ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

-головуючого судді ОСОБА_1

-при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000658, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 березня 2017 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Завіт-Ленінський, Джанкойського району, Автономної Республіки Крим, громадянку України, яка проживала за адресою АДРЕСА_1 , останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , раніше не судима,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону № 2341-ІII від 05.04.2001р.),

за участі сторін та інших учасників кримінального провадження:

-прокурора ОСОБА_4

-захисника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до ст. 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19, ст. 68 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтями 5, 72 ч. 1, 73 Конституції України передбачено, що Україна є республікою. Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами. Питання про зміну території України вирішується виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їх повноважень, встановлених Конституцією України.

Частиною 2 ст. 72 Конституції України передбачено, що всеукраїнський референдум проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно з ч. 2 ст. 131-1 Конституції України, організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

Незважаючи на це, у приміщенні Верховної Ради Автономної Республіки Крим 06.03.2014 у порушення ч. 3 ст. 2, ст. 72, ст. 73, п. 2 ч. 1 ст. 85, ст. 132 Конституції України та п. 2 ч. 3 ст. 3, ст. ст. 18, 27 Закону України «Про всеукраїнський референдум» депутатами Верховної Ради АР Крим прийнято незаконну постанову № 1702-6/14 «О проведении общекрымского референдума», в якій визначено дату такого волевиявлення - 16.03.2014, на яке виносилося питання про входження АР Крим до складу російської федерації на правах суб`єкта федерації.

Відповідно до зазначеної постанови 16.03.2014 на території Автономної Республіки Крим проведено незаконний референдум, результатом якого стала тимчасова окупація території АР Крим і міста Севастополя, а також їх входження до складу російської федерації на правах суб`єкта федерації.

Результати «референдуму» не визнані жодною країною світу, крім Російської Федерації. Відповідно до п. 5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН 68/262 від 27.03.2014 «Територіальна цілісність України», проведений 16.03.2014 в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі референдум не маючи законної сили не може бути основою для будь-якої зміни статусу Автономної Республіки Крим або м. Севастополя.

Також, в пункті 1 вказаної Резолюції зазначено, що Генеральна Асамблея ООН підтверджує свою прихильність суверенітету, політичної незалежності, єдності і територіальної цілісності України в її міжнародно визнаних кордонах.

У подальшому, 17.03.2014 депутатами Верховної Ради АР Крим прийнято постанову № 1745-6/14 «О независимости Крыма», згідно з якою на підставі, так званої, «Декларації про незалежність Республіки Крим», прийнятої на позачерговому пленарному засіданні Верховної Ради АР Крим 11.03.2014 та позачерговому пленарному засіданні Севастопольської міської ради 11.03.2014, створено нелегітимне державне утворення «Республика Крым».

Крім того, Верховною Радою АР Крим ухвалено постанову № 1748-6/14 від 17.03.2014 «О правоприемстве Республики Крым», пунктом 1 якої передбачено, що «с момента провозглашения Республики Крым как независимого суверенного государства высшим органом власти Республики Крым является Государственный Совет Республики Крым - парламент Республики Крым в депутатском составе шестого созыва Верховной Рады Автономной Республики Крым на срок полномочий до сентября 2015 года».

Надалі, 18.03.2014 між російською федерацією та представниками нелегітимного державного утворення «Республика Крым» ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 підписано договір про входження території АР Крим та м. Севастополя до складу російської федерації.

У подальшому з метою забезпечення режиму окупації та придушення спротиву проукраїнського населення Криму прийнято ряд «законів та підзаконних нормативних актів», відповідно до яких слідчі, прокурори та судді підпорядковуються своїм керівникам по висхідній лінії відповідної гілки влади так званої «Республіки Крим», що входить у склад російської федерації.

Водночас, згідно з ст. 87 «Конституції «Республіки Крим»: Прокуратура Республіки Крим здійснює нагляд за додержанням Конституції російської федерації та виконанням законів, що діють на території Республіки Крим, виконує інші функції, встановлені федеральними законами; Прокурор Республіки Крим призначається на посаду президентом російської федерації за поданням Генерального прокурора російської федерації, погодженим із главою Республіки Крим і Державною Радою Республіки Крим. Прокурор Республіки Крим звільняється з посади президентом російської федерації;Прокурори районів, міст і прирівняні до них прокурори призначаються на посаду і звільняються з посади Генеральним прокурором російської федерації.

