проте усвідомлював вчинюване. Гаманця він не бачив та не викрадав його з автомобіля. Під час слідчого експерименту він повідомляв працівникам правоохоронного органу інформацію, котра не відповідає дійсності, оскільки на нього вчинявся моральний тиск. Після проведення слідчого експерименту він повідомляв правоохоронців про те, що в ході досудового розслідування надавав неправдиві покази, проте, останні не відреагували на вказану інформацію. При цьому він навмисно повідомив слідчому неправдиву інформацію про те, що розбивав скло транспортного засобу автомобільною свічкою запалювання та показав орієнтовне місце її знаходження під час проведення слідчого експерименту, щоб заплутати представників органу досудового розслідування. Він також повідомляв працівникам поліції про місце, де він викинув гаманець, проте вказана інформація є вигаданою ним. Йому невідомо, що в подальшому гаманець потерпілого був віднайдений біля набережної. Під час вчинення кримінального правопорушення йому було відомо про те, що місце події фіксується камерами відеоспостереження. Визнає вину в частині розбиття скла автомобіля та готовий відшкодувати потерпілому його вартість, проте крадіжку гаманця він не вчиняв. Цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди визнає в повному обсязі.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено і знайшло своє відображення у вироку суду, що на обґрунтування винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення сторона обвинувачення послалась на показання потерпілого та письмові докази у кримінальному провадженні, які досліджені судом у повному обсязі та яким надана відповідна оцінка.

Так, з показань потерпілого ОСОБА_9 в судовому засіданні встановлено, що він знає обвинуваченого, оскільки вони проживають в одному будинку та є сусідами, охарактеризувавши обвинуваченого з негативного боку. 16 травня 2025 року близько о 21.00 год. у його ( ОСОБА_9 ) автомобілі марки «Lexus», який був припаркований на подвір`ї будинку, спрацювала сигналізація, внаслідок чого він вийшов з будинку та побачив поблизу власного транспортного засобу ОСОБА_8 . При цьому він в обвинуваченого запитав, чи не чіпав останній його транспортний засіб, на що ОСОБА_8 , який перебував з явними ознаками алкогольного або наркотичного сп`яніння відповів, що не чіпав. Він ( ОСОБА_9 ) оглянув автомобіль, переконався у відсутності на ньому будь-яких пошкоджень та повернувся додому. Хвилин через 30 в автомобілі знову спрацювала сигналізація, внаслідок чого він спустився на подвір`я будинку та при виході з під`їзду побачив ОСОБА_8 з молотком в лівій руці за спиною. ОСОБА_10 відразу почав втікати. Він ( ОСОБА_9 ) підійшов до автомобіля та побачив розбите бокове скло з боку водійського сидіння, а також помітив відсутність в автомобілі гаманця коричневого кольору, який він випадково залишив на водійському сидінні автомобіля в цей же день після того, як повернувся з дружиною з магазину. У гаманці були наявні грошові кошти в сумі: 2 000 доларів США, 3 000 Євро, 15 тисяч гривень, а також дисконтні картки. Дисконтні картки через певний час йому були повернуті працівниками правоохоронного органу після того, як було знайдено гаманець. Вимоги цивільного позову підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, обґрунтовуючи позовні вимоги завданими внаслідок вчинення кримінального правопорушення матеріальними збитками та перенесеними моральними стражданнями.

Судом прийнято відмову прокурора від допиту свідка сторони обвинувачення - ОСОБА_11 .

Також судом досліджені:

