Дата документу 01.12.2025 Справа № 336/7245/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/7245/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/626/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 01 грудня 2025 року у місті Запоріжжі в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Фролівка Партизанського району Приморського краю, громадянина України, який має вищу освіту, одруженого, який не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.1 ст.408 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 - в режимі відеоконференції,

захисника-адвоката ОСОБА_8 - в режимі відеоконференції.

Захисник адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 31 березня 2025 року, яким визнано ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.1 ст.408 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч.1 ст.111 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього належного йому майна,

- ч.1 ст.408 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього належного засудженому майна.

Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_6 ухвалено не обирати.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з моменту фактичного затримання.

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок суду змінити, за ч.1 ст. 408 КК України, на підставі положень ч.5 ст. 74 КК України звільнити від призначеного покарання ОСОБА_6 у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності; за ч.1 ст.111 КК України призначити більш м`яке покарання.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що при призначенні покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі судом не було враховано те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, тривалий час перебував на службі у Збройних силах України, дослужився до високого звання «підполковник».

Санкція ч.1 ст.111 КК України передбачає відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років, а покарання ОСОБА_6 призначено у виді позбавлення волі строком на п`ятнадцять років, тобто на максимальний строк.

При аналізі вищенаведеного убачається, що покарання, яке призначене ОСОБА_6 за ч.1 ст.111 КК України, є надто суворим та не відповідає тяжкості злочину.

Згідно з обставинами провадження, ОСОБА_6 також вчинена державна зрада, у вигляді здійснення підривної діяльності шляхом переходу на військову службу до ЗС РФ, присяга прийнята у грудні 2014 року. З огляду на викладене, у відповідності до приписів п.3 ч.1 ст. 49 КК України, на момент реєстрації кримінального провадження (22 липня 2021 року) закінчились строки давності притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за цими складами кримінальних правопорушень. Тому ОСОБА_6 підлягає звільненню від покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Згідно з вироком суду, відповідно до вимог ст.ст.9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст.1, 3, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

23 березня 2014 р. Радою національної безпеки і оборони України прийнято рішення «Про передислокацію військових частин (підрозділів) установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань і правоохоронних органів країни з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя в інші регіони України», яке було введене в дію Указом Президента України від 24.03.2014 р. №339/2014.

Спільною директивою Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 06.05.2014 р. №Д-1 «Про особливості проходження військової служби військовослужбовцями Збройних Сил України, пов`язані з окупацією території України» строк прибуття військовослужбовців Збройних Сил України з тимчасово окупованої території України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя визначено до 12.05.2014 р.

У березні 2014 року під час загального шикування особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), на якому був присутній ОСОБА_6 , було доведено наказ начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України та військової частини НОМЕР_1 «Про організацію діяльності військової частини НОМЕР_1 в умовах особливого періоду у місцях тимчасової дислокації». Відповідно до цього наказу, необхідно було здійснити перебазування ІНФОРМАЦІЯ_2 з території Автономної Республіки Крим до місця тимчасового базування - місто Запоріжжя.

Разом з тим, достовірно знаючи про тимчасову окупацію російською федерацією з 20 лютого 2014 р. території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя, ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем, а саме начальником відділення артилерії управління забезпечення навчань військ Державного науково-випробувального центру Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ), в порушення вимог Конституції, ст.ст.9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст.ст.1, 3, ст. 23, ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», достовірно знаючи, розуміючи та усвідомлюючи незаконність дій Верховної Ради АР Крим та російської федерації щодо приєднання території АР Крим та м.Севастополя до складу російської федерації, діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, бажаючи допомогти іноземній державі та її представникам у проведенні підривної діяльності проти України, з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території АР Крим, діючи в інтересах російської федерації, упродовж квітня - травня 2014 р. не виконав наказ начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України та військової частини НОМЕР_1 «Про організацію діяльності військової частини НОМЕР_1 в умовах особливого періоду у місцях тимчасової дислокації», відповідно до якого необхідно було здійснити перебазування ІНФОРМАЦІЯ_2 з території Автономної Республіки Крим до місця тимчасового базування - м.Запоріжжя та залишився на території тимчасово окупованої російською федерацією Автономної Республіки Крим та м.Севастополя, та подавав письмовий рапорт на ім`я окупаційного командування збройних сил російської федерації щодо виявленого ним бажання проходити службу в лавах збройних сил російської федерації.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, направлену на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, ОСОБА_6 , приблизно в грудні 2014 року, більш точного часу в ході проведення досудового розслідування встановити не надалось за можливе, прийняв військову присягу на вірність російській федерації, почав проходити військову службу в підрозділі збройних сил російської федерації - «Государственный авиационный научно-испытательный центр 929 ГЛИЦ ВВС ВС рф», де і проходить службу по теперішній час, чим надав допомогу представникам іноземної держави в утворенні в складі російської федерації нових суб`єктів Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя та допоміг іноземній державі та її представникам у проведенні підривної діяльності проти України, з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території АР Крим, що призвело до забезпечення належного функціонування незаконно створених військових формувань та посилення заходів тимчасової окупації півострова.

Крім того, відповідно до вимог ст.ст.9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст.ст.1, 3, ст.23, ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем, зобов`язаний свято та непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

23 березня 2014 року Радою національної безпеки і оборони України прийнято рішення «Про передислокацію військових частин (підрозділів) установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя в інші регіони України», яке було введене в дію Указом Президента України від 24 червня 2021 року №339/2014.

Спільною директивою Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 06 травня 2014 року Д-1 «Про особливості проходження військової служби військовослужбовцями Збройних Сил України, пов`язані з окупацією території України», строк прибуття військовослужбовців Збройних Сил України з тимчасово окупованої території України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя визначено до 12 травня 2014 року.

У березні 2014 року під час загального шикування особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), на якому був присутній ОСОБА_6 , було доведено наказ начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України військової частини НОМЕР_1 «Про організацію діяльності військової частини НОМЕР_1 в умовах особливого періоду у місцях тимчасової дислокації». Відповідно до цього наказу необхідно було здійснити перебазування ІНФОРМАЦІЯ_2 з території Автономної Республіки Крим до місця тимчасового базування - міста Запоріжжя.

Разом з тим, достовірно знаючи про тимчасову окупацію російською федерацією з 20 лютого 2014 року території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя, ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем, а саме начальником відділення артилерії управління забезпечення навчань військ державного науково-випробувального центру Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ), в порушення вимог Конституції України, ст.ст.9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст.ст.1, 3, ст. 23, ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», достовірно знаючи, розуміючи та усвідомлюючи незаконність дій Верховної Ради АР Крим та російської федерації щодо приєднання території АР Крим та м.Севастополя до складу російської федерації, діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, бажаючи допомогти іноземній державі та її представникам у проведенні підривної діяльності проти України, з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території АР Крим, діючи в інтересах російської федерації, упродовж квітня - травня 2014 року не виконав наказ начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України та військової частини НОМЕР_1 «Про організацію діяльності військової частини НОМЕР_1 в умовах особливого періоду у місцях тимчасової дислокації», відповідно до якого необхідно було здійснити перебазування ІНФОРМАЦІЯ_2 з території Автономної Республіки Крим до місця тимчасового базування - м.Запоріжжя та залишився на території тимчасово окупованої російською федерацією Автономної Республіки Крим та м.Севастополя, та подавав письмовий рапорт на ім`я окупаційного командування збройних сил російської федерації щодо виявленого ним бажання проходити службу в лавах збройних сил російської федерації, тим самим, ОСОБА_6 вчинив умисні дії, направленні на ухилення від проходження військової служби у лавах Збройних Сил України.

Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на ухилення від проходження військової служби в лавах Збройних Сил України, ОСОБА_6 , приблизно в грудні 2014 р., більш точного часу в ході проведення досудового розслідування встановити не надалось за можливе, прийняв військову присягу на вірність російській федерації та почав проходити військову службу в підрозділі збройних сил російської федерації - «Государственный авиационный научно-испытательный центр 929 ГЛИЦ ВВС ВС рф», та на теперішній час на материкову частину України не повернувся.

Заслухавши доповідь судді; захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, переглядаючи оскаржуваний вирок суду в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 розглядалось у суді першої інстанції у порядку, передбаченому главою 24-1 Особливості спеціального досудового розслідування кримінальних правопорушень КПК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.323 КПК України, судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

За наявності таких обставин за клопотанням прокурора, до якого додаються матеріали про те, що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, суд постановляє ухвалу про здійснення спеціального судового провадження стосовно такого обвинуваченого.

Процедури "in absentia" припускають деякий відступ від загальних правил кримінального процесу. Особливе значення при цьому надається питанню про забезпечення прав відсутнього в залі судового засідання підсудного. У прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини були вироблені критерії, яким має відповідати таке провадження. При цьому Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності забезпечення процесуальних прав і гарантій осіб, що беруть участь у кримінальному процесі. До таких прав, що підлягають безумовному дотриманню, насамперед, відносяться: право бути присутнім під час розгляду справи, право на захисника, право бути вислуханим, право оскаржити заочний вирок.

Так, у рішенні "Медєніца проти Швейцарії" Європейський Суд з прав людини зазначив, що існування процедури заочного кримінального провадження не викликає заперечень лише за умови, що при цьому дотримуються гарантії, що забезпечують права людини, закріплені Конвенцією.

Ключове значення в цьому випадку відіграє повідомлення особи про порушене проти неї кримінальне провадження, яке мало бути здійснено відповідно до процесуальних і матеріальних вимог, що гарантують ефективне здійснення її прав, при тому, що неясна і неофіційна інформація є недостатньою (справа "Сейдовіч проти Італії"). Повідомлення має бути зроблене офіційно, а твердження про наявність повідомлення з листів родичів або від співробітників засобів масової інформації (справа "Шомоді проти Італії"), є необґрунтованими.

Відповідно до вимог статті 297-5 КПК України, повістки про виклик підозрюваного у разі здійснення спеціального досудового розслідування надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування та обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора підозрюваний вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

У цьому провадженні вказаних вимог було дотримано як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, а також апеляційного провадження, що стороною захисту не заперечується та не спростовано.

Зокрема, повістка про виклик обвинуваченого ОСОБА_6 в судове засідання суду апеляційної інстанції була опублікована у ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження «Урядовий кур`єр» випуск №239 (8164) від 22 листопада 2025 року; повідомлення про дату, час та місце розгляду провадження також розміщено на офіційному веб-сайті Судової влади.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, оскаржуваний вирок суду вказаним вимогам закону відповідає. Суд першої інстанції під час розгляду даного кримінального провадження ретельно дослідив зібрані по справі докази в їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч.1 ст.111, ч.1 ст.408 КК України.

Як зазначено вище, судовий розгляд зазначеного провадження здійснювався за відсутністю обвинуваченого ОСОБА_6 у спеціальному судовому провадженні, рішення про проведення якого було прийняте з урахуванням тих обставин, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України, знає про розпочате щодо нього кримінальне провадження та переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України (Автономна Республіка Крим), з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження).

У зв`язку з цим обвинувачений ОСОБА_6 не був допитаний судом в якості обвинуваченого по суті висунутого йому обвинувачення.

Разом з тим, судом при проведенні спеціального судового провадження були виконані вимоги, передбачені статтею 297-5 КПК України.

Захист обвинуваченого за призначенням здійснював фахівець в галузі права - адвокат ОСОБА_8 .

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.1 ст.408 КК України, при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за цими статтями в апеляційній скарзі не оспорюється, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень (злочинів), особу обвинуваченого, який на обліку в спеціальних медичних закладах не перебуває, раніше не був судимий, його сімейний стан, а також те, що він, будучи військовослужбовцем, порушив присягу та перейшов на бік ворога.

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

З врахуванням всіх обставин провадження та відомостей про особу обвинуваченого, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій статей обвинувачення.

Отже, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого; фактичних обставин провадження вчинення злочину військовослужбовцем під час несення ним військової служби, тяжкість вчинених злочинів, одне з яких є особливо тяжким та спрямоване проти основ національної безпеки України, підстав для пом`якшення призначеного покарання, колегія суддів не убачає.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України.

Призначене судом першої інстанції покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

Доводи захисника з приводу необхідності звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від призначеного покарання за ч.1 ст.408 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, не є слушними та повністю спростовані висновками суду у вироку із наведенням відповідного обґрунтування, з яким погоджується і колегія суддів.

Зокрема, суд врахував те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.408 КК України, відповідно до ч.4 ст.12 цього Кодексу, є нетяжким злочином, разом з цим, ОСОБА_6 ухилився від органу досудового розслідування та суду, у зв`язку з чим оголошений його розшук, із зізнанням останній не з`явився та затриманий не був, з моменту вчинення вказаного злочину не минуло 15 років.

За таких обставин, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404-405,407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 31 березня 2025 року, яким визнано ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.1 ст.408 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4