справа № 991/2368/25
провадження 1-кп/991/37/25
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 до вироку
від 22 грудня 2025 року
у справі № 991/2368/25 (провадження 1-кп/991/37/25)
Вироком Вищого антикорупційного суду від 22 грудня 2025 року (надалі - вирок), ухваленим колегією суддів у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (надалі - суд) у кримінальному провадженні за № 0001339 від 03 вересня 2015 року за обвинуваченням ОСОБА_4 (народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за ч. 1 ст. 366 КК України ухвалене рішення про:

- затвердження угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні від 03 вересня 2015 року за № 0001339, укладеної між прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури і обвинуваченим ОСОБА_4 08 квітня 2025 року у місті Києві, за участі захисника - адвоката ОСОБА_5 , і погодженої виконувачем обов`язків керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_6 ;

- визнання ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, з призначенням йому узгодженого сторонами угоди про визнання винуватості основного покарання у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян та звільненням від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України;

- вирішення інших питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку.

З цим вироком я не згоден з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. ч. 3 і 4 ст. 12 КК України: «Злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі. Нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років».

Відповідно до вимог примітки до ст. 45 КК України: «Корупційними кримінальними правопорушеннями відповідно до цього Кодексу вважаються кримінальні правопорушення, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також кримінальні правопорушення, передбачені статтями 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 368-369-2 цього Кодексу. Кримінальними правопорушеннями, пов`язаними з корупцією, відповідно до цього Кодексу вважаються кримінальні правопорушення, передбачені статтями 366-2, 366-3 цього Кодексу».

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України: «Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років».

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 366 КК України: «Складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів - караються штрафом від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років».

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України: «Кримінальне провадження закривається судом: у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності».

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України: «У кримінальному провадженні можуть бути укладені такі види угод: угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості».

Відповідно до вимог п. п. 1 і 2 ч. 4 ст. 469 КПК України: «Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: (1) кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (крім кримінальних проваджень щодо корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією); (2) корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи (осіб) у вчиненні будь-якого корупційного кримінального правопорушення чи кримінального правопорушення, пов`язаного з корупцією, та якщо інформація щодо вчинення такою особою (особами) кримінального правопорушення буде підтверджена доказами, і за умови повного або часткового (з урахуванням характеру та ступеня участі особи у вчиненні злочину) відшкодування підозрюваним або обвинуваченим завданого збитку або заподіяної шкоди (якщо такі збитки або шкода були завдані)».

Відповідно до вимог п. п. 1-6 ч. 7 ст. 474 КПК України: «Суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: (1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; (2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; (3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; (4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; (5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; (6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості».

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 475 КПК України: «Якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання».

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 476 КПК України: «У разі невиконання угоди про примирення або про визнання винуватості потерпілий чи прокурор відповідно мають право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення».

З наведених вище норм кримінального та кримінального процесуального права обвинувального акта та угоди про визнання винуватості видно, що:

- кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 є нетяжким злочином, який не належить до кола корупційних правопорушень, та не є пов`язаним з корупцією кримінальним правопорушенням;

- станом на дату укладання угоди про визнання винуватості та на дату її розгляду судом минув визначений ст. 49 КК України строк давності за інкримінованим ОСОБА_4 злочином, що є підставою для його звільнення від кримінальної відповідальності і закриття кримінального провадження щодо нього;

- укладання угоди про визнання винуватості у даному випадку повинно відповідати умовам п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, тобто не мало б містити будь-яких умов щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , які передбачені п. 2 ч. 4 ст. 469 КПК України і повинні застосовуватися при укладанні угод про визнання винуватості у кримінальних провадженнях щодо корупційних кримінальних правопорушень та/або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, зокрема, не має містити умови викриття обвинуваченим іншої особи/осіб у вчиненні корупційного кримінального правопорушення чи кримінального правопорушення, пов`язаного з корупцією.

За таких обставин, на моє переконання зазначена угода про визнання винуватості не відповідає вимогам КПК України, оскільки:

- її умови що стосуються зобов`язань ОСОБА_4 надавати показання про участь зазначених в угоді осіб у зазначених у ній кримінальних правопорушеннях при розгляді певних кримінальних проваджень, а також і щодо його зобов`язань співпрацювати із прокурором у викритті кримінальних правопорушень переліченими в угоді особами у визначених в угоді кримінальних провадженнях, суперечать вимогам п. 1 ч. 4 т. 469 КПК України та порушують права обвинуваченого, що є підставами для відмови у затвердженні угоди, які визначені п. п. 1 і 3 ч. 7 ст. 474 КПК України;

- угода також порушує і права прокурора на звернення до суду клопотанням про скасування ухваленого на її підставі вироку у зв`язку з тим, що станом на дату її укладання, розгляду та затвердження судом вже минули строки давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 за інкримінованим йому злочином, що є підставою для відмови у затвердженні угоди, яка визначені п. 3 ч. 7 ст. 474 КПК України.

З огляду на наведене вважаю, що у затвердженні угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні від 03 вересня 2015 року за № 0001339, укладеної між прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури і обвинуваченим ОСОБА_4 08 квітня 2025 року у місті Києві, за участі захисника - адвоката ОСОБА_5 , і погодженої виконувачем обов`язків керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_6 необхідно було відмовити.

суддя ОСОБА_1