ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/122/26 Справа № 932/4753/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

03 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг в режимі відео конференції апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Дніпра від 17 грудня 2025 року, якою застосовано до підозрюваного, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, ОСОБА_7 , запобіжний захід у виді застави розміром 90 840 гривень-

ВСТАНОВИЛА:

Згідно до ухвали слідчого судді, в провадженні Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Краматорську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську перебуває кримінальне провадження №0004475 від 22.11.2023 року за ч. 2 ст. 364 КК України. З клопотання слідчого вбачається, що директор ДП «Лиманський лісгосп» ОСОБА_7 , будучи працівником правоохоронного органу, службовою особою та представником влади, діючи умисно, з метою одержання неправомірної вигоди для третьої особи, використав своє службове становище в супереч інтересам служби та забезпечив перерахування грошових коштів ТОВ «Фаворитторгбуд» під час виконання договорів купівлі-продажу №12/12/2023 від 12.12.2023, №16/01/2024 від 16.01.2024 та №26/02/2024 від 26.02.2024, чим спричинив тяжкі наслідки, а саме завдав шкоди на суму 1 627 749,13 грн.

У клопотанні слідчого вказано про те, що 12.12.2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 364 КК України, щодо нього існують такі ризики: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме впливати на свідків у незаконний спосіб, шляхом вчинення інших кримінальних правопорушень, буде затягувати досудове розслідування.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Дніпра від 17 грудня 2025 року, застосовано до підозрюваного, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, ОСОБА_7 , запобіжний захід у виді застави розміром 90 840 гривень.

Мотивуючи вказане рішення слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому злочину, проте стороною обвинувачення не доведено не достатність застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного для запобігання ризикам, зазначеним в клопотанні, а тому застосування щодо нього запобіжного заходу у виді застави буде достатнім для запобігання зазначеним ризикам.

На вказану ухвалу слідчого судді прокурором ОСОБА_5 подано апеляційну скаргу, в якій він просить ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Дніпра від 17 грудня 2025 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб. Не оскаржуючи висновки слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину, посилається на існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та вважає, що слідчий суддя дійшов до хибного висновку про можливість обрання запобіжного заходу у виді застави.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_5 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні, підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які заперечували проти доводів апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

В силу ст. 183 КПК України, - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим та застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча би один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, перевіряючи законність і обґрунтованість клопотання слідчого про обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відповідності до вимог ст. ст. 193, 194 КПК України, вислухав думку учасників процесу, дослідив фактичні обставини та матеріали кримінального провадження.

Виходячи зі змісту ст. 177 ч. 2 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ст. 177 ч. 1 КПК України.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення, обґрунтовано підтверджується матеріалами справи.

З матеріалів справи вбачається, що досудовим розслідуванням встановлена наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов до правильного висновку, що доводи прокурора про наявність такого ризику, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду, є обґрунтованими, оскільки підозрюваний ОСОБА_7 , усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у виді позбавлення волі строком до 6 років, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов до правильного висновку, що доводи прокурора про наявність таких ризиків, як незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні та ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином є необґрунтованими, оскільки показання працівників ДП «Лиманський лісгосп» про здійснення підприємством господарських операцій, за наявності договорів та первинних документів, не мають жодного значення, крім цього ДП «Лиманський лісгосп» припинило своє існування, відносини підпорядкованості у підозрюваного відсутні, а підозрюваному відомо про кримінальне провадження ще з середини 2024 року та він не намагався впливати на свідків, більш того підозрюваний не заперечує купівлю деревини та її ціни. Ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином мотивований можливістю впливу на свідків та загальними фразами про затягування провадження, а тому апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді, що викладене вказує на голослівність відповідних доводів та створення «штучних» передумов для застосування більш суворого запобіжного заходу.

Для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою принципи конвенційного прецедентного права передбачають чотири основні підстави:

1.Ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (Рішення у справі «Шьегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 р., серія А, № 9, п.15);

2.Ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя (Рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 р., серія А, № 7, п.14);

3.Вчинення ним подальших правопорушень (Рішення у справі «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 р., серія А, № 10 п.9);

4.Або спричинення ним порушень громадського порядку (Рішення у справі «Летельєр проти Франції» від 16 червня 1991 р., серія А, № 207, п.51).

Таким чином, ризики вказані прокурором про переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового вироку; це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть або підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість підозрюваного, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, а також міжнародні контакти (рішення у справі «W. Проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року, серія А, № 254-А, п.33.).

Колегія суддів зазначає, що крім вищезазначеного, статтею 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (з подальшими змінами), передбачено застосування судами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ як джерела права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у даному випадку, зазначені слідчим у клопотанні доводи не дають підстав вважати, що належну поведінку ОСОБА_7 неможливо забезпечити шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а саме у виді застави, а тому, зазначені в апеляційній скарзі прокурора доводи та підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді - не обґрунтовані.

На думку колегії суддів, немає підстав вважати, що слідчим суддею допущені якісь порушення норм КПК України, які б тягнули за собою скасування ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 194, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Дніпра від 17 грудня 2025 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: