Житомирський апеляційний суд
Справа №293/1095/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/764/25
Категорія ч.2 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кри мінальне провадження №0000323 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Черняхівського районного суду Житомирської області від 09.06.2025 щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Бежів Житомирського району та області, проживаючого в АДРЕСА_1 , одруженого, з неповною середньою освітою, не працюючого, військовозобов`язаного, в силу ст.89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

встановив:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, установлених судом, кваліфікації дій та доведеності вини ОСОБА_9 просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.ст.69, 75 КК України. Вважає, що вирок підлягає зміні у вказаній частині у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що судом першої інстанції недостатньо враховано дані про особу обвинуваченого, який щиро кається, частково відшкодував шкоду, має трьох повнолітніх дітей, а також відсутність обтяжуючих покарання обставин. Вказує, що покарання, яке призначене ОСОБА_9 судом першої інстанції є явно несправедливим.

Вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 09.06.2025 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 встановлено рахувати з дати приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили не обирався.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень матеріальної шкоди та 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень моральної шкоди.

В решті позову відмовлено.

Позов прокурора Хорошівського відділу Коростишівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Черняхівської селищної ради, третя особа на стороні позивача - КНП «Черняхівське ТМО» Черняхівської селищної ради до ОСОБА_9 про стягнення витрат на лікування задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь Черняхівської селищної ради Житомирського району Житомирської області кошти витрачені КНП «Черняхівське ТМО Черняхівської селищної ради на стаціонарне лікування ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 16 587 (шістнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят сім) гривень 09 коп.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, ІНФОРМАЦІЯ_3 близько 14 години ОСОБА_9 перебував поблизу будинку АДРЕСА_2 , де на підґрунті неприязних відносин в нього виник злочинний умисел, направлений на заподіяння ОСОБА_11 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 у вказаний час зайшов до вищевказаного будинку, де на ліжку побачив ОСОБА_11 . Тоді ж, ОСОБА_9 , з метою умисного спричинення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, наніс останньому кулаками своїх рук близько 18 ударів по голові, внаслідок чого спричинив ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, набряку-набухання головного мозку, що супроводжувалося видаленням гострої субдуральної гематоми, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходяться з прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого.

Внаслідок зазначених злочинних дій ОСОБА_9 , 04.09.2017 ОСОБА_11 , перебуваючи на лікуванні в Черняхівському ТМО, від отриманих тілесних ушкоджень помер.

Своїми умисними діями, які виразились у нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України.

В судове засідання апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_9 не з`явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце апеляційного розгляду. Клопотання про відкладення розгляду не подавав. Захисник ОСОБА_7 повідомив, що обвинувачений просить проводити апеляційний розгляд без його участі.

Враховуючи, що участь обвинуваченого в апеляційному розгляді не є обов`язковою, оскільки не йдеться про погіршення його становища, сторони провадження не заперечують про проведення апеляційного розгляду у відсутності обвинуваченого, колегія суддів вважає можливим проводити апеляційний розгляд без участі обвинуваченого ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора та представника потерпілої в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.2 ст.121 КК України кваліфіковані правильно.

Вина обвинуваченого ОСОБА_9 підтверджується доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження, які були перевірені судом першої інстанції та яким була надана належна оцінка відповідно до ст.94 КПК України.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , згідно ст.66 КК України, суд визнав щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Також судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який за місцем проживання характеризується посередньо, в силу ст.89 КК України не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

З урахуванням зазначених обставин та даних про особу обвинуваченого, суд першої інстанції призначив ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, та дійшов висновку, що призначене покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого і сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд та вважає, що призначене ОСОБА_9 покарання є справедливим і відповідним меті покарання.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд першої інстанції належним чином не врахував те, що ОСОБА_9 щиро кається, частково відшкодував завдану шкоду, має трьох повнолітніх дітей, а також відсутність обтяжуючих покарання обставин, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначені обставини були враховані судом першої інстанції під час призначення йому покарання.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо можливості застосування положень ст.69 КК України при призначенні ОСОБА_9 покарання, апеляційний суд вважає необгрунтованими, оскільки вони є аналогічними тим, що були надані стороною захисту під час розгляду провадження в суді першої інстанції.

Суд першої інстанції такі доводи сторони захисту розглянув та надав їм належну оцінку, відповідним чином мотивувавши свої висновки у вироку суду.

Зокрема, суд зазначив, що кримінальний закон передбачає у виключних випадках можливість застосування положень ст. 69 КК України лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, і з урахуванням особи винного. Підставами призначення більш м`якого покарання є дві групи чинників, які характеризують як вчинене кримінальне правопорушення, так і особу винного: 1) наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; 2) дані, які певним чином характеризують особу винного.

При цьому, суд повинен установити наявність не однієї, а кількох таких обставин та ці обставини повинні істотно знижувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення. Водночас, їх наявність впливає і на рівень небезпечності особи винного.

Відповідно до вимог ч.2 ст.66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в ч. 1 цієї статті, водночас, визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивовано у вироку.

Під час визначення поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити з того, що вказаний чинник має оціночний характер і залежить від індивідуальних особливостей встановлених обставин конкретного кримінального правопорушення у взаємозв`язку з системним тлумаченням положень статей 65, 66, 69 КК України та з урахуванням ролі, яку виконувала особа, визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінки та характеру дій під час його вчинення, негативних наслідків, спричинених кримінальним правопорушенням, та вжитих заходів для їх усунення, інших факторів, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та особу винного.

Суд, застосовуючи положення ст.69 КК України під час призначення покарання, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати, яким чином такі обставини істотно знизили чи мали б знизити ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Оскільки у даному випадку ОСОБА_9 вчинив тяжкий умисний злочин, внаслідок якого настала смерть потерпілої особи, суд уважає, що щире каяття обвинуваченого лише в судових дебатах та часткове відшкодування матеріальної шкоди потерпілій не є підставою для застосування вимог ст.69 КК України.

В ході судового розгляду встановлено та доведено, що ОСОБА_9 діяв свідомо та умисно, не перебуваючи в стані афекту.

За викладених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави для застосування ст.69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_9 відсутні.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Більш того, колегія суддів звертає увагу на те, що стороною захисту не наведено переконливих обставин, які б переконливо свідчили про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, оскільки посилання захисника на те, що обвинувачений щиро кається, частково відшкодував завдану шкоду, має трьох повнолітніх дітей, не можуть бути визнані достатніми для застосування положень ст.69 КК України при призначення покарання.

З огляду на наведене, враховуючи, що в даному випадку відсутні підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 положень ст.69 КК України та призначення йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.121 КК України, колегія суддів не вбачає також і підстав для застосування відносно нього положень ст.75, 76 КК України, які можуть бути застосовані лише у разі призначення покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Крім того, призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч.2 ст.121 КК України, відповідно до ст.414 КПК України не можна вважати явно несправедливим через суворість, враховуючи вищенаведені обставини.

Таким чином, переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційній скарзі не наведено.

Також, колегія суддів звертає увагу, що виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми кримінального закону України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням обвинуваченому ОСОБА_9 та вважає, що воно буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів. Призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання не можна визнати таким, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_9 є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його зміни не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Черняхівського районного суду Житомирської області від 09.06.2025 щодо ОСОБА_9 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: