УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 120 251 000 000 015 13 від 28.11.2025, у якому

гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Костомукша Російської Федерації, громадянин Російської Федерації, росіянин, з вищою освітою, офіційно не працевлаштований, перебуває у зареєстрованому шлюбі, зареєстрований за адресою - АДРЕСА_1 , мешкає за адресою - АДРЕСА_2 , не судимий,

підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 286-1 КК України,

у с т а н о в и в :

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло погоджене прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_3 клопотання слідчого СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 .

На обґрунтування клопотання зазначено, що 29.11.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 286-1 КК України, відповідно до якої останній 28.11.2025, приблизно о 21 год. 16 хв., не маючи посвідчення водія на право керування транспортними засобами, керуючи у стані алкогольного сп`яніння автомобілем «Tesla Model 3», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись першою (крайньою правою) смугою проїзної частини з`їзду з шляхопроводу зі сторони вул. Богатирської у напрямку просп. Оболонського у місті Києві, наближався до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожньою розміткою 1.14.2 «Пішохідний перехід» та інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.38.1 - 5.38.2 «Пішохідний перехід» Правил дорожнього руху України.

У цей час, проїзну частину з`їзду з шляхопроводу по зазначеному нерегульованому пішохідному переходу перетинала малолітня пішохід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалась справа наліво відносно напрямку руху транспортного засобу. Разом з малолітнім пішоходом проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу перетинав неповнолітній ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Під час руху ОСОБА_4 допустив порушення вимог пунктів 1.5, 2.1 (а), 2.3 (б), 2.9 (а) та 18.1 Правил дорожнього руху України.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_4 виявились у тому що він, не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, який впливає на увагу і реакцію водія, а також порушує його координацію та швидкість реакції, будучи обізнаним, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, умисно та зухвало ігноруючи вимоги Правил дорожнього руху України, безвідповідально ставлячись до можливості настання негативних наслідків, 28.11.2025 розпочав керування автомобілем «Tesla Model 3», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у процесі якого, 28.11.2025, близько 21 год. 16 хв., рухаючись першою (крайньою правою) смугою проїзної частини з`їзду з шляхопроводу, зі сторони вул. Богатирської в напрямку просп. Оболонського у місті Києві, достеменно знаючи, що він повинен постійно стежити за дорожньою обстановкою та відповідно реагувати на її зміни, будучи заздалегідь поінформованим про наближення до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожньою розміткою 1.14.2 «Зебра» та інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.38.1 - 5.38.2 ПДР України, усвідомлюючи, що пішохідний перехід призначений для перетину проїзної частини пішоходами, які мають безперечну перевагу в русі на даній ділянці дороги, з моменту, коли вступили на перехід, а водій, у свою чергу, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитись, будучи зобов`язаним завчасно прийняті такі заходи по керуванню транспортним засобом, які б забезпечили безперешкодний та безпечний перетин проїзної частини пішоходами по пішохідному переходу, не зміг вірно оцінити дорожню обстановку та її зміни, не впевнився, що на пішохідному переході немає пішоходів, відволікся від керування транспортним засобом, внаслідок чого, створюючи своїми діями небезпеку для руху, а також загрозу життю та здоров`ю громадян, виїхав на нерегульований пішохідний перехід, який розташований поблизу будинку № 2Т по просп. Оболонському у місті Києві, де здійснив наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_7 , яка перетинала проїзну частину просп. Оболонського у місті Києві на ділянці з`їзду зі шляхопроводу, рухаючись справа наліво відносно напрямку руху автомобіля «Tesla Model 3», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

У результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди малолітній ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження, внаслідок яких вона загинула на місці пригоди.

На думку слідчого, існують підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків чи експертів у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

У судовому засіданні прокурор наполягав на задоволенні клопотання з наведених у ньому підстав.

