"27" листопада 2025 р.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.11.2025 року у вказаному кримінальному провадженні задоволено заяву обвинуваченого ОСОБА_2 про відвід судді ОСОБА_1 від розгляду вказаної справи.
З таким рішенням не погоджуюсь та висловлюю окрему думку з наступних підстав.
Як слідує зі змісту заяви про відвід, вбачається наявність двох обставин, які, на думку обвинуваченого, є підставою для відведення судді, а саме:
- наявність ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 22.10.2025 року (головуючий суддя ОСОБА_3 ) про відвід судді ОСОБА_1 від розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.185, ч. 1 ст. 263 КК України;
- звинувачення мене та мого чоловіка у вчиненні ряду злочинів та внесення відомостей до ЄРДР.
Стосовно першої підстави вважаю за необхідне зазначити наступне.
Так, як слідує зі змісту ухвали суду від 22.10.2025 року, враховуючи сумніви сторони захисту у її безсторонності, які пов`язуються із неможливістю обвинуваченому, який є іноземним громадянином, брати участь у кримінальному провадженні стосовно нього протягом всього судового розгляду, захищати себе самостійно або за допомогою захисника, встановлено наявність об`єктивного критерію.
Наведене підтверджує те, що хоча суддею і вказано про не наділення кримінальним процесуальним законодавством повноваженнями судді здійснювати перевірку та оцінку рішень, які приймалися суддею, якому заявлено відвід, але фактично проведено ревізію судового рішення щодо видалення обвинуваченого із зали суду на весь час судового розгляду.
При цьому заяву про відвід задоволено на стадії виступу сторони захисту у дебатах.
З відкритих джерел (наприклад декларація родинних зв`язків судді) відомо, що мій чоловік звільнений з Генеральної прокуратури України 04.11.2019 року, тобто фактично за рік до надходження кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 185 КК України в провадження Дарницького районного суду м.Києва.
Також ухвала суду від 22.10.2025 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 185 КК України не має преюдиціального значення для даного кримінального провадження.
Стосовно другої підстави - звинувачень у вчиненні злочинів мене та мого чоловіка та внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань вважаю за необхідне вказати наступне.
Так, частиною 1 статті 214 КПК на слідчого покладений обов`язок у строк, що не перевищує 24 годин після подання заяви про вчинення кримінального правопорушення, внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування. Згідно з положеннями ч. 2 зазначеної статті досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР.
Оскільки ОСОБА_2 свідомо повідомив про кримінальне правопорушення - це зобов`язувало уповноважених осіб ДБР внести до ЄРДР відомості. Як вбачається з долученого витягу з ЄРДР (правова кваліфікація ч. 3 ст. 365 КК України), ухвалою слідчого судді зобов`язано внести відомості за заявою ОСОБА_2 про те, що колишній прокурор Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 у 2014 році шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами заявника у розмірі 26 000 доларів США. З метою неповернення даних грошових коштів ОСОБА_4 підмовив працівників Дарницького УП ГУНП в м. Києві сфабрикувати матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_2 . У подальшому обвинувальний акт направлено до Дарницького районного суду м. Києва, де його розгляд було призначено дружині ОСОБА_4 - ОСОБА_1 , яка умисно затягує розгляд справи та не призначає судові засідання, а також незаконно утримувала ОСОБА_2 під вартою, внаслідок чого останньому завдано тяжких наслідків.
При цьому наголошую, що внесення відомостей до ЄРДР щодо факту вчинення кримінального правопорушення не може свідчити про упередженість судді або наявність в судді конфлікту інтересів.
За наведених обставин висновки про те, що внесення відомостей до ЄРДР неминуче впливатимуть на внутрішнє переконання судді та її ставлення до обвинуваченого, оскільки її подальші процесуальні рішення можуть розглядатися як спроба виправдати себе чи члена її сім`ї, а також те, що розгляд справи з винесенням обвинувального вироку може бути витлумачений як виправдання законності дій її чоловіка та її власних рішень про тримання ОСОБА_2 під вартою - є безпідставними.
Крім того, не зрозумілим є твердження щодо тримання обвинуваченого під вартою, враховуючи те, що дане кримінальне провадження було передано мені 01.02.2017 року, та через поступове зниження розміру застави обвинувачений ОСОБА_2 28.07.2017 року був звільнений з-під варти.
Також, у даному кримінальному провадженні судом не звернуто увагу на наступні відомості. Так вказане кримінальне провадження було розглянуто колегією суддів Дарницького районного суду м. Києва в складі суддів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з ухваленням вироку від 07.10.2015 року, який було скасовано ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17.03.2016 року, з призначенням нового розгляду. Було визначено склад колегії суддів Дарницького районного суду м. Києва - судді ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . В подальшому суддю ОСОБА_10 було замінено на суддю ОСОБА_11 , в подальшому суддю ОСОБА_8 було замінено на суддю ОСОБА_12 , суддю ОСОБА_12 було замінено на суддю ОСОБА_1 і в решті 17.07.2023 року суддю ОСОБА_9 було замінено на суддю ОСОБА_3 .
Саме за клопотанням обвинуваченого судовий розгляд, який фактично сягав завершення, було розпочато з початку, хоча учасники судового провадження вважали за можливе продовжити судовий розгляд, з урахуванням позиції судді ОСОБА_3 , яка повідомила про те, що ознайомилась з ходом судового провадження та матеріалами кримінального провадження, наявними в розпорядженні суду, згодна з прийнятими судом процесуальними рішеннями і вважає недоцільним нове проведення процесуальних дій, що вже були проведені до її заміни.
При цьому обвинуваченим не заявлялись відводи судді ОСОБА_1 ні до початку судового розгляду, ні в ході розгляду до кінця 2024 року.
Підсумовуючи викладене зауважу, що дії щодо задоволення заяви про відвід іншого судді без належної мотивації як прояв порушення суддею свого обов`язку належним чином мотивувати свої судові рішення можуть призводити, по-перше, до затягування розгляду судової справи, порушення розумних строків її розгляду. По-друге, таке порушення також може утверджувати сприйняття того, що суддю «усунено» від розгляду справи без наявності для того достатніх правових підстав - і в окремих випадках його інтенсивність може сягати навіть втручання у здійснення правосуддя іншим суддею.
Суд справедливості Європейського Союзу в своїй судовій практиці вже зазначав, що, незалежність судів проявляється у аспектах зовнішньої і внутрішньої незалежності. Зовнішня незалежність полягає у здійсненні судом своїх функцій автономно, без будь-яких ієрархічних обмежень або субординації судді по відношенню до будь-кого іншого. Гарантії зовнішньої незалежності суду стосуються незалежності судді як від законодавчої і виконавчої влади, так і від впливу зсередини суду. Право кожного на доступ до «суду, встановленого законом» стосується не лише правових підстав для утворення суду як такого, але і порядку формування складу суду для розгляду конкретної судової справи. Виходячи з цього правила розподілу і перерозподілу справ у судах та їх дотримання не лише пов`язано із гарантуванням зовнішньої незалежності судді, але і є однією зі складових концепції «суду, встановленого законом», яка, таким чином, вимагає суворого дотримання правил формування складу суду (рішення Суду справедливості Європейського Союзу від 6 березня 2025 року у справах № C?647/21 і C?648/21, §§ 67-68, 73-75).
Цей Суд також зазначав, що із законодавчих актів Європейського Союзу випливає заборона такого законодавства і практики, які дозволяли б вилучати судові справи з провадження судді без дотримання об`єктивних критеріїв та наведення достатнього мотивування причин для такого рішення, зокрема й з посиланням на загальну і не деталізовану вказівку на існування перешкод в розгляді справи судом у певному складі. Виходячи з цього, будь-яке рішення про вилучення справи з провадження судді має бути предметом регулювання об`єктивними критеріями і супроводжуватися наведенням мотивованих підстав для вилучення справи, особливо у випадку, якщо справа вилучається з провадження судді без його згоди (там само, §§ 77, 85-86).
Більше того, таке порушення може мати негативним наслідком також сприяння практикам сутяжництва і заявлення суддям безпідставних відводів. Адже в учасників справи може складатися помилкове враження і сприйняття того, що начебто відповідно до законодавчих положень суддю може бути відведено від розгляду справи без наявності достатніх для цього підстав, зокрема й через незгоду з порядком вирішення ним процесуальних питань.
Судова практика хоча й не є самостійним джерелом права у правовій системі України, проте вона значною мірою орієнтує учасників судових справ, загалом суспільство і сторонніх спостерігачів щодо дійсного змісту відповідних законодавчих положень, порядку їх застосування в тих чи інших конкретних ситуаціях і спрямовує їх у виборі моделей поведінки в подібних ситуаціях.
Тому дії щодо задоволення заяви про відвід іншої судді із загальною і недеталізованою вказівкою про начебто вчинення нею та членами її сім`ї злочину можуть наражати інших суддів на ризики заявлення їм безпідставних відводів, обґрунтованих аргументами, які не можуть обумовлювати відвід судді.
Також вважаю, що не може бути прийнято як належне твердження в обох ухвалах суду про задоволення заяви про відвід посилання на те, що задоволення відводу має запобігти існуванню у сторонніх спостерігачів сумнівів щодо неупередженості суду у цьому кримінальному провадженні, надати імпульс на покращення довіри суспільства до судової системи України і здійснити позитивний вплив на стан захисту прав людини у державі.
Так, в оригінальному тексті Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, які є застосовуваним в Україні джерелом стандартів поведінки суддів і суддівської етики, вживається термін «reasonable observer». Характеристика спостерігача як «розумного» чи «розсудливого» в цьому контексті означає, що він буде не «лише частково поінформованою людиною з вулиці», а, натомість, буде обізнаний про релевантні факти і застосовне право.
Тобто конструкт «стороннього» чи «розсудливого» спостерігача, який є широко застосовуваним у тому числі при розгляді заяв про відвід/самовідвід, передбачає, що цей спостерігач буде не просто випадковим очевидцем вчинених суддею дій чи поведінки, а особою, яка розумною мірою поінформована як про факти, якими вони супроводжуються, так і про юридичні стандарти, що регулюють ці правовідносини.
Враховуючи наведене вважаю, що в даному випадку допущено порушення правил щодо відводу судді.
Суддя ОСОБА_1