Справа № 569/5359/24
УХВАЛА

22 січня 2026 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2

слідчого ОСОБА_3

представників власника майна ОСОБА_4 адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засідання в режимі відеоконференції в м.Рівне клопотання представника власника майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна,-

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського міського суду з клопотанням про скасування арешту майна звернувся представник власника майна ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що 07 липня 2025 року належний ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , виданого 14.05.2024 Територіальним сервісним центром 6842, легковий автомобіль марки Volswagen Passat В6, номер кузова НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , під час керування ОСОБА_7 був зупинений працівниками поліції у місті Дунаївці Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, куди на виконання доручення старшого дізнавача СД Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_8 прибув слідчий СВ Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області лейтенант поліції ОСОБА_9 , який здійснив огляд та незаконно вилучив вказаний автомобіль, після чого передав його працівникам поліції Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області.

Подальша доля належного ОСОБА_4 транспортного засобу, ні їй, ні ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , не була відома, жодних процесуальних документів та офіційної інформації щодо вказаного автомобіля у встановленому законом порядку вони не отримували.

06 серпня 2025 року, для з`ясування питання щодо долі належного ОСОБА_4 незаконно вилученого автомобіля звернувся до старшого дізнавача СД Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_8 із передбаченим нормами КПК України письмовим клопотанням, у якому просив повернути вказаний транспортний засіб його законному власнику та надати відповідні процесуальні документи, які стали підставою для його вилучення, на яке отримав відповідь про те, що ним здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000380 від 14.03.2024, відкритому за заявою ОСОБА_11 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, в рамках якого автомобіль марки Volswagen Passat, номер кузова НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , який нібито перебуває у власності ОСОБА_10 , визнаний речовим доказом у даному кримінальному провадженні та ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 від 09 липня 2025 року на нього накладено арешт.

У задоволенні клопотання щодо повернення вказаного транспортного засобу ОСОБА_4 , як його законному власнику, відмовлено.

З наданих матеріалів кримінального провадження вбачається, що наведена ухвала є результатом задоволення погодженого прокурором відділу Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_12 клопотання старшого дізнавача СД Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_8 від 08.07.2025 про накладення арешту на вказаний автомобіль.

Таким чином, відповідно до ст. 64-2 КПК України, з моменту звернення до слідчого судді з вищенаведеним клопотанням, ОСОБА_4 , як законний власник вищевказаного автомобіля, набула процесуального статусу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, отже, наділена визначеними ст. 42 цього Кодексу правами і обов`язками підозрюваного, обвинуваченого в частині, що стосується арешту належного їй майна, а саме:

- бути чітко і своєчасно повідомленою про свої права, передбачені цим Кодексом, а також отримати їх роз`яснення;

- на першу вимогу мати захисника і зустріч з ним;

- на участь захисника у проведенні допиту та інших процесуальних дій;

- збирати і подавати слідчому, прокурору, слідчому судді докази;

- брати участь у проведенні процесуальних дій;

- заявляти клопотання про проведення процесуальних дій, про забезпечення безпеки щодо себе, членів сім`ї, близьких родичів, майна, житла тощо;

- заявляти відводи;

-ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 221 цього Кодексу та вимагати відкриття матеріалів згідно статті 290 цього Кодексу;

- одержувати копії процесуальних документів та письмові повідомлення;

- оскаржувати рішення, дії та бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді в порядку, передбаченому цим Кодексом;

- вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному законом.

Відтак, як раніше зазначалось, ОСОБА_4 , як законний власник незаконно вилученого у неї та арештованого автомобіля, у встановленому законом порядку будь-яких відомостей та процесуальних документів щодо належного їй вказаного майна від дізнавача, прокурора та слідчого судді не отримувала і жодних процесуальних документів їй не надавалось, чим порушено її права на захист, право власності та інші законні права та інтереси.

Так, ОСОБА_4 не була повідомлена про звернення дізнавача до слідчого судді з клопотанням про арешт належного їй транспортного засобу, копія цього клопотання та долучені до нього матеріали їй не надавались, про дату, час та місце розгляду цього клопотання вона не повідомлялась, у зв`язку з чим участі при його розгляді слідчим суддею не приймала, ухвали слідчого судді від 09 липня 2025 року про накладення арешту на належне їй майно вона не отримувала, що, відповідно до ст. ст. 42, 64-2, 174 КПК України, дає їй та її представнику право звернутися до слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області із клопотанням про скасування арешту на належний їй транспортний засіб з подальшим його поверненням, як законному власнику.