- протокол огляду місця події від 16 травня 2025 року з додатком - ілюстративною таблицею, згідно з даними якого на підставі заяви власника майна ОСОБА_9 проведено огляд відкритої ділянк місцевості, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Ентузіастів, 5. На вказаній ділянці розташований припаркований автомобіль марки «Lexus NX 200t» білого кольору державний номерний знак НОМЕР_1 . Автомобіль припаркований навпроти входу в парадне № 1, а саме навпроти металевих дверей коричневого кольору, які ведуть в технічне приміщення. Ліворуч від автомобіля невисокий паркан, за яким розташована зелена зона з насадженнями. Переднє ліве скло (водія) пошкоджено, а саме розбите. Під авто та біля водійського місця виявлені фрагменти розбитого скла, на водійському місці також. Всередині авто світла обшивка. Також на пасажирському та водійському сидіннях на килимах та під ними виявлені фрагменти скла. Інших пошкоджень не виявлено. Праворуч від автомобіля виявлено інший автомобіль червоного кольору марки «Toyota Corolla» державний номерний знак НОМЕР_2 , за ним розташований автомобіль синього кольору марки «Citroen C2» державний номерний знак НОМЕР_3 . Під балконом другого поверху, що знаходиться праворуч від входу в парадне, виявлено камери відеоспостереження. При обробці автомобіля дактилоскопічним порошком слідів не виявлено. На поверхні автомобіля Lexus виявлені краплі дощу. Власник автомобіля ОСОБА_9 повідомив, що виявив пошкодження скла з боку водійського сидіння та відсутність всередині авто на підлокітнику гаманця коричневого кольору, всередині якого було: дві тисячі доларів США, 300 Євро, п`ятнадцять тисяч гривень. В подальшому, з центральної консолі (підлокітника) було вилучено змив в паперовий конверт з наліпкою на ньому № NPU 1413023. На задньому сидінні авто та в багажнику виявлено речі власника транспортного засобу (ас. 94-98 т.1);

- протокол особистого обшуку особи, затриманої в порядку ст. 208 КПК України, від 17 травня 2025 року з додатком - оптичним носієм інформації, а також протокол огляду речей від 22 травня 2025 року з додатком - фототаблицею, при дослідженні яких встановлено, що з кишені штанів затриманого вилучені наступні речі: мобільний телефон VIAAN синього кольору, ІМЕІ: НОМЕР_4 , який поміщено до спеціального пакету PSP 1237686; банківські картки у кількості 7 одиниць (Приватбанк: № НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , UKRSIBBANK № НОМЕР_9 на ім`я ОСОБА_12 ; А-Банк № НОМЕР_10 , НОМЕР_11 ), які поміщено до спеціального пакету № PSP 1237687; посвідчення водія НОМЕР_12 на ім`я ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , учнівський квиток НОМЕР_13 на ім`я ОСОБА_14 , які поміщено до спец пакету № PSP 1237689, особисті речі (металевий ланцюжок, наручний годинник, гаманець чорного кольору, пачку із цигарками) поміщено до спец. пакету № PSP 1237690 (ас 111-117 т.1);

- протокол огляду місця події від 17 травня 2025 року з додатком - ілюстративною таблицею та протокол огляду речей від 19 травня 2025 року з додатком - фототаблицею при дослідженні яких судом встановлено, що об`єктами огляду були відкриті ділянки місцевості, які розташовані ліворуч від ресторану «River Grill», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Русанівська Набережна, 3а. За терасою вказаного закладу виявлено сходи, які виходять до набережної, де виявлено ділянку у вигляді асфальтованої доріжки з якої наявний спуск до води, а саме до річки Дніпро. В подальшому при детальному огляді води було виявлено місце біля води на цегляній площині, на якому знаходився гаманець. В подальшому вказаний гаманець оглядається більш детально. Гаманець вологий, у вигляді клатча, який застібається на кнопку на якому наявний напис «Baellery Lether» та гравіювання чоловіка. В середині гаманця наявний напис «Baellerry» та червона підкладка. Окрім того, всередині виявлено наступні речі: монети 50 коп., 5 грн., 10 Євро, посвідчення ІПУА № 86 на ім`я ОСОБА_9 , слухав заочної форми навчання НАДУ; картка «МЕТІНВЕСТ», картка «Золотий вік» постійного клієнта № 36589074, картка Smart Card Premium НОМЕР_14 , картка «ПриватБанк» НОМЕР_15 , зеленого кольору. В подальшому вказаний гаманець та речі в ньому поміщено до спец пакету № WAR 1081690 (ас. 133-139 т.1);