Підозрюваний та його захисник заперечували проти задоволення клопотання, наполягаючи на тому, що ризики, наведені стороною обвинувачення, є необґрунтованими. Стверджували, що переховуватись ОСОБА_4 наміру не має, просили застосувати більш м`який запобіжний захід.

Слідчий суддя, заслухавши сторони кримінального провадження, дослідивши надані матеріали, дійшов висновку про таке.

Частиною 1 статті 194 КПК України на слідчого суддю під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу покладений обов`язок встановити існування наступних складових:

- чи доведені обставини, які свідчать про обґрунтованість підозри;

- чи наявні ризики, передбачені статтею 177 КПК, та на які вказує слідчий;

- чи не є достатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тлумачення наведених вище процесуальних норм у їх логічному зв`язку з положеннями Глави 4 КПК приводить слідчого суддю до висновку, що під час вирішення питання щодо застосування до особи запобіжних заходів оцінка наданих сторонами доказів має спрямовуватися не на досягнення остаточного переконання у винуватості особи у вчиненні інкримінованого правопорушення, а має на меті встановити, чи є підозра обґрунтованою.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» Європейський Суд наголосив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, тобто наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Крім того, Європейський Суд з прав людини у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування, суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

З огляду на зазначене, слідчий суддя вважає, що наданими органом досудового розслідування матеріалами достатньою мірою підтверджується наявність в діях підозрюваного ОСОБА_4 ознак інкримінованого злочину.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком у такому випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування, слідчий суддя враховує, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» серйозність звинувачень може примусити судові органи помістити обвинуваченого під варту з метою попередження спроб подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб цей ризик був очевидним, а захід таким, що відповідає обставинам справи, зокрема, минулому та особі обвинуваченого.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у вигляді десяти років позбавлення волі, слідчий суддя вважає, що вчинення підозрюваним дій з метою переховування цілком ймовірне.

Крім того, підозрюваний являється громадянином Російської Федерації, тобто існує ймовірність, що з метою переховування від органів досудового розслідування ОСОБА_4 може виїхати за межі території України.

Співставлення можливих негативних для підозрюваного наслідків переховування у вигляді його ув`язнення у невизначеному майбутньому, тобто після його можливого затримання, з засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

Також, слідчий суддя вважає не безпідставним ризик вчинення підозрюваним протиправних дій з метою здійснення незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальну провадженні та ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, слідчий суддя бере до уваги встановлені факти, що підозрюваний неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані сп`яніння та був неодноразово позбавлений права керування транспортними засобами. Згідно з повідомленням про підозру, останньому інкримінується керування транспортним засобом у стані сп`яніння та вчинення тяжкого кримінального правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту, внаслідок якого настала смерть малолітньої дитини. Зазначені обставини, у їх сукупності та без оцінки доведеності вини, свідчать про наявність ризику схильності підозрюваного ОСОБА_9 до антисоціальної поведінки та вчинення нових правопорушень.

За результатами встановлених у судовому засіданні обставин та з урахуванням доводів, викладених стороною обвинувачення та стороною захисту, слідчий суддя вважає, що прокурором доведено наявність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК.

У силу ст. 178 КПК слідчий суддя враховує вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого діяння.

Відповідно до ч. 2 ст.183 КПК запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Санкція ч. 3 ст. 286-1 КК України, за якою підозрюється ОСОБА_4 , передбачає позбавлення волі на строк до десяти років.

Зазначене приводить до висновку, що встановлені вище обставини є вагомими для обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК слідчий суддя не визначає розмір застави при постановленні цієї ухвали, оскільки злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , спричинив загибель людини.

На підставі викладеного, керуючись ст. 176-179, 182, 183, 193, 194, 309 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

Клопотання слідчого СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали про тримання підозрюваного ОСОБА_4 під вартою визначити по 26 січня 2026 року включно.

На ухвалу слідчого судді до Київського апеляційного суду прокурором, підозрюваним, його захисником упродовж п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя ОСОБА_1