Так, мотивуючи дану ухвалу, слідчий суддя зазначила, що старший дізнавач СД Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області капітан поліції ОСОБА_8 звернувся до суду з погодженим прокурором Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_12 клопотанням, у якому просив накласти арешт на автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Passat В6», номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , який нібито зареєстрований на ОСОБА_10 на підставі договорів, укладених у ТОВ «НОВУС-Н», що не відповідає дійсності, оскільки на момент подання клопотання його законним власником була ОСОБА_4 , а не ОСОБА_10 , що безпідставно і невмотивовано залишилось поза належною увагою та правильною правовою оцінкою з боку слідчого судді, що мало бути недопустимим та суперечить вимогам Конституції та КПК України.

Задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя посилалась на те, що в його обґрунтування дізнавач зазначив, що до Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області надійшла заява від ОСОБА_11 про те, що невстановлена особа 19.11.2021 здійснила підробку документів, за допомогою яких здійснили перереєстрацію автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Passat В6», номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , на ОСОБА_10 на підставі договорів, укладених у ТОВ «НОВУС-Н», про що 14.03.2024 сектором дізнання Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про відкриття кримінального провадження за №0000380 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, тобто використання завідомо підробленого документа.

Зазначено, що 07.07.2025 в ході проведення огляду місця події за адресою: Хмельницька область, Кам`янець-Подільський район, м. Дунаївці, на узбіччі дороги по вул. Франца Лендера, 27/4, було виявлено та вилучено автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Passat В6», номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , який, згідно постанови від 07.07.2025, визнаний речовим доказом у цьому кримінальному провадженні.

Слідчий суддя зазначила, що до початку розгляду клопотання, яке дізнавач підтримує повністю та просить його задовольнити, останній подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, що, на неправильну думку слідчого судді, нібито не суперечить вимогам ст. 26 КПК України.

Натомість, з таким необґрунтованим та невмотивованим висновком слідчого судді категорично не погоджуюсь, оскільки цим самим слідчий суддя не дотрималась вимог ст.ст. 1, 2, 7, 8, 9, 26, 98, 131, 132, 170, 171, 172, 173 КПК України, оскільки у даному випадку доводити необхідність накладення арешту на належне ОСОБА_4 майно було покладено на процесуального прокурора ОСОБА_13 , яка не подавала слідчому судді жодних клопотань про розгляд без її участі погодженого нею ж клопотання дізнавача ОСОБА_8 про арешт майна, отже ухвала слідчого судді від 09.07.2025 є незаконною.

Відтак, ознайомившись зі змістом цієї ухвали та наданих для ознайомлення окремих матеріалів, які були долучені до клопотання дізнавача, вмотивовано вважаю, що арешт на майно ОСОБА_4 був накладений безпідставно, на підставі надуманих доказів та введення слідчого судді в оману.

Вище вказувалось, що ОСОБА_4 , як власниця вищевказаного транспортного засобу, не була повідомлена належним чином про час та місце розгляду вищенаведеного клопотання про його арешт, копія ухвали їй не направлялась, у зв`язку з чим вона була позбавлена можливості приймати участь у судовому засіданні, оскаржувати цю ухвалу в апеляційному порядку, що згідно ст. 174 КПК України, не перешкоджає їй звернутися до слідчого судді із клопотанням про повне скасування арешту на належне їй майно.

Враховуючи вищенаведене, відповідно до ст. 174 КПК України, в серпні 2025 року звернувся до слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області із клопотанням про скасування арешту належного ОСОБА_4 автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Passat В6», номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , який був безпідставно накладений ухвалою слідчого судді цього ж суду від 09.07.2025.

Незважаючи на мої аргументовані доводи та надані докази, слідчий суддя своєю ухвалою від 08.09.2025 у задоволенні попереднього клопотання про скасування арешту належного ОСОБА_4 майна безпідставно відмовила, що не перешкоджає мені, як її захиснику, звернутися повторно до слідчого судді цього ж суду з клопотанням про скасування арешту належного їй майна.

Дане клопотання обгрунтовую наступними вмотивованими доводами.

Так, згідно копії наданого мені Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, відомості до Реєстру про відкриття кримінального провадження №0000380 за ч. 4 ст. 358 КК України були внесені 14 березня 2024 року старшим дізнавачем СД Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області капітаном поліції ОСОБА_8 на підставі письмової заяви ОСОБА_11 , з якою він звернувся до Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області про те, що на початку осені 2021 року невідома особа здійснила підробку договору купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля марки «Volkswagen Passat», який надала в Територіальний сервісний центр МВС №6842 (м. Дунаївці Хмельницької області).