20.03.2014 Державною Думою російської федерації прийнято «Федеральний конституційний закон» від 21.03.2014 за № 6-ФКЗ «О принятии в российскую федерацию Республики Крым и образовании в составе российской федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя».

Вищезазначене свідчить про проведення представниками російської федерації та її федеральних органів підривної діяльності проти України.

Здійснюючи підривну діяльність проти України, представники органів прокуратури, суддівського корпусу та інших органів державної влади іноземної держави утворили на окупованій території України федеральні органи державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронні органи та судову систему російської федерації з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим.

Відповідно до ст. 8 «Федерального конституційного» закону від 21.03.2014 № 6-ФКЗ «О принятии в российскую федерацию Республики Крым и образовании в составе российской федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя», під час перехідного періоду Генеральна прокуратура російської федерації створює на території Республіки Крим і міста федерального значення Севастополя органи прокуратури Республіки Крим і міста федерального значення Севастополя, що мають статус суб`єкту російської федерації. Прокурор Республіки Крим і прокурор міста федерального значення Севастополя назначаються президентом російської федерації за поданням Генерального прокурора російської федерації, погодженому відповідно з Республікою Крим і містом федерального значення Севастополя.

Інші прокурори, які виконують свої повноваження на території Республіки Крим і міста федерального значення Севастополя, призначаються у відповідності до законодавства російської федерації.

Працівники органів прокуратури України, які заміщують посади у вказаних органах, що діють на території Республіки Крим і міста федерального значення Севастополя на день прийняття у склад російської федерації нових суб`єктів, мають переважне право на прийняття на службу в органи прокуратури російської федерації, що створені на цих територіях, за умови наявності в них громадянства російської федерації, а також за умови здачі ними екзамену на знання законодавства російської федерації і їх відповідності вимогам, що ставляться законодавством російської федерації до працівників органів прокуратури.

До завершення формування органів прокуратури російської федерації на території Республіки Крим і міста федерального значення Севастополя відповідні повноваження на цих територіях здійснюють органи прокуратури, що діяли на день прийняття в російську федерацію Республіки Крим і створення у складі російської федерації нових суб`єктів.

Створення та діяльність органів іноземної держави, у тому числі системи органів прокуратури на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, призвели до заходів посилення тимчасової окупації невід`ємної території України.

У той же час, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014, зокрема ст. ст. 1-3 визначено, що сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя є тимчасово окупованою внаслідок збройної агресії російської федерації з 20 лютого 2014 року.

Генеральна Асамблея ООН своєю Резолюцією 71/205 від 19.12.2016 «Положення в області прав людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (Україна)» засудила тимчасову окупацію російською федерацією частини території України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

У подальшому, Резолюціями 72/190 від 19.12.2017, 73/194 від 17.12.2018 та 74/168 від 18.12.2019 «Положення в області прав людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (Україна)», Генеральна Асамблея ООН в чергове засудила нинішню тимчасову окупацію російською федерацією частини території України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

Як зазначено вище, сам факт окупації засуджений як міжнародною спільнотою, так і законодавством України, та був широко висвітлений в офіційних виданнях та медійному просторі.

Одночасно, згідно до ст. 54 Конвенції «Про захист цивільного населення під час війни» 1949 року (далі - Конвенція), яка є частиною національного законодавства України, окупаційній державі забороняється змінювати статус посадових осіб чи суддів на окупованих територіях або вживати стосовно них будь-яких заходів примусу, якщо вони утримуватимуться від виконання своїх обов`язків з міркувань совісті.

Крім того, згідно ст. 64 Конвенції, кримінальне законодавство окупованої території залишається чинним, за винятком випадків, коли дія його скасовується або призупиняється окупаційною державою, якщо це законодавство становить загрозу безпеці окупаційної держави або є перешкодою виконання цієї Конвенції. Враховуючи згадане вище, та з огляду на необхідність забезпечення ефективного судочинства, суди окупованої території продовжуватимуть виконувати свої функції стосовно розгляду правопорушень, визначених цим законодавством.

Згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Таким чином, здійснення правосуддя на території України та зокрема на території Автономної Республіки Крим повинно здійснюватися виключно у порядку та на підставі чинного законодавства України.

Вищезазначене свідчить про проведення представниками російської федерації та її федеральних органів підривної діяльності проти України.

Також, самопроголошеною владою так званої «Республіки Крим» за сприяння російської федерації були незаконно створені, у тому числі органи прокуратури.

Здійснюючи підривну діяльність проти України, представники органів державної влади іноземної держави утворили на окупованій території України федеральні органи державної влади, місцевого самоврядування, органи прокуратури та інші правоохоронні органи російської федерації з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим.

Незважаючи на наявність легітимного керівництва прокуратури Автономної Республіки Крим, колишнім старшим прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 у взаємодії з керівництвом Президії Верховної Ради Автономної Республіки Крим та представниками незаконних військових формувань здійснено самовільне протиправне присвоєння владних повноважень виконувача обов`язків прокурора Автономної Республіки Крим з подальшими незаконними діями, у тому числі проведенням кадрових призначень та звільненням працівників прокуратури.

У подальшому, з метою остаточного становлення на території АР Крим органів державної влади російської федерації, придушення проявів незгоди з окупацією, незаконно утвореними правоохоронними органами, у тому числі прокуратурою, відносно громадян України, які мешкали на території АР Крим та мали проукраїнську налаштованість, порушено низку кримінальних справ, у яких в порушення вимог ст. ст. 54, 64 Конвенції «Про захист цивільного населення під час війни» незаконно утвореними на території АР Крим судами російської федерації постановлені вироки.

Статтями 1-3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII визначено, що сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій, внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України є тимчасово окупованою територією внаслідок збройної агресії російської федерації з 20 лютого 2014 року.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 за № 1789-ХІІ, який діяв до 15.07.2015, повноваження прокурорів, організація, засади та порядок діяльності прокуратури визначаються Конституцією України, цим Законом, іншими законодавчими актами.

Крім того, ст. 4 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що діяльність органів прокуратури спрямована на всемірне утвердження верховенства закону, зміцнення правопорядку і має своїм завданням захист від неправомірних посягань: закріплених Конституцією України незалежності республіки, суспільного та державного ладу, політичної та економічної систем, прав національних груп і територіальних утворень; гарантованих Конституцією, іншими законами України та міжнародними правовими актами соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод людини та громадянина; основ демократичного устрою державної влади, правового статусу місцевих Рад, органів самоорганізації населення.

Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що органи прокуратури України становлять єдину централізовану систему, яку очолює Генеральний прокурор України, з підпорядкуванням нижчестоящих прокурорів вищестоящим.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про прокуратуру» систему органів прокуратури становлять: Генеральна прокуратура України, прокуратури Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя (на правах обласних), міські, районні, міжрайонні, районні в містах, а також військові прокуратури.

ОСОБА_3 відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про прокуратуру» та Порядку прийняття Присяги працівника прокуратури України, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 21.01.2011 № 5, прийняла Присягу працівника прокуратури, відповідно до змісту якої він, присвячуючи свою діяльність служінню Українському народові і Українській державі, урочисто присягнув: неухильно додержуватися Конституції, законів та міжнародних зобов`язань України; сумлінним виконанням своїх службових обов`язків сприяти утвердженню верховенства права, законності та правопорядку; захищати права і свободи людини та громадянина, інтереси суспільства і держави; постійно вдосконалювати свою професійну майстерність, бути принциповим, чесно, сумлінно і неупереджено виконувати свої обов`язки, з гідністю нести високе звання працівника прокуратури.

Наказом прокурора Автономної Республіки Крим ОСОБА_3 призначено на посаду прокурора відділу нагляду за додержанням законів у сфері протидії корупції та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про корупційні правопорушення управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією прокуратури Автономної Республіки Крим від 24.05.2013 № 295к йому присвоєно класний чин - юрист 2 класу.

Поряд з цим, рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим від 11.03.2014 № 1729-6/14, тобто всупереч установленому чинним законодавством України порядку, ОСОБА_9 призначено на посаду прокурора Автономної Республіки Крим.

За допомогою не встановлених слідством осіб ОСОБА_9 у березні 2014 року запропонувала ОСОБА_3 продовжити працювати в органах прокуратури Автономної Республіки Крим та виконувати лише розпорядження та накази, надані нею.

У подальшому у березні 2014 року, більш точну дату встановити не виявилось за можливе, не встановленими слідством особами ОСОБА_3 запропоновано перейти до незаконно створеної прокуратури Республіки Крим, яка увійшла до складу прокуратури російської федерації.