- протокол проведення слідчого експерименту від 19 травня 2025 року з додатками - фотознімком та відеозаписом даної слідчої дії, за змістом яких з метою перевірки та уточнення показань підозрюваного ОСОБА_8 за участю захисника, понятих за адресою: м. Київ, вул. Ентузіастів, 5, підозрюваний ОСОБА_8 розповів та показав, за яких обставин ним була вчинена крадіжка з автомобіля. Так, ОСОБА_8 повідомив, що 16 травня 2025 року у вечірній час він перебував біля 1-го під`їзду буд. № 5 по вул. Ентузіастів в м. Києві, де був припаркований автомобіль білого кольору марки «Лексус», що належить його сусіду з парадного. Вказаний автомобіль був припаркований капотом до будинку. В салоні між водійським та пасажирським сидіннями він помітив залишений гаманець та вирішив вчинити крадіжку. За допомогою автомобільної свічки запалювання, яка була при ньому, він рукою декілька разів вдарив по вікну, яке знаходилося біля водійського сидіння, та розбив його. Нахилившись в середину салону, він викрав гаманець. Чи спрацювала сигналізація, він не пам`ятає. В цей час, коли він в руці тримав гаманець, з парадного вийшов власник авто, у зв`язку із чим він заховав гаманець за спину. На запитання власника до нього, що трапилось, він відповів, що нічого та попросив бути тихіше, після чого почав втікати. Відбігаючи, він викинув предмет, яким розбив скло (вказав напрямок куди кинув), потім побіг в напрямку та вздовж будинку АДРЕСА_2 . Коли тікав, був переляканий та, мабуть, в нього десь випав гаманець, він його загубив, але, де саме, точно не знає. В подальшому, близько через пів години, коли він хотів повернутися додому, був затриманий працівниками поліції. Свою вину у викраденні чужого майна визнає повністю та щиро розкаюється. Крім того, в ході проведення слідчого експерименту на відстані близько 30 метрів від місця вчинення крадіжки на землі в траві віднайдено предмет, яким підозрюваний ОСОБА_8 розбив скло та в подальшому викинув, - автомобільну свічку запалювання з маркуванням «NGK», яку вилучено та упаковано в спеціальний пакет № ICR 0111414 (зроблено фотознімок) (ас. 143-147 т.1);

- протокол про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 20 травня 2025 року, з додатком - оптичним носієм інформації, а також протоколом огляду відеозапису від 23 травня 2025 року, при дослідженні яких судом встановлено, що об`єктом огляду є оптичний диск DVD-R, на якому містяться відеозаписи камер зовнішнього нагляду з магазину «Берег», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ентузіастів, 5. При відкритті відеофайлу наявне чітке чорно-біле зображення, здійснене в нічний час, звук відсутній. Ракурс зйомки здійснюється зверху ліворуч від входу до 1-го парадного вказаного будинку, охоплює припарковані біля парадного автомобілі, зокрема частково 3-й дальній автомобіль білого кольору марки «Лексус». На екрані в лівому куті наявний цифровий покажчик дати: 16.05.2025. На фото 1, на 4 хв. 15 сек. запису зображено чоловіка, одягненого у темний одяг, на голові кепка, який вздовж будинку підходить до припаркованого автомобіля білого кольору. На фото 2, на 4 хв. 30 сек. запису зображено, що автомобіль «Лексус» білого кольору спрацювала та заблимала сигналізація, та від вказаного автомобіля швидко відходить цей же чоловік у кепці. На фото 3, на 12 хв. 15 сек. запису (час 21 год. 37 хв.) зображено, що з парадного на спрацювання сигналізації на вулицю вийшли чоловік (власник авто) та його дружина. Чоловік відкрив та закрив назад автомобіль. У подальшому на 12 хв. 43 сек. запису зображено, як до парадного знову повертається той чоловік, але вже без кепки та вітається з власником авто. Суд дійшов висновку, що за вказаних обставин можна зробити висновок, що вони знайомі чи сусіди. Потім власник авто з дружиною заходять в парадне, а цей чоловік лишається на дворі та сідає поруч на лавку. На фото 4, з 14 хв. 30 сек. по 16 хв. 12 сек. запису (час 21.42 год. 16.05.2025) зображено як цей же чоловік, який здоровався перед цим з власником автомобіля, знову підходить у кепці вздовж будинку до припаркованого автомобіля «Лексус», на якому знову блимає сигналізація, після чого чоловік хоче зайти в парадне. В цей же час знову на вулицю виходить власник авто з дружиною та зустрічають чоловіка в кепці, який відводить праву руку за спину та щось ховає. На фото № 5 зображено, як після нетривалої розмови чоловік у кепці, утримуючи в руці те, що ховав за спиною, тікає від власника автомобіля в напрямку буд. 3 по вул. Шамо в м. Києві, а у подальшому на місце прибувають працівники поліції (ас. 151-156 т.1);

- протокол огляду відеозапису від 23 травня 2025 року, об`єктом якого є оптичний диск DVD-R, на якому містяться відеозапис з мобільного телефону, наданий за заявою ОСОБА_11 . Під час перегляду відеозапису встановлено, що зображення нечітке, кольорове, здійснене в нічний час, наявний звук. Ракурс зйомки здійснюється зверху вниз у двір будинку, де припаркований автомобіль білого кольору. Під час перегляду відеозапису вбачається силует чоловіка біля вказаного автомобіля, по звуку чутно, що він б`є (наявний стук) чимось по автомобілю або намагається розбити скло. При цьому особи, що здійснюють зйомку даних дій, вказують «Знімай, дзвони швидко» (ас. 103-106 т.1).