В той же час, з пояснень ОСОБА_10 та копій судових рішень у цивільній справі за позовом ОСОБА_11 Луцького міського суду Волинської області від 20.11.2023 (справа 316/152/23, провадження №2/161/1070/23) та Волинського апеляційного суду від 11.03.2024 (справа №161/152/23, провадження №22-ц/802/24), які до клопотання дізнавача про арешт майна не долучались та при його розгляді слідчим суддею не досліджувались і не оцінювались, вбачається, що договори комісії та купівлі-продажу автомобіля марки «Volswagen Passat В6», номер кузова НОМЕР_2 , є дійсними та мали місце у місті Луцьку, а його реєстрація на ім`я ОСОБА_10 , який був добросовісним набувачем цього транспортного засобу, відбулась у Територіальному сервісному центрі МВС України №6842, який знаходиться у місті Дунаївці Хмельницької області, отже місцем досудового розслідування (дізнання) безпідставно відкритого за заявою ОСОБА_11 даного кримінального провадження за ч. 4 ст. 358 КК України мав бути орган досудового розслідування (дізнання) ГУНП в Волинській області або ГУНП в Хмельницькій області, чого не дотримано та не враховано слідчим суддею.

Отже, при прийнятті рішення за результатами розгляду погодженого з процесуальним прокурором ОСОБА_12 клопотання дізнавача ОСОБА_8 про накладення арешту на належний ОСОБА_4 автомобіль марки «Volswagen Passat», номер кузова НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , слідчий суддя мала би відмовити у його задоволенні, оскільки дізнавач та процесуальний прокурор у судове засідання з його розгляду не з`явились, що свідчить про те, що ними не було доведено того, що у даному кримінальному провадженні існує обгрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У клопотанні та через відсутність вказаних процесуальних осіб у судовому засіданні не було також доведено того, що у даному кримінальному провадженні існують потреби досудового розслідування, які виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи ОСОБА_4 , про який йдеться у погодженому процесуальним прокурором клопотанні дізнавача. Вищевказані уповноважені процесуальні особи також не довели того, чи може бути виконано завдання даного кримінального провадження, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Так, у даному кримінальному провадженні власниця цього автомобіля ОСОБА_4 не перебуває у процесуальному статусі підозрюваної чи обвинуваченої, будь-кому підозра у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення, в тому числі за ч. 4 ст. 358 КК України, взагалі не повідомлялась, санкція частини 4 цієї статті не передбачає конфіскації майна, підстав для застосування спеціальної конфіскації даного транспортного засобу не існує, що мало бути враховано при прийнятті слідчим суддею рішення за результатами розгляду клопотання про арешт майна.

Окрім цього, накладаючи арешт на належний ОСОБА_4 автомобіль марки «Volswagen Passat», номер кузова НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , слідчий суддя мала би надати належну правову оцінку тому, що дізнавачем та прокурором не доведено того, що завдання даного кримінального провадження можуть бути виконані без накладення арешту на вищевказаний транспортний засіб, чого також не було дотримано.

Накладаючи арешт на належний ОСОБА_4 автомобіль марки «Volswagen Passat», номер кузова НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , слідчий суддя посилається на положення ст. 98, глав 16 та 17 КПК України та хибно вважає, що вказаний транспортний засіб є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, оскільки, на її думку, нібито відповідає критеріям, визначеним ст. 98 та главам 16 і 17 цього Кодексу, з чим я, як представник ОСОБА_4 , категорично не погоджуюсь.

Так, належний ОСОБА_4 автомобіль марки «Volswagen Passat», номер кузова НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , не був підшуканий, виготовлений, пристосований чи використаний як засіб чи знаряддя вчинення будь-якого кримінального правопорушення, в тому числі, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, не зберігає на собі його сліди, даний автомобіль не призначався, не призначається та не використовується для схиляння будь-якої особи до вчинення кримінального правопорушення, не є засобом фінансування та(або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення. Вказаний транспортний засіб не є предметом будь-якого кримінального правопорушення, у тому числі, пов`язаного з їх незаконним обігом, а також не одержаний внаслідок вчинення кримінального правопорушення та не є доходами від них, а також не являється майном, в яке його було повністю або частково перетворено.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, вмотивовано вважаю, що жодних належних і достатніх підстав для вилучення вказаного транспортного засобу з користування та володіння ОСОБА_4 та визнання його речовим доказом у даному кримінальному провадженні, а також для звернення до слідчого судді з клопотанням про його арешт у дізнавача та процесуального прокурора не було, що мала би врахувати слідчий суддя при розгляді вказаного клопотання, чого не було дотримано, тобто допущено незаконність.

При розгляді безпідставного, надуманого і недостовірного погодженого прокурором клопотання дізнавача слідчий суддя мала би взяти до уваги та врахувати обставини, за яких автомобіль марки «Volswagen Passat», номер кузова НОМЕР_2 , який на той час був зареєстрований за ОСОБА_11 та мав реєстраційний номер НОМЕР_5 , був переданий на комісію та при яких обставинах він був проданий ОСОБА_10 , чого також дотримано не було, що є недопустимим.