Нехтуючи вищевказаними вимогами Конституції і законів України, Присягою працівника прокуратури, ОСОБА_3 , будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, працівником правоохоронного органу, достовірно знаючи про незаконність призначення ОСОБА_9 на посаду так званого «прокурора Республіки Крим», а також незаконного проведення на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя референдуму, достовірно знаючи, що Автономна Республіка Крим є невід`ємною частиною України, на території якої діють виключно закони України та міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, у 2014 року, точну дату та час органом досудового розслідування не встановлено, бажаючи допомогти в проведенні цієї підривної діяльності, посиленні окупації півострову та утворенні в АР Крим системи незаконних органів прокуратури Російської Федерації, погодилась на незаконну пропозицію про продовження роботи у складі прокуратури Автономної Республіки Крим, а згодом - прокуратури Республіки Крим, без підпорядкування Генеральній прокуратурі Україні.

Продовжуючи свої умисні дії, ОСОБА_3 перебуваючи на посаді «старшего прокурора кассационного отдела прокуратуры Республики Крым» виконуючи функції прокурора у незаконно створеній прокуратурі Республіки Крим 03.03.1015 року отримала подяку та відмінний знак від глави незаконно створеної Республіки Крим ОСОБА_6 .

Таким чином встановлено, що ОСОБА_3 з березня 2014 по 03 березня 2015 року надавала допомогу іноземній державі та її представникам у створенні та функціонуванні органів прокуратури російської федерації на території Автономної Республіки Крим, що в свою чергу призвело до посилення заходів тимчасової окупації півострова Крим і завдяки чому окупація триває.

Обвинувачена ОСОБА_3 , будучи повідомленою в порядку передбаченому КПК України, про місце дату і час розгляду справи, в судові засідання не з`явилася, про причини неявки до суду не повідомила. Зокрема, суд належно повідомляв обвинувачену ОСОБА_3 про розгляд справи, здійснюючи повідомлення про призначені судові засідання в Солом`янському районному суді м. Києва в газеті «Урядовий кур`єр» та внесенням інформації на офіційному веб-сайті суду.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону № 2341-ІII від 05.04.2001р.), здійснювалось в порядку спеціального досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29.12.2016 року.

Також відповідно до ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 18 липня 2025 року, здійснено спеціальне судове провадження стосовно ОСОБА_3 .

Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про обізнаність ОСОБА_3 про розпочате кримінальне провадження, здійснення свого права постати перед українським судом за діяння, вчинені на території суверенної України. Ухилення обвинуваченої від правосуддя суд розцінює як реалізацію останньою її невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, статті 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості. Вказані висновки ґрунтуються і на правовій позиції Європейського суду з прав людини (справа «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати чи були здійсненні всі можливі, передбачені законом, заходи щодо дотримання прав обвинуваченої на захист та доступ до правосуддя.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченої як учасника кримінального провадження, яке відбувається за її відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченої була застосована належна правова процедура в контексті приписів статті 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Враховуючи, що у кримінальному провадженні здійснювалося спеціальне досудове розслідування та спеціальне судове провадження (in absentia), судом досліджено, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав ОСОБА_3 як підозрюваної та обвинуваченої на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

Суд здійснив розгляд кримінального провадження за відсутності обвинуваченої (in absentia), що відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

В судовому засіданні захисник обвинуваченої ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_5 із обвинуваченням не погодився, вважає вину у вчиненні інкримінованого обвинуваченій ОСОБА_3 злочину не доведеною, отримані докази ґрунтуються на припущеннях, тому просив виправдати останню у інкримінованому їй правопорушенні.

Суд вважає, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону № 2341-ІII від 05.04.2001р.), а саме: в умисному діянні, вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості України, а саме: надання іноземній державі та її представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України, за наведених вище обставин, доведена дослідженими безпосередньо в судовому засіданні доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй достовірності та допустимості, оскільки вони були зібрані з дотриманням прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України та в порядку визначеному кримінальним процесуальним кодексом України, а саме:

- відповіддю з Адміністрації Президента України на запит Генеральної прокурора України № 03-01/3383 від 17.10.2016 року, відповідно до якого ОСОБА_3 , 1987р. народження, не подавала клопотання про вихід із громадянства України,

- інформацією з Департаменту контррозвідки Служби безпеки України № 2/2/8-218651 від 13.06.2016р., відповідно до якої колишні співробітники Прокуратури АР Крим, зокрема, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 13.06.2016 року постійно перебуває на території Автономної Республіки Крим,