Місцевим судом також досліджені й інші надані стороною обвинувачення докази, які не доводять та не спростовують вчинення ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення та носять виключно процесуальний характер.

Вказані документи судом визнані належними та допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, порушень вимог ст.ст. 87, 99 КПК України судом не встановлено та сторонами не доведено, тобто, досліджені докази прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, як-то час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення, особу, що його вчинила та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що надані стороною обвинувачення докази підтверджують існування та перебіг самої події кримінального правопорушення, її місце, спосіб та інші обставини вчинення, дані про розташування учасників події в період її настання, та певні її наслідки.

Водночас суд, керуючись вимогами ст. 85 КПК України, визнав неналежними доказами протокол обшуку від 17 травня 2025 року з додатками - оптичним носієм інформації та ілюстративною таблицею, дозвіл на проведення якого надано ex post ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 20 травня 2025 року, оскільки за результатом його проведення будь-яких речей та предметів, які становлять інтерес для досудового розслідування, виявлено та вилучено не було.

Оцінюючи та аналізуючи зібрані у справі та досліджені судом докази, суд дійшов висновку, що заперечення обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини є способом захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Аналізуючи твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що визнавальні показання під час проведення слідчого експерименту були надані ним внаслідок тиску представників правоохоронного органу, суд дійшов висновку про їх безпідставність. При цьому судом враховано детальне і ґрунтовне роз`яснення процесуальних прав, усвідомлення обвинуваченим внаслідок цього права мовчати і не свідчити проти себе. Окрім того, судом враховано, що стороною захисту не надано доказів здійснення на обвинуваченого психологічного чи фізичного тиску під час проведення слідчого експерименту.

Суд наголосив на тому, що такі дії ОСОБА_8 розцінюються судом як намагання дискредитувати орган досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, а тому такі заяви визнаються судом безпідставними в розумінні ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Також судом враховано, що сторона захисту не була позбавлена можливості оскаржити слідчому судді та суду дії та/або бездіяльність органів досудового розслідування та прокуратури в порядку ст.ст. 303, 314-316 КПК України, а тому такі твердження обвинуваченого судом не прийняті до уваги, а тому протокол проведення слідчого експерименту від 19 травня 2025 року з додатками судом визнані належними та допустимими доказами, які в сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження та показаннями потерпілого ОСОБА_9 підтверджують «поза розумним сумнівом» факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 інкримінованого складу кримінального правопорушення.

Також судом доводи сторони захисту про необхідність перекваліфікації кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_8 , з ч. 4 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 194 КК України, визнані такими, що не узгоджуються з матеріалами кримінального провадження та встановленими в ході судового розгляду фактами. При цьому суд дійшов висновку, що вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, «поза розумним сумнівом» доводиться показаннями потерпілого, протоколом проведення слідчого експерименту від 19 травня 2025 року та іншими доказами в їх сукупності. Тому з огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України, так як він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, поєднану з проникнення до сховища, в умовах воєнного стану.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та враховує, що під час апеляційного розгляду обвинувачений не зміг пояснити, чому винайдені під час досудового розслідування речі, виявлені та вилучені працівниками поліції саме у тих місцях, де під час слідчого експерименту обвинуваченим було вказано напрямок його руху після втечі з місця події та втрата гаманця.

Окремо колегія суддів звертає увагу, що слідчий експеримент був проведений за участю обвинуваченого, захисника та понятих, жодний з яких з будь-якими заявами, скаргами про порушення прав обвинуваченого під час проведення вказаної слідчої дії не звертався. Окрім того, колегія суддів приймає до уваги, що обвинуваченим були вказані обставини, які станом на час проведення слідчого експерименту не були відомі працівникам поліції, а, відтак, і вказувати обвинуваченому обставини вчинення злочину вони не могли.