Ухвалою Луцького міського суду Волинської області від 05.04.2025 року арешт на автомобіль, який був накладений у цивільній справі, скасовано.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, з моменту вчинення кримінального проступку, який кваліфікується за ч. 4 ст. 358 КК України та нібито мав місце 18 і 19 листопада 2021 року, на момент звернення до Рівненського міського суду Рівненської області із задоволеним слідчим суддею клопотанням про арешт належного ОСОБА_4 автомобіля марки Volswagen Passat, номер кузова НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , минуло більше ніж три роки, що дає підстави вважати, що у разі доведеності вчинення цього кримінального проступку та встановлення конкретної особи, яка його вчинила, дане кримінальне провадження може бути закритим на підставі ст. 49 КК України, тобто у зв`язку із закінченням строків давності, що також мало бути враховано слідчим суддею при розгляді клопотання про арешт майна, чого безпідставно не було враховано.

Слід зазначити, що предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, є завідомо підроблені документи, до яких належний ОСОБА_4 автомобіль не відноситься.

У відповідях на клопотання про закриття кримінального провадження керівниками органу дізнання та Рівненської окружної прокуратури зазначено, що у встановленому законом порядку дізнавачу надано відповідні вказівки, які є обов`язковими для виконання, проте, не наведено того, які саме вказівки були надані та в якому стані знаходиться їх виконання, і яке до цього має належний ОСОБА_4 автомобіль, який, незважаючи на його незаконний арешт, перебуває під невиправданим процесуальним примусом тривалий час.

Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

В той же час, аналізуючи зміст вищевказаної ухвали, вмотивовано вважаю, що арешт на належний ОСОБА_4 автомобіль марки Volswagen Passat, номер кузова НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , був накладений необґрунтовано і невмотивовано, що є підставою для його скасування в порядку, передбаченому ст. 174 КПК України.

В судовому засіданні представники власника майна ОСОБА_4 адвокати ОСОБА_5 , ОСОБА_6 клопотання підтримали в повному обсязі та просили його задоволити.

Слідчий в судовому засіданні заперечив з приводу задоволення клопотання.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що слідчим управлінням ГУНП в Рівненській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000370 від 22.12.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.240-1 КК України.

Так ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 09 липня 2025 року у справі № 569/5359/24 (1-кс/569/5360/25) накладено арешт на автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Passat В6» номер кузова НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_7 та відомостей з ТСЦ 5641, на даний час перебуває у власності ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

Визначено місце зберігання автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Passat В6» номер кузова НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , територію майданчика для зберігання тимчасово затриманих ТЗ ГУНП в Рівненській області, за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с. Городок, вул. Б. Штейнгеля, 90.

Встановлено заборону власнику чи будь-яким іншим особам користуватися та розпоряджатися автомобілем марки «Volkswagen» моделі «Passat В6» номер кузова НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_3 до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно положень ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У відповідності до ч. 2 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. theUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Ісмаїлов проти Росії від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі Бакланов проти Російської Федерації, Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі Фрізен проти Російської Федерації, Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу N 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів.

Як встановлено в судовому засіданні, що ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , виданого 14.05.2024 Територіальним сервісним центром 6842, належить легковий автомобіль марки Volswagen Passat В6, номер кузова НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 .

Предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, є завідомо підроблені документи, до яких належний ОСОБА_4 автомобіль не відноситься.

Положення даної норми КПК України узгоджуються із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь іншої особи загалом є предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Перший протокол, Конвенція), що ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року.

Стала практика ЄСПЛ (серед багатьох інших рішень ЄСПЛ у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти сполученого королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23 січня 2014 року) свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним зазначеним цілям.

Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінально-процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява 31107/96, п. 58). Вимога, щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994рр.; справа «Кушог проти Болгарії» від 10 травня 2007р.).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982р. у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986р. у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

У рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Таким чином, необхідність скасування накладеного арешту майна обумовлені такими обставинами як невідповідність майна, на яке накладено арешт, критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, та (або) накладення арешту на майно особи, яка у кримінальному провадженні не має процесуального статусу підозрюваного або обвинуваченого, не належить до осіб, які в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, в цілях не порушення гарантованого права власності особи, слідчий суддя приходить до переконання, що необхідності в подальшій дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна не має, а тому клопотання підлягає до задоволення частково.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. 170, 171,174 КПК України, -

УХВАЛИВ :

Клопотання представника власника майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна задоволити частково.

Зобов`язати слідчого в провадженні якого перебувають матеріали досудового розслідування повернути безоплатно на відповідальне зберігання, із правом користування, без права відчуження, автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Passat» номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_8 , - ОСОБА_4 .

Зобов`язати ОСОБА_4 , на першу вимогу слідчого, в якого знаходиться кримінальне провадження надавати автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Passat» номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_8 для проведення слідчих дій та призначених експертиз.

Ухвала , відповідно до ст.309 КПК України, оскарженню не підлягає.

Слідча суддя Рівненського міського суду ОСОБА_14