Справа № 574/486/25
Провадження № 1-кп/574/151/2025
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року м. Буринь

Буринський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду Сумської області кримінальне провадження №0007652 від 29.04.2025 року про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Горлівка, Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , одруженого, з неповною середньою освітою, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, стрільця-номера обслуги військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.402 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

Відповідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

24.02.2022 Президентом України видано Указ «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022, затверджений Законом № 2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з чим на території України запроваджено правовий режим воєнного стану.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 166 (по стройовій частині) від 23.04.2025 молодшого сержанта ОСОБА_3 призначено на посаду стрільця-номера обслуги 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 7 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . ОСОБА_3 вважається таким що з 23.04.2025 прийняв справи та посаду і приступив до виконання службових обов`язків.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 166 (по стройовій частині) від 25.09.2024 капітана ОСОБА_6 призначено на посаду заступника командира НОМЕР_2 механізованого батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 та останній вважається таким, що з 25.09.2024 року прийняв справи та посаду і приступив до виконання службових обов`язків.

Згідно положень ст. ст. 29 - 33 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, заступник командира 3 механізованого батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_6 за своїм службовим становищем та військовим званням є безпосереднім начальником для стрільця-номера обслуги 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 7 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_3 .

Відповідно до бойового розпорядження командира 3 мб № 228 дск від 28.04.2025 молодшому сержанту ОСОБА_3 наказано до 13:00 29.04.2025 прибути в розпорядження командира 7 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону в район населеного пункту АДРЕСА_3 , з метою виконання бойових завдань, а саме з завданням посилити особовий склад 3 механізованого батальйону на позиції відділення «ЖОВТИЙ», відновити фортифікаційне обладнання позиції та інженерні загородження. Ведення бойових дій здійснити з урахуванням обмежень відповідно до норм міжнародного гуманітарного права, законодавства України, вимог керівних документів щодо порядку виконання норм міжнародного гуманітарного права у ЗС України та правил поводження з військовополоненими.

Під час проходження військової служби по мобілізації молодший сержант ОСОБА_3 відповідно положень Військової присяги та вимог ст. ст. 11, 16, 125, 126, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, беззастережно виконувати накази командирів (начальників).

Єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь», і далі виконує його. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Однак, молодший сержант ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, проходячи її в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, п. п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Військової присяги, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправність своїх дій о 09 год. 00 хв. 29.04.2025, перебуваючи поблизу населеного пункту АДРЕСА_4 у присутності військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 відкрито відмовився виконати наказ начальника у формі бойового розпорядження, а саме бойове розпорядження командира 3 мб № 228 дск від 28.04.2025, доведене начальником - капітаном ОСОБА_6 , наступного змісту: до 13:00 29.04.2025 прибути в розпорядження командира 7 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону в район населеного пункту АДРЕСА_3 , з метою виконання бойових завдань, а саме з завданням посилити особовий склад 3 механізованого батальйону на позиції відділення «ЖОВТИЙ», відновити фортифікаційне обладнання позиції та інженерні загородження. Ведення бойових дій здійснити з урахуванням обмежень відповідно до норм міжнародного гуманітарного права, законодавства України, вимог керівних документів щодо порядку виконання норм міжнародного гуманітарного права у ЗС України та правил поводження з військовополоненими.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, не визнав та повідомив, що під час його призову на військову службу за мобілізацією у військовому комісаріаті йому обіцяли, що він буде проходити службу за своєю спеціальністю фрезерувальника у ремонтному батальйоні, однак його спочатку було направлено для проходження служби в ППО, а в подальшому переведено до військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду стрільця-номера обслуги. Як під час проходження базової військової підготовки, так і після його направлення до військової частини НОМЕР_1 він неодноразово повідомляв командирам про те, що не може брати зброї до рук та приймати участь у бойових діях, оскільки є віруючою людиною та членом церкви, віра якої не дозволяє вбивати людей, про що надав відповідні документи. Однак, 29.04.2025 близько 09 год. 30 хв. поблизу населеного пункту Атаманське Сумської області заступником командира батальйону ОСОБА_6 йому було зачитано в присутності інших військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 бойове розпорядження про відправлення в район населеного пункту Дємідовка для відновлення фортифікаційних споруд. Після оголошення бойового розпорядження він уточнив у ОСОБА_6 чи пов`язане воно із застосуванням зброї і вбивством людей та після отримання ствердної відповіді повідомив командира про неможливість виконання ним даного бойового розпорядження за релігійними переконаннями. Також обвинувачений пояснив, що з його боку жодної непокори не було, оскільки він ніколи не відмовлявся від захисту батьківщини та проходження військової служби на посадах не пов`язаних із застосуванням зброї.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що проходить військову службу на посаді заступника командира батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 . Вранці 29.04.2025 року біля населеного пункту Атаманське в присутності військовослужбовців вказаної військової частини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ним особисто було доведено ОСОБА_3 , який перебував на посаді стрільця-номера обслуги, бойове розпорядження від 28.04.2025 року про необхідність відправлення на лінію бойового зіткнення на території рф для здійснення заміни інших військовослужбовців. Однак, ОСОБА_3 відмовився виконувати вказане бойове розпорядження, покликаючись на те, що за своїми релігійними переконаннями не може брати до рук зброю, при цьому про неможливість виконання бойового розпорядження за станом здоров`я не повідомляв.

