Номер провадження: 11-сс/813/1660/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 12.08.2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2015 р.н., з вищою освітою, працюючого помічником начальника відділу Прикордонної служби з логістики,

підозрюваного вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України у кримінальному провадженні № 0000045 від 05.06.2025 року, -

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 12.08.2025 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Управління СБ України в Одеській області та застосовано відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 08.10.2025 року, без визначення розміру застави.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що прокурором надано матеріали (докази), які є достатніми для переконання що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою визначити розмір застави у відповідності до вимог ч.5 ст.182 КПК України або домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що:

- пред`явлена ОСОБА_8 підозра необґрунтована, кваліфікація його дій невірна, оскільки органом досудового розслідування не встановлено, чи був ОСОБА_9 військовозобов`язаною особою, що є важливою ознакою для кваліфікації дій ОСОБА_8 саме за ч.1 ст. 114-1 КК;

- ризики заявлені слідчим у клопотанні не підтверджені жодним доказом;

- суд не прийняв до уваги дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, дружину, на утриманні неповнолітнього сина, матір, має постійне місце проживання та місце служби, на якій характеризується позитивно.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні апеляційного суду захисник підозрюваного підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити; прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Розгляд провадження проведено за відсутності підозрюваного ОСОБА_8 , оскільки клопотання про забезпечення його участі захисником не заявлялось. Підозрюваний також не подавав клопотання про забезпечення його участі в суді апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

Серед інших, до заходів забезпечення кримінального провадження, віднесено запобіжні заходи (п. 9 ч.2 ст. 131 КПК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно із ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності; ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до клопотання у провадженні СВ Управління СБ України в Одеській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000045 від 05.06.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження 11.08.2025 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, за кваліфікуючими ознаками - перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливій період.

За версією органу досудового розслідування, 24.02.2022 року, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України ОСОБА_10 від 24.02.2022 року № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-ХІ введено воєнний стан на всій території України, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

Незважаючи на обізнаність з вимогами наведених вище нормативно-правових актів, у ОСОБА_8 , у невстановлений в ході досудового розслідування час та дату, але не пізніше 14.07.2025, у невстановленому в ході досудового розслідування місці виник злочинний умисел, направлений на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, шляхом організації незаконного переправлення громадянина України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , через державний кордон України до Республіки Молдова.12.07.2025 року ОСОБА_8 зустрівся із громадянкою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на території Київського району м. Одеси, діючи умисно, маючи умисел на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і бажаючи настання шкідливих наслідків у вигляді зниження обороноздатності України в умовах воєнного стану і збройної агресії Російської Федерації проти України, загрози її національній безпеці, домовився з ОСОБА_11 за грошові кошти у розмірі 13000 (тринадцять тисяч) доларів США про перевезення з України до Республіки Молдова громадянина України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є особою призовного віку та підлягає мобілізації в особливий період.

25.07.2025 року ОСОБА_8 зустрівся із ОСОБА_11 , поряд із кав`ярнею «Золоте Руно», що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 16, де в автомобілі на якому приїхав за вказаною адресою отримав від останньої завдаток за організацію переправлення ОСОБА_9 із України до Республіки Молдова у розмірі 1000 доларів США.

29.07.2025 року, ОСОБА_8 зв`язавшись із ОСОБА_11 засобами телефонного зв`язку повідомив її про те, що найближчим часом, ОСОБА_9 будуть перевозити через державний кордон України до Республіки Молдова.

Далі, 09.08.2025 року ОСОБА_8 зателефонував ОСОБА_11 та повідомив, що 10.08.2025 року ОСОБА_9 будуть перевозити через державний кордон України до Республіки Молдова.

10.08.2025 року близько 13 год. 00 хв., ОСОБА_9 зателефонував невідомий абонент з номером мобільного телефону НОМЕР_1 і повідомив, що він телефонує від ОСОБА_12 і що через годину забере ОСОБА_9 поряд з його будинком, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Владислава Бувалкіна, 8.

