Справа № 446/2950/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/589/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0001088 за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_6 на вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 15.05.2025 року, стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Губків Рівненського району Рівненської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого на посаді водія у ТОВ «Трансліс ВВ», з повною загальною середньою освітою, одруженого, який має на утриманні одну малолітню дитину, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

за участю :

прокурора - ОСОБА_8

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

встановила:

Захисник обвинуваченого подала апеляційну скарга на вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 15.05.2025 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України і призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 , від відбування призначеного основного покарання у виді 5 років позбавлення волі, звільнено з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням на нього, відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України, обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Арешт накладений ухвалами слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 25.10.2024 буде скасовано після набрання вироком законної сили.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 , на користь держави, процесуальні витрати на залучення експертів під час здійснення досудового розслідування та судового розгляду у загальному розмірі 19897, 50 грн.

Вирішено питання з речовими доказами в порядку ст. 100 КПК України.

Захисник ОСОБА_6 , в інтересах та від імені обвинуваченого ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначення покарання. Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України і призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді 5 років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням на нього відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України обов`язків: періодично зявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Апелянт просить апеляційний суд взяти до уваги, що відразу після події ДТП в жовтні 2024 року ОСОБА_9 та його батько прибули до потерпілої, принесли вибачення та повідомили про намір відшкодувати завдані збитки. У подальшому потерпілій ОСОБА_10 було відшкодовано моральну шкоду про що в матеріалах справи є відповідна розписка. Крім того ОСОБА_7 неодноразово вибачався перед ОСОБА_10 та щиро шкодував про скоєне, що було враховано судом першої інстанції як пом`якшувальна обставина при визначенні міри покарання.

Апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_7 має лише повну середню освіту. Після закінчення школи не вступав до будь якого навчального закладу та має лише посвідчення водія. На даний час працює водієм в ТОВ «ТРАНСЛІС ВВ» з 18.12.2024, іншого джерела доходу у нього та його сім`ї немає.

У відповідності до довідки виданої Губківським старостинським округом №1 Соснівської селищної ради ОСОБА_7 проживає із дружиною ОСОБА_11 , сином ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та батьками дружини. Дружина ОСОБА_7 на даний час вагітна та готується до народження другої дитини (орієнтовно по показах УЗД 26.06.2025).

Апелянт просить суд взяти до уваги, що іншого джерела доходу у сім`ї ОСОБА_13 , окрім як заробітної плати, ОСОБА_7 не має. Призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на 2 роки приведе до того, що його сім`я буде поставлена у скрутне матеріальне становище, адже знайти інше місце роботи, без права керувати транспортними засобами буде фактично неможливо.

ОСОБА_7 усвідомлює, що його необережні дії призвели до непоправних втрат, а саме те, що ОСОБА_14 загинув і на жаль, ОСОБА_7 ніколи не зможе в повній мірі відшкодувати той біль, якого завдав сім`ї загиблого, але разом з тим він є чоловіком та батьком малолітнього сина та скоро стане батьком вдруге і задля можливості забезпечувати та утримувати свою сім`ю йому життєво необхідно мати право керувати транспортними засобами, бо знайти роботу без будь-якої освіти йому, швидше за все не вдасться, що поставить його близьких на межу виживання та безгрошів`я.

Отож, апелянт просить суд в даній ситуації застосувати індивідуальний підхід до особи обвинуваченого, бути справедливим та взяти до уваги те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, з повного загальною середньою освітою, одружений та такий, що має на утриманні одну малолітню дитину, на обліку в психолога та нарколога не перебуває, за місцем проживання та працевлаштування характеризується позитивно, а відтак скасувати вирок в частині призначення додаткового покарання.

Апелянт вважає, що таке покарання відповідатиме його меті та збереже баланс між призначеним покаранням та суспільним інтересом.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 23 жовтня 2024 року приблизно о 16 годині 50 хвилин, керуючи технічно справним сідловим тягачем марки «DAF» р.н. НОМЕР_1 у складі напівпричепа марки «PACTON» р.н. НОМЕР_2 , та рухаючись ним по автодорозі Н-17 сполучення «Львів-Радехів-Луцьк», у с. Гайок, Львівського району, в напрямку до м. Львова, грубо порушив вимоги Розділу 1 п. 1.2 «в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів»; п. 1.5 «дія або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; Розділу 2 п. 2.3 підпункт б) «бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; підпункт д) «не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»; Розділу 1 п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; Розділу 11 п. 11.3 «На дорогах, які мають дві і більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, об`їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом» Розділу 12 п. 12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди» Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10.10.2001, які виразилися в тому, що він був не уважним, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, виявивши в межах своєї смуги перешкоду, відповідно не зреагував на зміну дорожньої обстановки, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, перед початком зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, допустив виїзд керованого ним транспортного засобу на смугу зустрічного руху, де відбулося зіткнення із автомобілем «Opel Movano», р.н. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_14 , який рухався в напрямку до м. Радехів, в результаті чого ОСОБА_14 загинув на місці події.