Свідок ОСОБА_7 суду показав, що проходить військову службу на посаді ординатора медичної роти військової частини НОМЕР_1 . 29.04.2025 року біля 10 год. в районі населеного пункту Атаманське ним було здійснено медичний огляд військовослужбовця ОСОБА_3 , який згідно довідки ВЛК був визнаний придатним для проходження військової служби. Після проведення огляду в його присутності ОСОБА_3 майором ОСОБА_6 було зачитано бойове розпорядження про відправлення в район населеного пункту Дємідовка, від виконання якого останній відмовився, пославшись на свої релігійні переконання.

Окрім того, доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується сукупністю письмових доказів, досліджених під час судового розгляду, а саме:

Копією військового квитка ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 .

Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №104 від 17.03.2025, згідно якого молодшого сержанта ОСОБА_3 , який прибув з військової частини НОМЕР_4 , призначено на посаду сержанта резерву 52 запасної роти військової частини НОМЕР_1 .

Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №106 від 18.03.2025, згідно якого молодшого сержанта ОСОБА_3 призначено на посаду номера обслуги 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 7 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №140 від 07.04.2025, згідно якого молодшого сержанта ОСОБА_3 номера обслуги 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 7 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , направлено на медичний огляд військово-лікарською комісією.

Довідкою військово-лікарської комісії №2025-0417-1346-1578-7 від 17.04.2025, відповідно до якої ОСОБА_3 визнано придатним до військової служби.

Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №166 від 23.04.2025, згідно якого молодшого сержанта ОСОБА_3 призначеного на посаду стрільця-номера обслуги 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 7 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що з 23.04.2025 року справи прийняв та приступив до виконання службових обов`язків.

Медичною характеристикою, виданою начальником штабу з заступником командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 та начальником медичної служби військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_10 , у відповідності до якої ОСОБА_3 під медичним наглядом у вказаній військовій частині перебуває з березня 2025 року, по медичну допомогу до медичного пункту НОМЕР_2 механізованого батальйону не звертався, має діагноз: «Практично здоровий».

Довідкою ТВО начальника медичного пункту 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_11 від 29.04.2025, згідно якої напередодні та включно 29.04.2025 молодший сержант ОСОБА_3 на медичний пункт 3 механізованого батальйону за медичною допомогою не звертався, про погіршення стану здоров`я не повідомляв. Згідно довідки ВЛК в/ч НОМЕР_5 №2025-0417-1346-1578-7 від 17.04.2025 молодший сержант ОСОБА_3 визнаний придатним до військової служби. Проведено медичний огляд 29.04.2025 року. Травм, захворювань, патології та неналежного стану здоров`я, які унеможливлюють виконання бойового розпорядження та не відповідають довідці ВЛК не виявлено.

Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №354 від 25.09.2024, згідно якого капітана ОСОБА_6 призначено на посаду заступника командира 3 механізованого батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 .

Витягом із бойового розпорядження командира 3 мб… № НОМЕР_6 дск КСП нп… 28.04.2025, відповідно до якого молодшому сержанту ОСОБА_3 наказано «до 13.00 29.04.2025 року прибути в розпорядження командира 7 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону в районі населеного пункту АДРЕСА_3 , з метою виконання бойових завдань, а саме з завданням посилити особовий склад НОМЕР_2 механізованого батальйону на позиції відділення « ЖОВТИЙ (…), відновити фортифікаційне обладнання позиції та інженерні загородження».

Рапортом заступника командира 3 механізованого батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 від 29.04.2025.

Актом непокори від 29.04.2025, складеним заступником командира батальйону з психологічної підтримки персоналу 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , про те, що ОСОБА_3 відмовився від виконання доведення бойового розпорядження командира НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 №228 дск від 28.04.2025 року в присутності свідків.

Доповіддю тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_12 від 30.04.2025 про відмову від виконання бойового розпорядження військовослужбовцем ОСОБА_3 .

Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №3162 від 01.05.2025 «Про призначення службового розслідування за фактом відмови від виконання бойового наказу молодшим сержантом ОСОБА_13 ».