- наказом Генерального прокурора України № 13дк від 01 грудня 2014 року, яким прокурора відділу нагляду за додержанням законів у сфері протидії корупції та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про корупційні правопорушення управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією прокуратури автономної Республіки Крим ОСОБА_3 , звільнено із займаної посади з позбавленнями класного чину «юрист 2 класу», присвоєного наказом Генерального прокурора України від 24.05.2013р. № 295к,

- протоколом огляду інтернет-видань від 15.04.2015 року, відповідно до якого оглянуто інтернет-сайт за адресою: www:rada.crimea.ua «Государственный сонет Республики Крым», раздел «Знаки отличия Государственного сонета Республики Крым», де міститься «Распоряжение Главы Республики Крым. Об объявлении Благодарности Главы Республики Крым. Объявить благодарность Главы Республики Крым: За добросовестное выполнение служебных обязанностей, высокий профессионализм и в святи с Международным женским днем», в якому міститься перелік осіб, серед яких - юрист 2 класу ОСОБА_3 - старший прокурор касаційного відділу прокуратури Республіки Крим,

- «Распоряжение Главы Республики Крым» № 55-рг від 03.03.2015 року «Об объявлении Благодарности Главы Республики Крым», яким «за добросовестное выполнение служебных обязанностей, высокий профессионализм и в святи с Международным женским днем», оголошено подяку юристу 2 класу ОСОБА_3 , яка обіймає посаду старший прокурор касаційного відділу прокуратури Республіки Крим,

- інформацією з Адміністрації Президента України № 46-01/1548 від 30.06.2017 року, відповідно до якої матеріали щодо виходу із громадянства або втрати громадянства України ОСОБА_3 , 1987р. народження, на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства не надходили,

- відомостями з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб - платників податків Державної фіскальної служби України про суми виплачених доходів ОСОБА_3 , № 8083/9/26-15-08-02-31 від 20.06.2017 року, з яких вбачається, що ОСОБА_3 останній раз була нарахована заробітна плата у квітні 2013 року,

- протоколом огляду від 26.06.2017 року, яким оглянуто відомості із Інтернет сторінок, де містяться відомості щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на сайті «Myrotvorets.center» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4), та значиться останнє місце її проживання: АДРЕСА_3 ,

- інформацією з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 0.64-19615/0/15-17 від 20.06.2017р., відповідно до якої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній раз перетинала держаний кордон України 12.01.2014 року,

- протоколом огляду інтернет ресурсів від 27.09.2024 року, відповідно до якого оглянуто відомості із Інтернет сторінки за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де зазначено, що старший прокурор касаційного відділу прокуратури Республіки Крим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримала нагороду РФ «Благодарность главы Республики Крым», а також оглянуто відомості із Інтернет сторінки за посиланням «ІНФОРМАЦІЯ_3», де містяться відомості про те, що старший прокурор касаційного відділу прокуратури Республіки Крим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 21 листопада 2023 року провела зустріч з неповнолітніми студентами «Сімферопольського політехнічного коледжу» на тему «Види відповідальності неповнолітніх»,

- постановою старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу управління з питань представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії злочинності та корупції на тимчасово окупованій території півострова Крим Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 від 30.06.2015 року, якою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оголошено в розшук,

- публікаціями в газеті «Урядовий Кур`єр» від 31.05.2016р., від 11.06.2016р., 23.06.2016р., від 12.11.2016р., від 19.11.2016р., від 26.11.2016р., від 14.09.2024р., від 04.12.2024р. про виклик ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для проведення процесуальних та слідчих (процесуальних) дій.

Відповідно до ст. 94 КПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд приходить до висновку, що надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази, взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію кримінальних правопорушень, винуватість обвинуваченого та інші обставини, зазначені у ст. 91 КПК України, вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Суд, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1 ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ наданий стороною обвинувачення, стороною захисту, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та їх взаємозв`язку, безпосередньо досліджені докази, які визнав належними, допустимими, достовірними, вважає їх в сукупності достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону № 2341-ІII від 05.04.2001р.).

Аналізуючи в сукупності надані суду та досліджені в судовому засіданні наведені докази, суд, приходить до наступного.

Так, ОСОБА_3 відповідно до ст. 4 Конституції України, статей 2, 17-20 Закону України «Про громадянство України», ч. 4 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» по теперішній час залишається громадянкою України незалежно від місця її проживання. Примусове автоматичне набуття нею як громадянкою України, яка проживає на тимчасово окупованій території, громадянства РФ не визнається Україною, відтак не може бути підставою для втрати ОСОБА_3 громадянства України.

