Номер провадження: 11-сс/813/1508/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 04.07.2025, про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР розташованого в м. Миколаєві, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за його заявою від 19.06.2025

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді було відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого ТУ ДБР розташованого в м. Миколаєві, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за його заявою від 19.06.2025.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив про те, що вивченням змісту скарги встановлено відсутність конкретних її вимог та посилання на докази, що позбавляє слідчого суддю прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погодившись із ухвалою слідчого судді заявник ОСОБА_6 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій вказує на те, що оскаржуване судове рішення є незаконним з огляду на такі обставини:

- він звернувся до 2-ого СВ (із дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві із заявою про вчинення слідчою СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 366, 374 КК України. У подальшому, 23.06.2025 отримав відповідь керівника 2 СВ ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві ОСОБА_8 , відповідно до якої вивченням змісту звернення встановлено, що воно не містить достатніх даних про вчинення кримінального правопорушення. Відтак, уповноваженими працівниками ТУ ДБР був порушений порядок внесення відомостей до ЄРДР, встановлений КПК України;

- слідчий суддя жодним чином не з`ясував обставин, з яких слідчий ДБР дійшов до висновку про відсутність підстав для внесенні відомостей за його заявою до ЄРДР, не надав оцінку доводам скарги, в якій ставилося питання про необхідність виконання імперативного припису ст. 214 КПК України.

За таких обставин, ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 04.07.2025 та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його скаргу, зобов`язати уповноважених осіб 2-ого СВ ТУ ДБР в м. Миколаєві внести до ЄРДР відомості за його заявою від 19.06.2025.

Окрім того, ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначеного судового рішення який був пропущений з поважних причин.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_6 та представник прокуратури, будучи належним чином повідомлені про його дату та час не з`явилися, причини неявки не повідомили, із одними клопотаннями не зверталися.

Відтак, відповідно до ч. 4 ст. 107 та ст. 405 КПК України розгляд проведено без учасників судового розгляду та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Що стосується доводів ОСОБА_6 про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Так, оскаржувана ухвала була постановлена 04.07.2025 за відсутності учасників судового розгляду.

Колегія суддів враховує аргументи апелянта з приводу того, що копію ухвали він отримав 10.07.2025. Водночас, у подальшому, після отримання правової допомоги йому стало відомо, що ухвала слідчого судді підлягає апеляційному оскарженню.

При цьому, колегія суддів констатує, що у рішенні по справі «Воловік проти України» (Volovik v. Ukraine) від 06.12.2007, заява №15123/03, ЄСПЛ зазначає, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених ст. 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду.

Апеляційний суд також враховує, що ОСОБА_6 не є спеціалістом у галузі права, та з огляду на те, що в ухвалі невірно зазначено про те, що вона не підлягає оскарженню приходить до висновку про те, що з метою забезпечення права на доступ до суду строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Аналізуючи зміст оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційний суд доходить висновків про те, що вона вищевказаним вимогам кримінального процесуального закону не відповідає з огляду на таке.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси зі скаргою на бездіяльність 2-ого СВ (із дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР розташованого в м. Миколаєві, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей за його заявою від 19.06.2025. До скарги були долучені заява про вчинення кримінального правопорушення та відповідь керівника 2 СВ (із дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР розташованого в м. Миколаєві ОСОБА_9 та інші матеріали.

За результатами розгляду зазначеної скарги слідчий суддя прийшов до висновку про відсутність підстав для її задоволення з тих підстав, що вивченням змісту скарги встановлено відсутність конкретних її вимог та посилання на докази.

При цьому, відповідно до ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Приписами ст. 3 КПК України передбачено, що слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Основним призначенням слідчого судді є здійснення судового захисту прав і законних інтересів осіб, які приймають участь в кримінальному процесі, та забезпечення законності провадження по справі на стадії досудового розслідування. Це зумовлює специфічний характер виконуваної ним кримінально-процесуальної функції, а саме: забезпечення законності та обґрунтованості обмеження конституційних прав і свобод людини на стадії досудового розслідування кримінального провадження.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є серед іншого щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта з приводу того, що слідчий суддя жодним чином не з`ясував обставин, з яких слідчий ДБР дійшов до висновку про відсутність підстав для внесенні відомостей до ЄРДР, не надав оцінку доводам скарги, в якій ставилося питання про необхідність виконання імперативного припису ст. 214 КПК України.

Окрім того, колегія суддів заважує, що всупереч висновкам слідчого судді, як вступна так і прохальна частина скарги ОСОБА_6 містили цілком зрозуміле формулювання, а саме необхідність зобов`язати уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві відомості до ЄРДР за його заявою від 19.06.2025, що передбачено приписами п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Більш того, зі змісту мотивувальної частини оскаржуваної ухвали не видається можливим зрозуміти, які саме докази повинні були долучені скаржником, окрім тих, які були ним додані до його скарги.

Відтак, на переконання апеляційного суду, слідчий суддя прийшов до передчасного висновку про необхідність відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_6 , чим безпідставно порушив право скаржника на доступ до суду.

Згідно із усталеною практикою ЄСПЛ право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Це право може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (рішення ЄСПЛ у справах «Мушта проти України», заява № 8863/06, п. 37; «Kreuz v. Poland», заява № 28249/95, п. 53; «Golder v. the United Kingdom», заява № 4451/70, п. 38, «Stanev v. Bulgaria», заява № 36760/06, п.п. 229-230).

При цьому, оскільки фактично слідчим суддею скарга ОСОБА_6 по суті її доводів не розглядалась, апеляційний суд позбавлений можливості прийняти рішення по суті скарги, оскільки це не відноситься до його компетенції, а є компетенцією слідчого судді суду 1-ої інстанції.

Частиною 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.

Пунктами 1 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про існування підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали слідчого судді, як постановленої із неповнотою судового розгляду та призначення нового судового розгляду скарги ОСОБА_6 в суді 1-ої інстанції, іншим слідчим суддею.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 24, 214, 303, 370, 404, 405, 407, 409, 410, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Задовольнити клопотання ОСОБА_6 та поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 04.07.2025, про відмову у задоволенні його скарги на бездіяльність слідчого ДБР, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за його заявою від 19.06.2025.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 04.07.2025, про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого ДБР, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за його заявою від 19.06.2025 - скасувати.

Призначити новий розгляд скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб 2-ого СВ (із дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР розташованого в м. Миколаєві, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за його заявою від 19.06.2025 у Пересипському районному суді м. Одеси, іншим слідчим суддею.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4