Потерпіла ОСОБА_10 та її представник адвокат ОСОБА_15 судом апеляційної інстанції були належним чином повідомлені про розгляд справи, однак в суд апеляційної інстанції не прибули з невідомих причин, клопотання про відкладення не подавав.

У відповідності до вимог ч.4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомив про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника адвоката ОСОБА_6 , підтриману обвинуваченим ОСОБА_7 , які, кожен окремо, просили задовольнити апеляційну скаргу сторони захисту та не позбавляти ОСОБА_7 права керувати транспортними засобами, оскільки водіння ТЗ є єдиним способом доходу для родини обвинуваченого, міркування прокурора ОСОБА_8 , який просив залишити без задоволення апеляційні вимоги сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційних вимог, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 55 Конституції України гарантовано кожному право на оскарження до суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Оскільки висновки суду про доведеність вини обвинуваченого, а також правильність кваліфікації дій жодна із сторін не оскаржує, то вирок у цій частині перегляду не підлягає.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7«Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення Правил дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, в результаті чого потерпілому ОСОБА_14 спричинено тілесні ушкодження, від яких він помер.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що висновок суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, вчиненого за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам, які ніким не оскаржувався

Мотивуючи призначення покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції взяв до уваги, що обвинуваченим було вчиненого суспільно небезпечне діяння, що охоплюється ч.2 ст. 286 КК України, кореспондує умисел винного на порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Відповідно судом враховано, що вказаний склад злочину характеризується змішаною формою вини і хоча особа не бажала настання таких наслідків для потерпілого, проте своїми умисними діями, спрямованими на порушення Правил дорожнього руху, спричиняє такі. А тому, слід взяти до уваги те, що на підвищену суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_7 злочину, вказує факт умисного ігнорування ним встановлених правил керування транспортними засобами.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому за вчинення кримінального правопорушення, суд першої інстанції виходив з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та відповідно до ст. 65 КК України врахував тяжкість вчиненого злочину, що згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, враховував обставини та наслідки вчиненого злочину, а саме те, що керуючи джерелом підвищеної небезпеки, вчинив грубе порушення ПДР України, що спричинило смерть потерпілого.

Також судом першої інстанції було враховано обставини, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття, що підтверджується поведінкою обвинуваченого при розгляді в суді першої інстанції, активне сприяння розкриттю злочину, часткове добровільне відшкодування шкоди потерпілій стороні; відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого, який є молодого віку, згідно ст.89 КК України раніше не судимий, з повною загальною середньою освітою, одружений та такий, що має на утриманні одну малолітню дитину, на обліку в психолога та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, а відповідно до досудової доповіді органу пробації від 10.02.2025 має середній рівень вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства.

Відповідно до змісту статей 50, 65 КК України покарання має на меті виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Апеляційний суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, таке покарання є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. При цьому обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд першої інстанції визнав його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове добровільне відшкодування шкоди потерпілій. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Апеляційні вимоги сторони захисту, стосовно не застосування до ОСОБА_7 додаткового покарання, були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Скоппола проти Італіївід 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону при призначенні покарання при цьому врахував думку потерпілої.

Так судом першої інстанції при призначенні остаточного покарання враховано характер допущених обвинуваченим порушень правил дорожнього руху, особу обвинуваченого та призначивши покарання, у відповідності до вимог чинного законодавства, звільнив ОСОБА_7 від відбування такого з призначення іспитового строку за ст. 75 КК України з покладенням на нього відповідних обов`язків за ст. 76 КК України.

При цьому судом першої інстанції в повній мірі були враховані наслідки скоєння кримінального правопорушення, які спричинили смерть потерпілого, а тому суд дійшов переконання, що загальна безпека дорожнього руху в країні та суспільна оцінка призначеного судом покарання превалює над особистими інтересами обвинуваченого як водія.

З таким рішенням погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Стороною захисту не було надано суду апеляційної інстанції переконливих, вагомих доказів для задоволення апеляційних вимог щодо не позбавлення обвинуваченого права керування транспортними засобами.

Колегія суддів наголошує, що в результаті ДТП потерпілому ОСОБА_14 було спричинено тілесні ушкодження, від яких він помер.

Покликання захисника обвинуваченого в поданій апеляційній скарзі не спростовують правильність прийнятого судом першої інстанції рішення.

Відтак апеляційні вимоги захисника обвинуваченого щодо зміни обвинуваченому міри покарання, а саме скасування додаткового покарання, не знайшли підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

На переконання колегії суддів призначене обвинуваченому ОСОБА_7 основне покарання та звільнення від його відбуванням, з встановленням іспитового строку, з призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Призначене покарання буде необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Ураховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим, а призначене покарання відповідає особі обвинуваченого, відтак підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 15.05.2025 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: