Справа №333/9486/25
Номер провадження 1-кс/333/3250/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 рокум. Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши матеріали скарги ОСОБА_3 в порядку п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України,

ВСТАНОВИВ:

01.10.2025 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою про скасування постанови СВ ТУ ДБР у місті Мелітополі ОСОБА_4 від 04.08.2025 року про відмову у визнанні потерпілим та зобов`язати уповноважених осіб ТУ ДБР у місті Мелітополі внести зміни у відомості до ЄРДР та визнати ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 0004316 від 10.06.2025 року та зобов`язання уповноважених осіб ТУ ДБР у місті Мелітополі внести відомості до ЄРДР щодо можливого вчинення слідчим ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ст. 366 КК України та ст. 396 КК України. Окрім того, зобов`язати уповноважених осіб ТУ ДБР у місті Мелітополі провести всебічну перевірку наявності ознак злочинів, передбачених ст. 364 КК України та ст. 368 КК України у діях слідчого ОСОБА_5 .

В обґрунтування скарги зазначив, що ТУ ДБР, розташованим у м. Мелітополі, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0004316, відомості про яке внесені до ЄРДР 10.06.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 387 КК України. Скаржником 29.07.2025 року, 15.08.2025 року та 10.09.2025 року подані заяви на керівника ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0004316 та про доповнення відомостей у кримінальному провадженні №0004316 та внесення відомостей до ЄРДР за новими статтями КК України. Вважає, що діями, які є предметом розслідування у кримінальному провадженні № 0004316, скаржнику завдано моральної шкоди та істотно порушено законні права та інтереси. 26.09.2025 року скаржником отримано поштове відправлення від ТУ ДБР у місті Мелітополі на заяву від 10.09.2025 року про визнання потерпілим у кримінальному провадженні № 0004316 з постановою про відмову у визнанні потерпілим від 04.08.2025 року. В зазначеній постанові про відмову у визнанні потерпілим, слідчий першого слідчого відділу ТУ ДБР у місті Мелітополі ОСОБА_6 припустив, що «злочин, передбачений ч.2 ст.387 КК України, є кримінальним порушенням з формальним складом, що не містить у собі обов`язкову ознаку суспільно небезпечні наслідки». Станом на день подачі скарги слідчими ВП № 6 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області розслідується кримінальне провадження за №0000492 від 10.08.2023 року за ст.15 ч.2, ст.115 ч.2, п.1, п.5, п.11, п.12., відомості про яке внесені уповноваженою особою до ЄРДР за ухвалою суду від 25.07.2023 року за фактом замаху на умисне вбивство ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , до якого ймовірно може бути причетний ОСОБА_8 та за яким раніше проводилось досудове розслідування. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізькій області від 25.06.2023 року у справі 317/4038/23 (провадження №1-кс/317/573/2023) визначено, що «в ході розгляду скарги було встановлено, що представником ОСОБА_3 слідчому подавалось клопотання про проведення ряду слідчих дій та дослідження ряду доказів, однак в більшій частині цього клопотання було відмовлено. Крім того, як встановлено в ході розгляду скарги, слідчим суддею Запорізького апеляційного суду надавались дозволи на проведення відносно ОСОБА_8 негласних слідчих дій, однак жодних доказів на підтвердження реалізації цих ухвал слідчому судді не надано, що дає підстави сумніватись в належному проведенні досудового розслідування факту його причетності до скоєння злочину». Враховуючи викладене, скаржник вважає винесену слідчим відділу ТУ ДБР у місті Мелітополі ОСОБА_4 постанову про відмову у визнанні потерпілим безпідставною, необґрунтованою, передчасною та такою, що не відповідає нормам КПК України. Крім того зазначив, що ним не отримано жодної відповіді від уповноважених осіб ТУ ДБР розташованого у місті Мелітополі на заяви про доповнення відомостей у кримінальному провадженні № 0004316 та внесення відомостей до ЄРДР за новими статтями КК України. Вважає, що наявні у матеріалах кримінального провадження № 0000418, а також ті, що мають бути витребувані та досліджені у провадженні № 0004316, фактичні обставини свідчать про вчинення слідчим ОСОБА_5 не тільки розголошення даних досудового розслідування, але й інших, більш тяжких кримінальних правопорушень, які прямо вплинули на хід розслідування замаху на вбивство скаржника та вбивство ОСОБА_7 .

В судове засідання скаржник ОСОБА_3 не з`явився, надав заяву про розгляд скарги за його відсутності, просить залишити без розгляду скаргу в частині зобов`язання ТУ ДБР у м. Мелітополі внести відомості до ЄРДР щодо можливого вчинення слідчим ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ст. 366 КК України та ст. 396 КК

України та зобов`язання ТУ ДБР у м. Мелітополі провести всебічну перевірку наявності ознак злочинів, передбачених ст. 364 КК України та ст. 368 КК України у діях слідчого ОСОБА_5 . Просить задовольнити скаргу в частині скасування постанови слідчого ТУ ДБР у місті Мелітополі ОСОБА_4 від 04.08.2025 року про відмову у визнанні його потерпілим та зобов`язати визнати ОСОБА_3 потерпілим.

Слідчий в судове засідання не з`явився, надав суду заяву щодо розгляду скарги за його відсутності, в якій просить у задоволенні скарги відмовити, надав витребувані судом матеріали кримінального провадження.

Ознайомившись з поданою скаргою та доданими матеріалами, суд доходить висновку, що скарга підлягає задоволенню.

ТУ ДБР, розташованим у м. Мелітополі, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0004316, відомості про яке внесені до ЄРДР 10.06.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 387 КК України.

Підставою для внесення відомостей до ЄРДР стала ухвала Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 03.06.2025 у справі № 333/4274/25 (провадження 1-кс/333/1772/25), згідно з якою службових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Мелітополі, уповноважених на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення зобов`язано внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення від 09.05.2025 року.

Відповідно до заяви ОСОБА_3 від 09.05.2025 року службові особи слідчого управління Головного управління Національної поліції в Запорізькій області під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0000418 від 11.09.2022 року незаконно розголосили дані досудового розслідування, а саме: передали підозрюваним у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_9 та ОСОБА_10 процесуальні документи з матеріалів досудового розслідування, зокрема протокол допиту потерпілого, ОСОБА_3 , стенограму до відеозапису допиту підозрюваного ОСОБА_11 , а також файл з розширенням PDF з зображенням членів окремих організованих злочинних груп на території України. Зазначені документи було виявлено у мобільних терміналах підозрюваних під час проведення обшуків 15.12.2022 року та 19.12.2022 року. Заявник вказує на причетність до розголошення даних досудового розслідування старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого управління ГУНП в Запорізькій області підполковника поліції ОСОБА_5 , заступника начальника СУ ГУНП в Запорізькій області полковника ОСОБА_12 , а також колишнього співробітника СУ ГУНП в Запорізькій області, адвоката ОСОБА_13 , які, діючи у змові, передали вказані матеріали кримінального провадження ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Крім зазначеної заяви, 10.09.2025 року ОСОБА_3 подав заяву про визнання потерпілим у кримінальному провадженні № 0004316.

Постановою слідчого першого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі ОСОБА_4 по кримінальному провадженню № 0004316, що внесене до ЄРДР 10.06.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 387 КК України, відмовлено у задоволенні поданої заяви.

Постанова обґрунтована тим, що « ОСОБА_3 не може мати статус потерпілого у даному кримінальному проваджені, оскільки останньому не завдано шкоди, передбаченої у ст. 55 КПК України. При вирішенні питання про наявність потерпілого у кримінальному провадженні необхідно врахувати, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 387 КК України, є кримінальним правопорушенням з формальним складом, що не містить у собі як обов`язкову ознаку суспільно небезпечні наслідки. Зазначена норма встановлює відповідальність за розголошення даних досудового розслідування, який визнається закінченим з моменту, коли заборонена до розголошення інформація стала надбанням особи, яка не має права на ознайомлення з нею, незалежно від настання будь-яких конкретних негативних наслідків для учасників кримінального провадження.»

Зазначена постанова є предметом оскарження.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

При цьому під шкодою цивільне право розуміє применшення, знищення суб`єктивного цивільного права або блага. Грошову оцінку майнової шкоди називають збитками. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Тому першочерговим завданням відновлення порушеного права є компенсація збитків.

Крім того, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

У рішенні ЄСПЛ «Шмалько проти України» п. 33 та «Далбан проти Румунії» п. 44 визначено, що термін «потерпілий» у сенсі статті 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності, яка є предметом судового розгляду; при цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди. Отже, прийняття рішення чи вжиття заходу на користь заявника в принципі не є достатнім для позбавлення останнього статусу «потерпілого», якщо державні органи не визнали порушення Конвенції, чи то безпосередньо, чи по суті, і не надали за це порушення компенсації.

Суд звертає увагу на положення ч.2 ст.55 КПК України, згідно якої права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Тобто, набуття особою статусу потерпілого відбувається після подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення і не потребує затвердження цього статусу постановою слідчого або прокурора.

Постанова слідчого або прокурора про відмову у визнанні потерпілим виноситься у випадках невизнання особи потерпілою.

Щодо набуття особою статусу потерпілого суд враховує висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного суду від 16.01.2019, (справа № 439/397/17, провадження № 13-66кс18), де вказано, що поняття «потерпілий» є міжгалузевим, оскільки використовується як у кримінальному праві, так і в кримінальному процесі, однак, за змістом ці поняття не є тотожними. У кримінально-правовому розумінні «потерпілий» це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода (або існує безпосередня загроза її заподіяння).

Особа у кримінально-правовому розумінні є потерпілим із моменту вчинення щодо неї кримінального правопорушення, а не з моменту подання нею відповідної заяви, як це передбачено у ч. 2 ст. 55 КПК. Кримінальний процесуальний закон юридично закріплює статус «потерпілого» учасника кримінального провадження, наділяючи його певними процесуальними правами та обов`язками саме як учасника процесу.

Згідно п.10 ч.1 ст.56 КПК України протягом кримінального провадження потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Стаття 128 КПК України передбачає, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Натомість, слідчий під час винесення оскаржуваної постанови про відмову у визнанні у визнанні ОСОБА_3 потерпілим зосередився виключно на кримінально-правовому аспекті поняття «потерпілий», ігноруючи процесуальні критерії та можливість набуття статусу потерпілого у порядку та з підстав передбачених КПК України.

Разом з тим, зважаючи на те, що ОСОБА_3 повідомив про вчинення кримінального правопорушення, та для нього існує реальна загроза настання фізичної та моральної шкоди, суд вважає необґрунтованою відмову слідчого у визнанні скаржника потерпілим. Така постанова дізнавача тягне за собою наслідки у вигляді позбавлення скаржника низки процесуальних гарантій, притаманних статусу потерпілого.

Згідно з ч. 5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Таким чином, чинний КПК України допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Процесуальною підставою для прийняття такого рішення є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч. 1 ст. 55 КПК України.

«Очевидність та достатність» таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому: очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву; очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою; наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншого виду, ніж передбачено ч. 1 ст. 55 КПК України (наприклад, заподіяння особі моральної шкоди як представнику певної частини суспільства; заподіяння моральної шкоди юридичній особі); неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення. При визначенні шкоди, як підстави для визнання особи потерпілим, необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням, тобто повинен існувати прямий зв`язок, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Разом з цим, оцінивши прийняте дізнавачем рішення про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні, слідчий суддя дійшов висновку, що оскаржувана постанова винесена без дотримання вимог КПК України та не вмотивована належним чином, з огляду на те, що у постанові не зазначено вичерпних мотивів та причин відмови у визнанні ОСОБА_3 потерпілим.

Крім того, заподіяння шкоди потерпілому можливо встановити під час здійснення досудового розслідування, а тому відсутні будь-які правові підстави для відмови заявнику в залученні його до кримінального провадження в якості потерпілого.

Таким чином, в розумінні приписів кримінального процесуального законодавства України, ОСОБА_3 є особою, є потерпілою особою, якій завдано шкоду у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього самого.

Слідчий суддя, розглянувши скаргу та керуючись п. 3 ч. 2 ст. 307 КПК України, має право зобов`язати слідчого вчинити певну дію відповідно до вимог кримінального процесуального закону, однак при цьому не втручаючись у межі його повноважень у кримінальному провадженні, про що наголошено у постанов ККС ВС від 01 грудня 2022 року у справі №522/7836/21.

Враховуючи викладене суд вважає за необхідне задовольнити подану скаргу, скасувавши постанову слідчого про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про визнання його потерпілим.

В іншій частині скаргу необхідно залишити без розгляду відповідно до заяви скаржника.

Керуючись ст.ст.55, 303-307, 309 КПК України,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 в порядку п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, задовольнити.

Скасувати постанову слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Мелітополі ОСОБА_4 від 04 серпня 2025 року про відмову у визнанні потерпілим та зобов`язати уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Мелітополі внести зміни у відомості до ЄРДР та визнати ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 0004316 від 10.06.2025 року.

В іншій частині скаргу залишити без розгляду.

Копію ухвали надати сторонам.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження у суді.

Слідчий судді ОСОБА_1