Крім того, громадянка України ОСОБА_3 , у період окупації АР Крим по день звільнення з посади, тобто з березня 2014 року по грудень 2014 року формально-юридично мала статус прокурора відділу нагляду за додержанням законів у сфері протидії корупції та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про корупційні правопорушення управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією прокуратури автономної Республіки Крим, проте нехтуючи вимогами Конституції і законів України, Присягою працівника прокуратури, достовірно знаючи про незаконність призначення ОСОБА_9 на посаду так званого «прокурора Республіки Крим», а також незаконного проведення на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя референдуму, достовірно знаючи, що Автономна Республіка Крим є невід`ємною частиною України, на території якої діють виключно закони України та міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, погодилась на незаконну пропозицію про продовження роботи у складі прокуратури Автономної Республіки Крим, а згодом - прокуратури Республіки Крим, без підпорядкування Генеральній прокуратурі Україні, чим надала допомогу іноземній державі та її представникам у створенні та функціонуванні органів прокуратури російської федерації на території Автономної Республіки Крим, що в свою чергу призвело до посилення заходів тимчасової окупації півострова Крим і завдяки чому окупація триває.

Крім того, суд вважає, що ОСОБА_3 мала достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для усвідомлення нею фактів активної підривної діяльності РФ проти України шляхом окупації та подальшої анексії території України в АР Крим.

За таких обставин, ОСОБА_3 будучи громадянкою України та обіймаючи посаду прокурора відділу нагляду за додержанням законів у сфері протидії корупції та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про корупційні правопорушення управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією прокуратури автономної Республіки Крим, умисно, з березня 2014 року надавала допомогу іноземній державі та її представникам у створенні та функціонуванні органів прокуратури російської федерації на території Автономної Республіки Крим, що в свою чергу призвело до посилення заходів тимчасової окупації півострова Крим і завдяки чому окупація триває, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 111 КК України - державну зраду, об`єктивна сторона якої вважається закінченою саме з моменту, коли особа почала надавати допомогу ворогові, в даному випадку, з березня 2014 року.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 111 КК України саме в редакції Закону № 2341-ІII від 05.04.2001р., як державна зрада, діяння, умисно вчинені громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, а саме: в наданні іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_5 про недоведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні злочину, то вони не заслуговують на увагу, оскільки встановлені судом обставини, наведені докази, спростовують версію сторони захисту.

Призначаючи ОСОБА_3 вид та міру покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки, вчиненого обвинуваченою правопорушення, який належить до категорії особливо тяжких злочинів, наслідки вчиненого злочину, який призвів у подальшому до незаконної анексії іноземною державою Автономної Республіки Крим, як території України, особу обвинуваченої:

- раніше не судима, є громадянкою України,

- обставин, що пом`якшує та обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 судом не встановлено.

Враховуючи фактичні обставини справи, особу обвинуваченої ОСОБА_3 , відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_3 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень можливе лише в умовах ізоляції її від суспільства, у зв`язку з чим вважає за необхідне призначити їй покарання в межах санкції ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону № 2341-ІII від 05.04.2001р.) у виді позбавлення волі строком на 12 років.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 КК України позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткове покарання може бути призначене й у випадках, коли воно не передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за умови, що з урахуванням характеру кримінального правопорушення, вчиненого за посадою або у зв`язку із заняттям певною діяльністю, особи засудженого та інших обставин справи суд визнає за неможливе збереження за ним права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Приймаючи рішення щодо застосування до ОСОБА_3 додаткового покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, яке не передбачене ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону № 2341-ІII від 05.04.2001р.), суд враховує характер вчиненого ОСОБА_3 особливо тяжкого кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, під час перебування на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів у сфері протидії корупції та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про корупційні правопорушення управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією прокуратури автономної Республіки Крим, та характер її діяння свідчить про неможливість збереження за нею права обіймати посади в органах прокуратури та правоохоронних органах.

Таким чином, суд відповідно до вимог ч. 2 ст. 55 КК України вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади у органах прокуратури та правоохоронних органах строком на 2 роки.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим та відповідатиме меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Речові докази у справі відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, судові витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 370, 374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону № 2341-ІII від 05.04.2001р.).

Призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі строком на 12 (дванадцять) років з позбавленням права обіймати посади у органах прокуратури та правоохоронних органах строком на 2 роки, на підставі ст. 55 КК України.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, і його копія після проголошення негайно вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя: ОСОБА_1