Цього ж дня, близько 15 год. 00 хв., за вищевказаною адресою, приїхав автомобіль марки «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_2 під керування особи жіночої статі, де в якості пасажирів знаходились два чоловіки, один із яких ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після того, як ОСОБА_9 сів у вказаний автомобіль, водій автомобілю попрямувала в сторону АЗС «SOCAR», яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Київське шосе, 12/1.

По приїзду за вказаною адресою, водій автомобілю «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_2 повідомила, що далі ОСОБА_9 та ОСОБА_13 попрямують на автомобілі «Ford FUSION» д.н.з. НОМЕР_3 , водієм якої є ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який займає посаду водія відділення охорони військової контррозвідки СБУ НОМЕР_4 комендатури охорони та обслуговування. Далі, ОСОБА_14 видав ОСОБА_9 та ОСОБА_13 військову форму ЗС України та сказав переодягатися. Крім того, з метою безперешкодного перетину пункту пропуску «Маяки-Удобне-Паланка» ОСОБА_14 видав ОСОБА_9 та ОСОБА_13 військові квитки діючих військовослужбовців ЗС України, які за своїми рисами обличчя схожі на останніх, на ім`я ОСОБА_15 та ОСОБА_16 та посвідчення про відрядження на вказаних осіб з м. Одеси до м. Рені Одеської області та попрямували на вищевказаному автомобілі в сторону м. Рені Одеської області

В подальшому, перед перетинанням державного кордону України, в районі с. Саф`яни, Ізмаїльського району, Одеської області, злочинні дії ОСОБА_8 та інших не встановлених осіб, щодо перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань, за кваліфікуючими ознаками: перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, шляхом незаконного переправлення ОСОБА_9 , який є особою призивного віку та підлягає мобілізації, через державний кордон України до Республіки Молдова, були припинені.

При розгляді зазначеного кримінального провадження, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 в інкримінованому йому діянні підтверджується змістом доручення ГВ ЗНД УСБУ в Одеській області; протоколом огляду місця події від 10.08.2025 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 11.08.2025 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 03.07.20205 року, 14.07.2025 року та 28.07.2025 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 11.08.2025 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 11.08.2025 року; протоколом обшуку від 10.08.2025 року; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину та її обшуку від 10.08.2025 року; іншими матеріалами досудового розслідування у сукупності.

Водночас, є правильним висновок слідчого судді про те, що відомості, які містяться у наведених матеріалах, узгоджуються з обставинами, зазначеними у повідомленні про підозру, підтверджують їх та у своїй сукупності дають вагомі підстави для висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України.

Апеляційний суд відхиляє доводи сторони захисту щодо ненадання прокурором належних та допустимих доказів на обґрунтування підозри, оскільки відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності, допустимості та їх достатності відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Крім того, вирішуючи питання про обґрунтованість підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточну кваліфікацію дій ОСОБА_8 , дослідження цих документів у сукупності формують у колегії суддів внутрішнє переконання щодо того, що мали місце обставини, про які зазначається у клопотанні та що до їх вчинення може бути причетний ОСОБА_8 , тому слідчий суддя дійшов правильного висновку про доведеність стороною обвинувачення обґрунтованості підозри тією мірою, щоб виправдати застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Щодо доводів сторони захисту про відсутність доказів вчинення ОСОБА_8 інкримінованого злочину, не встановлення органом досудового розслідування, чи був ОСОБА_9 військовозобов`язаною особою, що є важливою ознакою для кваліфікації дій ОСОБА_8 саме за ч.1 ст. 114-1 КК, слід зазначити, що на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, зокрема, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих фактів та обставин визначає лише ймовірну причетність ОСОБА_8 до інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому, апеляційний суд враховує, що органом досудового розслідування підозра може бути в подальшому уточнена чи змінена.

