Справа № 346/3511/25
Провадження № 11-кп/4808/496/25
Категорія ст.81 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря с/з - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 18.09.2025

в с т а н о в и в :

1. Зміст судового рішення суду першої інстанції.

1.1. Суд відмовив в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

1.2. Рішення мотивовано тим, що засуджений за час відбування покарання своєю поведінкою і ставленням до праці не довів, що став на шлях виправлення.

2. Доводи апеляційної скарги захисника.

2.1. Оскаржена ухвала є незаконною та необґрунтованою, оскільки ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права та не відповідає фактичним обставинам справи, які свідчать про те, що засуджений ОСОБА_7 відбув необхідний строк і досяг ступеня виправлення, необхідного для застосування умовно-дострокового звільнення.

2.2. Суд першої інстанції неправильно застосував ч. 1 ст. 81 КК України та проігнорував ч. 14 ст. 134 КВК України, згідно з якою, якщо протягом шести місяців з дня відбуття стягнення засуджений не буде підданий новому стягненню, він визнається таким, що не має стягнення.

2.3. Останнє стягнення було погашене 21.07.2025. На час судового розгляду засуджений не мав стягнень, і цей факт не може бути законною підставою для висновку про те, що особа не стала на шлях виправлення. Крім того, останнє стягнення мало незначний характер і не може перекреслити позитивні зміни у поведінці засудженого, які спостерігалися протягом останніх років.

2.4. Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд проігнорував чітку позитивну динаміку у поведінці засудженого. Зокрема: наявність шести заохочень; здобуття професії електрогазозварника; низьку оцінку ризику вчинення повторного кримінального правопорушення; щире розкаяння та усвідомлення своєї вини; підтримання міцних соціальних зв`язків із сім`єю.

Просить оскаржену ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

3. Позиції сторін в суді апеляційної інстанції.

3.1. Засуджений та його захисник підтримали доводи апеляції та просили її задовольнити.

3.2. Прокурор вважає ухвалу суду законною та обгрунтованою, просить залишити її без змін.

4. Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з таких підстав.

Апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги (ч. 1 ст. 404 КПК).

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Апеляційний суд вважає, що оскаржена ухвала суду відповідає цим вимогам.

Так, відповідно до п.2 Постанови ПВС України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК).

Розглядаючи подання про умовно-дострокове звільнення суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.

Перевіривши доводи захисника, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції всебічно дослідив усі необхідні умови ст. 81 КК України та врахував всі докази.

З матеріалів справи встановлено, що вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 08.06.2018 року ОСОБА_7 засудженого за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 24.03.2025, у задоволенні подання начальника Державної установи «Коломийська виправна колонія (№41)» про заміну ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років більш м`яким покаранням, на невідбутий строк, що залишився відмовлено.

Відповідно до характеристики на засудженого ОСОБА_7 від 16.09.2025 - ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький, ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як високий (а.с. 98-100). В графі готовність до змін зазначено, що ОСОБА_7 бажає змінити своє життя, однак це бажання має поодинокий та несистемний характер. Стверджує, що має бажання брати участь у програмах/заходах, але за поведінкою особи зрозуміло, що це не відповідає дійсності. Має нестійку мотивацію до зміни способу життя (поведінки, переконань).

Згідно психологічної характеристики ОСОБА_7 має стабільні зв`язки з рідними та близькими, які позитивно впливають на засуджену особу. Засуджений не повною мірою усвідомлює, що йому необхідно після звільнення працевлаштуватися, має нестійку, мінливу мотивацію змінити своє життя (а.с. 95)

Згідно довідки про працевикористання ОСОБА_7 - засуджений працював, за що отримував заробітну плату (а.с. 96)

Згідно з довідкою (а.с. 97), засуджений має 6 заохочень і 8 стягнень, причому останнє дисциплінарне стягнення, накладене 21.01.2025, наразі є погашеним.

Виконавчі листи на ОСОБА_7 , не надходили (а.с. 90).

Адміністративною комісією було відмовлено в застосуванні ст.81 КК України.

Наведені обставини були предметом ретельного дослідження суду першої інстанції під час розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і отримали належну правову оцінку.

Прийняття рішення про умовно дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Так, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Висновок суду першої інстанції, що засуджений ОСОБА_7 , попри дослідження його поведінки за весь період відбування покарання, не довів свого виправлення є належно обгрунтованим та вмотивованим.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню ним нових злочинів.

Апеляційний суд вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 не довів своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання, а відтак відсутні підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Враховуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що за наведених обставин, ухвала суду є законною, обґрунтованою та вмотивованою, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, Івано-Франківський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 18.09.2025 щодо засудженого ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4