Доводи захисника про те, що його підзахисний дійсно здійснив проникнення в автомобіль шляхом розбиття бокового скла з метою таємного викрадення чужого майна, але в салоні вказаного автомобіля ніякого майна не було, у тому числі і гаманця, а тому ОСОБА_8 майно не викрадав, є непереконливими та спростовуються сукупністю доказів у кримінальному провадженні, які є послідовними, логічними, взаємодоповнюються між собою.

Є безпідставними і доводи захисника про те, що наявність у його підзахисного судимостей не свідчить про те, що саме він скоїв крадіжку, а тому дії ОСОБА_8 необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки наявність або відсутність судимостей в обвинуваченого впливають на кваліфікацію його дій у разі вчинення злочину, а також є даними, які характеризують особу обвинуваченого та можуть впливати на вид та розмір покарання, яке слід призначити обвинуваченому у разі доведення його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.

За встановлених обставин колегія суддів доходить висновку, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховища, в умовах воєнного стану.

Що стосується доводів захисника про те, що судом обвинуваченому призначене суворе покарання, а також не визнано обставинами, що пом`якшують покарання, -щире каяття та вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих обставин, на переконання колегії суддів, є безпідставними.

Так, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому виду та розміру покарання, покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував, що обвинувачений ОСОБА_8 на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, проте з 11 березня 2012 року перебуває на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом: Розлади психіки і поведінки внаслідок вживання наркотичних чи інших психоактивних речовин. Синдром залежності, раніше неодноразово судимий, має задовільний стан здоров`я, не є інвалідом І чи ІІ групи, не одружений, спосіб життя (працює неофіційно різноробочим), ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, обставину, що обтяжує покарання, - рецидив злочинів, позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, а саме наявність у нього розуміння неприйнятності вчинених ним дій у цивілізованому суспільстві; та дійшов висновку про призначення обвинуваченому за ч. 4 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20 травня 2025 року за ч. 2 ст. 309 КК України більш суворим за даним вироком, оскільки дійшов висновку, що саме таке покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

При цьому судом не встановлено підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, звільнення від відбування покарання з випробуванням у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та враховує, що згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

За змістом ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 вказаної статті особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При цьому відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин. Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

За приписами ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Як встановлено з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений вину у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених судом обставин визнав частково, при тому, що сукупністю доказів у справі така позиція обвинуваченого була спростована.

За відсутності будь-яких інших даних, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано не визнав обставиною, що пом`якшує покарання, - щире каяття, яке не є формальною вказівкою на визнання свої вини, а є відповідним ставленням до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації, і такий факт повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Окрім того, колегія суддів зауважує, що під час апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження й доводи апеляційної скарги захисника про вчинення обвинуваченим злочину внаслідок збігу тяжких сімейних та інших обставин, оскільки будь-яких доказів на підтвердження зазначених обставин стороною захисту не надано.

Більш того, як встановлено з наявних матеріалів кримінального провадження, обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, офіційно не працевлаштований, вчинив знову умисний тяжкий корисливий злочин в умовах воєнного стану,що свідчить про антисоціальну поведінку обвинуваченого та небажання стати на шлях виправлення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів враховує, що згідно з положеннями ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Визначення ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК полягає у з`ясуванні судом насамперед питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що відображається у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання, на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.

Особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК слід розуміти сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду на мету і засади його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено з урахуванням обставин, які підлягають доказуванню, зокрема тих, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Окрім того, колегія суддів враховує, що частиною 1 статті 69 КК України визначено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Встановлені під час судового розгляду обставини та дані щодо особи обвинуваченого, які були враховані судом першої інстанції при визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому, на переконання колегії суддів, свідчать про те, що суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому як за ч. 4 ст. 185 КК України, так і на підставі ч. 4 ст. 70 КК України вид і розмір покарання у виді позбавлення, яке обвинувачений повинен відбувати реально в умовах ізоляції від суспільства, оскільки саме таке покарання за видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідає принципам призначення покарання та сприятиме досягненню цілей покарання.

Також колегія суддів погоджується з рішенням суду в частині відсутності підстав застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України.

При перевірці законності вироку суду першої інстанції колегія суддів дійшла висновку, що місцевим судом були встановлені дійсні обставини справи та надана належна оцінка зібраним доказам, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку суду, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суд ум. Києва від 22 липня 2025 року щодо ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, обвинуваченим ОСОБА_8 , який утримується під вартою, - у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

____________________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4