Актом службового розслідування за фактом відмови від виконання бойового наказу молодшим сержантом ОСОБА_13 від 20.05.2025.

Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №2775 від 21.05.2025 «Про результати проведення службового розслідування за фактом відмови від виконання бойового наказу молодшим сержантом ОСОБА_13 ».

Протоколом зняття (отримання, вилучення) показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 29.04.2025, згідно якого старшим слідчим в ОВС Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Сумах) ТУ ДБР, розташованого у місті Полтава, ОСОБА_14 було скопійовано відео з телефону свідка ОСОБА_6 та записано на DVD-R диск.

Протоколом огляду від 29.04.2025 року, згідно з яким слідчим було оглянуто DVD-R диск, на якому міститься відеозапис оголошення військовослужбовцю ОСОБА_3 бойового розпорядження та відмови останнього від його виконання.

У судовому засіданні судом безпосередньо досліджено відеозапис із диска, що є додатком до протоколу від 29.04.2025, з якого вбачається, що 29.04.2025 о 9 год. поблизу населеного пункту Атаманське заступником командира 3 механізованого батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 у присутності військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було оголошено молодшому сержанту ОСОБА_3 бойове розпорядження командира 3 мб № 228 дск від 28.04.2025, від виконання якого останній відмовився, пояснивши, що є служителем церкви та за релігійними переконаннями не може вбивати людей.

Згідно наданої стороною захисту довідки пастора церкви «Нове Покоління» №40 від 25.03.2025 року, ОСОБА_3 з 2014 року по теперішній час є членом церкви «Нове Покоління» м. Новомосковськ і його релігійні переконання не допускають користування зброєю. Також згідно наданої копії диплому від 01.05.2016 року ОСОБА_13 закінчив курс навчання за програмою Біблійського коледжу «Нове Покоління».

Разом з тим, суд вважає необхідним зазначити, що положення ч. 4 ст.35 Конституції України передбачають, що ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.

Відповідно до статей 17 Основного Закону України захист суверенітету і територіальної цілісності України є найважливішими функціями держави та справою всього Українського народу, а захист України, її незалежності та територіальної цілісності України, відповідно до ст. 65 Конституції України є обов`язком громадян України.

Суди різних інстанцій вже неодноразово зазначали, що строкова військова служба та військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період - це два самостійні види військової служби і Законом України «Про альтернативну (невійськову) службу» альтернативна служба запроваджується замість проходження саме строкової військової служби. Отже, заміна військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період на альтернативну (невійськову) службу, цим Законом не встановлена.

Отже, слід дійти висновку, що Держава Україна запровадила альтернативи військовій службі у мирний час, і громадяни України можуть безперешкодно ними скористатися. Проте, у воєнний час, під час мобілізації і оборонної війни обов`язок захисту України, яка зазнала агресивного нападу з боку російської федерації, покладається на всіх громадян України незалежно від їхнього віросповідання. Україна як держава веде облік осіб, які є військовозобов`язаними, і здійснює стратегічне планування оборонних операцій з урахуванням інформації про кількість осіб, які перебувають на такому обліку та можуть у разі загрози державності під час війни бути залучені до оборони держави.

У час, коли Україна здійснює самооборону, коли існування самої держави є під загрозою, кожен громадянин України повинен усвідомлювати необхідність пошуку балансу між потребами держави і інтересами самого громадянина.

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на необхідність врахування «особливої суспільної потреби» і «пропорційно переслідуваної законної мети» у випадках, пов`язаних із необхідністю виконання певного обов`язку і свободою віросповідання.

Суд вважає, що існування особливої суспільної потреби є очевидним, оскільки Україна веде оборонну війну, а не агресивну, Україна зазнала нападу з боку держави, яка є значно більшою за площею і кількістю населення, лінія активних бойових дій і лінія кордону, з боку якого може відбутися потенційний напад противника, вимірюється тисячами кілометрів.

Суд наголошує, що ситуація мобілізації для боротьби проти зовнішнього агресора є такою особливою загрозою, яка дає підстави для держави очікувати від військовозобов`язаних громадян України прийняття певних обмежень.

Суд не вдається до аналізу рішень Європейського суду з прав людини в контексті відмови від військової служби через релігійні переконання, оскільки жодне з рішень цього Суду не стосувалося оцінки дій держави і громадянина в контексті такої масштабної війни, яка ведеться проти України, з урахуванням ресурсів обох держав, характеру нападів, кількості обстрілів, кількості порушень норм міжнародного гуманітарного права та кількості вчинюваних державою-агресором воєнних злочинів, в тому числі проти жінок та дітей.

Суд звертає увагу і на той факт, що наступ на Україну носить широкомасштабний характер, адже у лютому 2022 року військове вторгнення було здійснено не лише з території російської федерації, а й з території Республіки Білорусь, а сам військовий спротив з боку України охопив понад 8 з 24 областей держави, які межують з названими державами. Протяжність військового нападу з півночі, сходу та півдня, а також з морського кордону Чорного моря сягнула більшої частини кордону всієї України, включаючи тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим.

Відтак, в Україні було оголошено загальну військову мобілізацію всіх військовозобов`язаних осіб, тобто йдеться не про військову службу за призовом, яка має місце в мирний час (як у справах ЄСПЛ), а про військову службу за мобілізацією для відсічі ворожої збройної агресії.

Саме військова служба за мобілізацією на цей момент є першочерговим заходом з метою забезпечення національних інтересів держави, оскільки є нагальною потребою в умовах неспровокованого військового нападу з боку рф. Тобто мобілізація з боку держави Україна є єдино необхідним та невідкладним заходом для запобігання агресії іншої держави, і Україна вже тривалий період перебуває у стані «оборонної війни».

Під час мобілізації військовозобов`язаних можливість проходження альтернативної служби виключається, оскільки сама по собі мобілізація має на меті не просто несення військової служби, а захист Батьківщини від військового вторгнення іншої держави.

На переконання суду, перебування держави у правовому режимі воєнного стану є вагомою причиною, щоб вести мову про необхідність виконання військового обов`язку усіма громадянами України, незалежно від їх віросповідання. Військовий напад на державу та, відповідно, самооборона проти такої агресії є тим винятковим випадком, який дозволяє державі впроваджувати певні пропорційні обмеження для можливості відмови від військової служби з релігійних мотивів, за яким не можна вести мову про порушення ст. 9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Адже і сама Україна є підписантом вказаної Конвенції, а відтак, якщо її існування поставлено під загрозу внаслідок військового нападу, то очевидним є те, що держава повинна вжити всіх можливих заходів для самозбереження (у тому числі мобілізації військовозобов`язаних).

Тому аргументи сторони захисту про те, що релігійні переконання обвинуваченого не дозволяли йому виконати вищевказане бойове розпорядження військового начальника, суд не може оцінити як такі, що настільки обмежують можливість обвинуваченого сповідувати певні релігійні переконання, що повинні виключати можливість виконання даним військовозобов`язаним громадянином України свого обов`язку з несення військової служби та оборони Батьківщини.

Вищевказане узгоджується з висновками, викладеними у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 15.04.2025 року, винесеній у справі № 573/406/24.

Таким чином, позиція обвинуваченого щодо неможливості виконання наказу через релігійні переконання, які забороняють йому брати зброю, є непереконливою, оскільки не виправдовує його непокору.

З урахуванням викладеного суд приходить до переконання про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при встановлених судом обставинах доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 402 КК України, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання для обвинуваченого суд, у відповідності до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, його особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також положення ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.402 КК України, у відповідності до ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, передбачених статтями 66 і 67 КК України, судом не встановлено.

Дані про особистість обвинуваченого ОСОБА_3 свідчать про те, що він одружений, є внутрішньо-переміщеною особою, раніше не судимий, за місцем роботи характеризується позитивно, а за місцем військової служби посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває

З урахуванням викладеного, беручи до уваги ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, данні про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, ставлення ОСОБА_3 до скоєного, впливу призначеного покарання на виправлення обвинуваченого, з метою захисту прав і законних інтересів особистості, суспільства і держави, з урахуванням вимог справедливості і цілей правосуддя, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч.4 ст.402 КК України.

Вказане покарання, на переконання суду, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд також враховує, що позиція обвинуваченого щодо відкритої відмови виконати вище зазначений наказ начальника є стійкою, незмінною із 29.04.2025 року та цілком усвідомленою.

Враховуючи зазначене, судом не встановлено підстав для застосування статей 69, 75 КК України при призначенні покарання обвинуваченому.

29.04.2025 року ОСОБА_3 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 01.05.2025 року до обвинуваченого ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 28.06.2025 року та строк дії якого в подальшому продовжено до 08.12.2025 року включно.

Враховуючи, що суд призначає обвинуваченому реальне покарання в виді позбавлення волі на тривалий строк, а також тяжкість вчиненого ним злочину, з метою забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків та виконання вироку суду, суд вважає за доцільне обраний останньому запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком суду законної сили.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк покарання ОСОБА_3 підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення з 29.04.2025 року до дня набрання даним вироком законної сили із розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Цивільний позов у кримінальному провадженні та процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів по справі вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 366-371, 373-376 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу залишити попередній тримання під вартою.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбуття покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_3 з 29.04.2025 року до дня набрання даним вироком законної сили із розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту затримання 29.04.2025 року.

Речові докази у справі: DVD-R диск - залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Буринський районний суд на протязі 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1