Що стосується наявності ризиків у вказаному провадженні, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищевказані дії (ч.2 ст.177 КПК України).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали, в даному кримінальному провадженні існують доведені органом досудового розслідування ризики, передбачені пунктами 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обумовлені наступним:

- ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, а тому усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення вказаного злочину проти основ національної безпеки України, останній, перебуваючи на волі, буде мати можливість переховуватись від органів слідства та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Колегія суддів, звертає увагу, що ЄСПЛ в своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» неодноразово зазначав, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Тому, апеляційним судом було ретельно вивчено особу підозрюваного, який раніше до кримінальної не притягувався, одружений, має місце проживання в Одеській області, має на утриманні дитину та мати пенсійного віку, але вказане не зупинило підозрюваного від вчинення тих дій які викладені в клопотанні слідчого в яких обґрунтовано підозрюється саме ОСОБА_8 тож при обранні запобіжного заходу не можуть вплинути на можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу;

- враховуючи, що обґрунтованість підозри у значній мірі підтверджується показаннями свідків, тому з урахуванням процедури, яка передбачена КПК України щодо отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК), апеляційний суд дійшов висновку, що вказані обставини зумовлюють можливість поза процесуального впливу підозрюваним на свідка з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Вказане не свідчить, що поза всяким сумнівом ОСОБА_8 здійснюватиме відповідні дії, але наведені факти, котрі підтверджують, що підозрюваний має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні у майбутньому, сторона захисту в ході апеляційного перегляду не спростувала.

Колегія суддів також враховує, що метою продовження запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань, чого можливо досягнути лише за умови нівелювання ризиків кримінального провадження. За таких обставин, необхідним є саме тримання підозрюваного під вартою, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу у цьому кримінальному провадженні буде недієвим. Домашній арешт, у тому числі цілодобовий, пов`язаний з доступом підозрюваного до технічних засобів, безпосередніх соціальних контактів з іншими особами, що також може завадити виконанню завдань кримінального провадження на цьому його етапі.

На переконання апеляційного суду, досліджені під час судового засідання та встановлені слідчим суддею ризики свідчать, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, може негативно відобразитися на здійсненні швидкого та ефективного досудового розслідування, якого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження. За встановлених слідчим суддею обставин, необхідним є саме тримання під вартою, оскільки з урахуванням індивідуальних обставин підозрюваної, застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім стримуючим фактором від реалізації встановлених ризиків і створить можливості для вчинення нею позапроцесуальних дій з метою перешкоджання кримінальному провадженню.

Крім того, відповідно до положень ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Колегія суддів вважає, що слідчим суддею обґрунтовано не визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, оскільки відповідно п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України.

Також, під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_7 заявив про погіршення стану здоров`я підозрюваного ОСОБА_8 під час перебування під вартою в умовах слідчого ізолятору.

Відповідно до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, медичне обслуговування (амбулаторне, стаціонарне лікування, реабілітація), контроль та аналіз стану здоров`я засуджених організовуються і проводяться медичними працівниками відповідно до законодавства про охорону здоров`я, системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів в порядку, передбаченому законодавством.

У закладах охорони здоров`я ДУ "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" надаються медична допомога при невідкладних станах, первинна медична допомога, вторинна (спеціалізована) та паліативна допомога, медична реабілітація, здійснюється санітарно-епідеміологічний нагляд, проводяться санітарно-гігієнічні та протиепідемічні заходи, у тому числі із впровадження превентивної медицини, організовується цілодобове чергування медичних працівників, забезпечення засуджених лікарськими засобами, медичними виробами, технічними та іншими засобами реабілітації, проводиться реабілітація та лікування після захворювань і травм.

З огляду на викладене, сторона захисту має право звернутись до адміністрації установи виконання покарань з приводу надання медичної допомоги підозрюваному ОСОБА_8 , за наслідками якої буде вирішено питання щодо проведення медичного обстеження підозрюваного та, у разі необхідності забезпечення надання йому належної медичної допомоги, у тому числі стаціонарного лікування, за наявності для цього підстав.

Враховуючи характер інкримінованих підозрюваному протиправних дій, з метою нівелювання існуючих ризиків, зокрема переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду та незаконного впливу на свідків, колегія суддів вважає, що існують достатні підстави для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави, оскільки на даній стадії саме такий запобіжний захід здатний забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та слугуватиме виконанню положень ст.2 КПК.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, а відтак вважає постановлене рішення законним і обґрунтованим та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та його скасування.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 12.08.2025 року відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000045 від 05.06.2025 року, у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.1 ст.114-1 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4