Справа № 720/2479/25
Провадження № 1-кп/720/173/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця кримінальне провадження № 0000541 від 30 червня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Магала Чернівецького району Чернівецької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, із середньою освітою, розлученого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, солдата роти забезпечення навчального процесу батальйону навчально-бойового озброєння та техніки військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 286-1 ч. 3, 135 ч. 1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

30 червня 2025 року близько 10 години 15 хвилин водій ОСОБА_6 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (2.9 проміле), чим заздалегідь позбавив себе можливості правильно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, керуючи технічно справним автомобілем марки «Ореl Astra», номерний знак НОМЕР_2 , рухався в світлу пору доби, при ясних погодних умовах, без опадів, зі швидкістю близько 50 км/год., в межах населеного пункту, а саме по вул. Нандриша в с. Магала Чернівецького району Чернівецької області, зі сторони вул. Лазоряни в напрямку центру вказаного села, по правій смузі руху, по асфальтобетонному дорожньому покриттю, що знаходилося в сухому і чистому стані, без ямковостей та інших недоліків, де проїзна частина призначена для руху в двох напрямках, за відсутністю дорожньої розмітки (по одній смузі руху для кожного з напрямків) та являє собою горизонтальну ділянку криву в плані.

Наближаючись до будинку № 43 вказаної вулиці водій ОСОБА_6 маючи об`єктивну можливість виявити пішохода ОСОБА_7 , який рухався по проїзній частині вздовж краю дороги з лівої сторони в зустрічному йому напрямку, в порушення п.п. 10.1 та 12.1 ПДР України, які безпосередньо перебувають у причинному зв`язку з наслідками, а також п.п. 1.5, 2.3 (б, д), 2.9 (а), які сприяли порушенню вимог, встановлених Правилами дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 1306 від 10.10.2001 року та ведених в дію з 01.01.2002 року, проявляючи злочинну самовпевненість та рухаючись на ділянці дороги із наявним заокругленням вправо по напрямку руху автомобіля, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, безпідставно змінив напрямок руху автомобіля вліво, внаслідок чого допустив наїзд на вказаного пішохода.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинено смерть, яка настала від набряку та набухання речовини головного мозку які виникли як ускладнення отриманої при житті травми у вигляді закритого перелому кісток основи черепа з розвитком підоболонкових крововиливів та забоєм речовини довгастого мозку.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286-1 ч. 3 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_7 ..

Крім того, 30 червня 2025 року приблизно о 10 годині 15 хвилин, водій автомобіля марки «Opel Astra», номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_6 в порушення вимог підпунктів «а», «г», «д» пункту 2.10 ПДР України, безпосередньо після скоєння вказаної дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце по вул. Нандриша, 43, в с. Магала Чернівецького району Чернівецької області, завідомо знаючи, що такими своїми діями він поставив пішохода ОСОБА_7 в небезпечний для життя стан, діючи умисно залишив останнього на місці події в безпорадному стані, позбавленого можливості вжити заходів до самозбереження, не переконався чи потребує він допомоги, не викликав бригаду швидкої медичної допомоги, а залишив його у небезпеці, після чого з місця події втік.

Тим самим, своїми діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 135 ч. 1 КК України, тобто завідоме залишення без допомоги пішохода ОСОБА_7 , який перебував в небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходів для самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, мав змогу надати їй допомогу та сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Обвинувачений ОСОБА_6 винним себе визнав повністю і показав, що він є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 . В грудні 2024 року його відпустили у відпустку до дому. В подальшому він вирішив не повертатися на військову службу, в зв`язку із чим самовільно знаходився дома. 30 червня 2025 року близько 10 години він перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував власним автомобілем марки «Ореl Astra», номерний знак НОМЕР_2 , по вул. Нандриша в с. Магала Чернівецького району. Будучи п`яним не справився із керуванням автомобіля, в ході чого змінив напрямок руху автомобіля вліво, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який рухався по проїзній частині вздовж краю дороги з лівої сторони в зустрічному йому напрямку. На час пригоди він взагалі не помітив пішохода ОСОБА_7 .. В подальшому він не зупинився на місці пригоди, а проїхавши ще 30 метрів розвернувся й поїхав до дому. На зворотній дорозі він зупинився на місці ДТП, однак нікого не помітив. Жалкує про те, що трапилось.

Потерпіла ОСОБА_5 показала суду, що вона є матір`ю ОСОБА_7 30 червня 2025 року близько 10 години її син вийшов з дому та направився в магазин до центру с. Магала Чернівецького району. Через певний час вона дізналася, що її сина насмерть збив автомобіль, який втік з місця пригоди. В послідуючому було з`ясовано, що вказаним автомобілем керував обвинувачений ОСОБА_6 .. Останній перед її родиною не вибачився за скоєне, втік з місця пригоди не надавши синові першої допомоги, не відшкодував завдану шкоду, вчинив дорожню пригоду під час самовільного залишення військової частини, а тому із урахуванням молодого віку померлого сина, просила призначити йому покарання в виді 10 років позбавлення волі.

Враховуючи, що обвинувачений свою вину визнав повністю, суд з урахуванням думки учасників судового розгляду в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України вважає недоцільним дослідження інших доказів про вищевказані обставини справи, оскільки такі обставини ніким не оспорюються.

Суд, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, вважає, що вина обвинуваченого в порушення п.п. 10.1 та 12.1 ПДР України, які безпосередньо перебувають у причинному зв`язку з наслідками, а також п.п. 1.5, 2.3 (б, д), 2.9 (а), які сприяли порушенню вимог, встановлених ПДР України, що спричинило смерть ОСОБА_7 повністю доведена та його дії правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ст. 286-1 ч. 3 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого.

Крім того, вина ОСОБА_6 у завідомому залишенні без допомоги пішохода ОСОБА_7 , який перебував в небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходів для самозбереження внаслідок безпорадного стану, зважаючи, що ОСОБА_6 мав змогу надати потерпілому допомогу та сам поставив ОСОБА_7 в небезпечний для життя стан, також повністю доведена та його дії за даним епізодом правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ст. 135 ч. 1 КК України.

При вирішенні питання про призначення покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступень тяжкості вчиненого злочину, дані про винну особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, суд враховує, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, задовільно характеризується по місцю проживання, на час вчинення інкримінованого злочину рахувався таким, що самовільно залишив військову частину, під час досудового розслідування намагався відшкодувати потерпілій шкоду, на обліку у лікаря психіатра не перебував, перебуває на обліку у лікаря нарколога з лютого 2017 року.

Обставин, які відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Той факт, що в судовому засіданні обвинувачений заявив про щире каяття у вчиненні злочину суд не визнає обставиною, яка пом`якшує його покарання виходячи з наступного.

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 3 жовтня 2024 року по справі 701/1202/23 зазначила, що щире каяття слід відрізняти від визнання провини з метою створити формальні підстави для пом`якшення кримінальної відповідальності. Не заперечення і визнання обвинуваченим об`єктивного розвитку подій автоматично не свідчить про його щире каяття, про відвертий осуд своєї поведінки і відповідне суб`єктивне ставлення до вчиненого.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте визнання своєї провини у вчиненому, осуд своєї поведінки, намагання особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажання виправити наслідки скоєного. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Навпаки, пасивна позиція засудженого під час судового розгляду, свідчить про відсутність у засудженого щирого жалю з приводу скоєного та осуду своїх протиправних дій, тобто про відсутність ознак щирого каяття.

Колегія суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 15 листопада 2021 року по справі 199/6365/19 зазначила, що щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Однак, в матеріалах провадження відсутні дані, які б підтверджували дійсне, відверте щире каяття обвинуваченого з приводу скоєного та осуд своєї протиправної поведінки, а також те, що він виявляв готовність нести покарання.

Так, обвинувачений не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, не попросив пробачення у потерпілої на час досудового слідства, не вжив інших заходів щодо загладжування своєї провини, формально вказавши на визнання своєї винуватості, що не узгоджується з вищевказаними мотивами стосовно визначення щирого каяття та не свідчить про його покаяння, а вибачення у судовому засіданні суд вважає формальним з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин.

Також, суд вважає безпідставним посилання захисника на наявність такої обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого як активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки останній втік з місця вчинення кримінального правопорушення, тим самим намагався уникнути відповідальності за скоєне. Крім цього, на першочерговому етапі досудового розслідування обвинувачений відмовився від дачі показів із посиланням на ст. 63 Конституції України, тим самим він не здійснив жодних дій щодо активного сприяння у розкритті скоєного злочину в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України.

За змістом ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати таким, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам треба мати на увазі, що наведений у ч. 1 ст. 66 КК перелік обставин, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими й інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті. Визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

З матеріалів справи слідує, що обвинувачений ОСОБА_6 був мобілізований під час воєнного стану та служив солдатом роти забезпечення навчального процесу батальйону навчально-бойового озброєння та техніки військової частини НОМЕР_1 .

За вказаних обставин, в порядку ч. 2 ст. 66 КК України суд визнає дану обставину такою, що пом`якшує його покарання, оскільки обвинувачений в період воєнного часу захищав незалежність та територіальну цілісність України від збройної агресії з боку російської федерації.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання воно має ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Призначене судом покарання має відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливати з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд виходить з того, що у відповідності до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" при призначенні покарання за ст. 286 КК України суд має врахувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, особу винного, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, суд враховує ступень тяжкості злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, який хоча і є необережним, однак відноситься до категорії тяжких та за його вчинення, передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років; суспільну небезпеку вчинених обвинуваченим протиправних дій, які виразились у керуванні автомобілем в стані алкогольного сп`яніння та прояві злочинної самовпевненості у своїх діях, наслідком яких стало заподіяння багаточисельних тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , від яких він помер будучи в молодому віці (18 років). Тим самим, внаслідок скоєного злочину було спричинено смерть потерпілому ОСОБА_7 , тобто посягання на одне з найцінніших благ людини, що в кінцевому результаті призвело до непоправимих безповоротних наслідків свавільного позбавлення життя іншої особи.

Також, слід звернути увагу на ставлення обвинуваченого до скоєного та його поведінку після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, який усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою уникнення відповідальності, залишив потерпілого ОСОБА_7 на місці події в безпорадному стані, позбавленого можливості вжити заходів до самозбереження, не переконався чи потребує він допомоги, не викликав бригаду швидкої медичної допомоги, а залишив його у небезпеці, після чого з місця події втік.

Враховуючи у сукупності дані про особу обвинуваченого, ступень тяжкості та характер скоєного злочину, який був вчинений обвинуваченим в стані алкогольного сп`яніння під час того коли рахувався таким, що самовільно залишив військову частину, обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без позбавлення волі.

Визнаючи строк покарання, суд враховує індивідуальний ступень суспільної небезпечності скоєних обвинуваченим кримінальних правопорушень та знаходить обґрунтованим призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років, яке за своїм розміром здатне сприяти виправленню обвинуваченого та попередженню скоєння ним нових правопорушень, а також запобігти вчиненню аналогічних злочинів іншими особами.

Підстав для застосування відносно обвинуваченого положень ст. 69 КК України судом не встановлено.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України обвинуваченому необхідно зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 30 червня 2025 року по 16 жовтня 2025 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Крім цього, зважаючи на тяжкі непоправні наслідки в результаті порушення обвинуваченим правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть особи, суд вважає за необхідне призначити йому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Обрану обвинуваченому міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу необхідно залишити попередню тримання під вартою.

Долю речових доказів у справі слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України, а згідно ст. 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави слід стягнути судові витрати у справі на залучення експертів. Цивільний позов не заявлений.

Керуючись ст.ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 286-1 ч. 3, 135 ч. 1 КК України та призначити йому покарання:

- за ст. 286-1 ч. 3 КК України - у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 7 (сім) років.

- за ст. 135 ч. 1 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 70 КК України призначити ОСОБА_6 остаточну міру покарання по сукупності злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 7 (сім) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 відрахувати з дня проголошення вироку, тобто з 16 жовтня 2025 року, зарахувавши в строк відбуття покарання період його попереднього ув`язнення з 30 червня 2025 року по 16 жовтня 2025 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.

Речові докази по справі:

- речі вилучені під час огляду місця події від 30 червня 2025 року, а саме накладку, пластикову декоративну накладку з переднього бампера, пластикову декоративну накладку з передньої решітки невстановленого ТЗ, які зберігаються в камері схову ВП № 6 (м. Новоселиця) Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області, після набрання вироком законної сили, знищити;

- речі вилучені під час проведення обшуку автомобіля марки «Ореl Astra», номерний знак НОМЕР_2 , а саме речовину бурого кольору з керма автомобіля, речовину бурого кольору з внутрішньої сторони задньої двері багажника автомобіля, мікрооб`єкт з вітрового скла, кусок тканини з вітрового скла, змив потожирової речовини з керма автомобіля, змив потожирової речовини з важеля перемикання передач, змив потожирової речовини з внутрішньої ручки дверей водія автомобіля, змив потожирової речовини з внутрішньої ручки передніх пасажирських дверей, які зберігаються в камері схову ВП № 6 (м. Новоселиця) Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області, після набрання вироком законної сили, знищити;

- посвідчення водія ОСОБА_6 та свідоцтво про реєстрацію автомобіля марки «Ореl Astra», номерний знак НОМЕР_2 , які зберігаються в камері схову ВП № 6 (м. Новоселиця) Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області, після набрання вироком законної сили, повернути власнику, знявши з них арешт накладений ухвалою слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02 липня 2025 року;

- автомобіль марки «Ореl Astra», номерний знак НОМЕР_2 , який знаходиться на зберіганні на спеціальному майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП в Чернівецькій області, м. Чернівці, вул. Комунальників, 4-В, після набрання вироком законної сили, повернути власнику або законному володільцю, знявши з нього арешт накладений ухвалою слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02 липня 2025 року.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз по справі в розмірі 43316 (сорок три тисячі триста шістнадцять) гривень 11 копійок.

На вирок може бути подана апеляція до Чернівецького апеляційного суду через райсуд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а засудженим в той же строк з дня вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1