КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/2123/2025 Категорія: ч. 2 ст. 307 КК України
ЄУН: 377/241/24 Суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали у кримінальному провадженні № 0000149за обвинуваченням

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Славутич Київської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: квартира АДРЕСА_1 , непрацюючого, з професійною технічною освітою, неодруженого, раніше судимого: вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 6 липня 2023 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Славутицького міського суду Київської області від 9 серпня 2024року,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та йому призначено покарання із застосуванням ч. 2 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк шість років без конфіскації майна, яке є його власністю.

Остаточно ОСОБА_7 призначено покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 6 липня 2023 року за ч. 1 ст. 309 КК України у виді шести років шести місяців позбавлення волі без конфіскації майна, яке є його власністю.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 за даним вироком ухвалено рахувати з часу приведення вироку до виконання та зараховано в строк відбування покарання:

- строк затримання та перебування під вартою (попереднього ув`язнення) в період з 30 січня 2024 року по 28 березня 2024 року відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України з розрахунку один день позбавлення волі за один день тримання під вартою (попереднього ув`язнення) а саме 59 днів;

- а також відповідно до ч. 7 ст. 72 КК України строк дії запобіжного заходу - цілодобового домашнього арешту з 29 березня 2024 року по 28 травня 2024 року (60 днів домашнього арешту), з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі, а саме - 20 днів позбавлення волі).

Цим же вироком вирішено питання речових доказів, судових витрат та арешту майна.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_7 вчинив незаконне придбання, зберігання з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини, особою, яка раніше вчинила одне із кримінальних правопорушень, передбачених статтями 308-310, 312, 314, 315, 317 Кримінального кодексу України, якщо предметом таких дій були особливо небезпечні психотропні речовини тобто вчинив кримінальне правопорушення (злочин), за ч. 2 ст. 307 КК України, за таких обставин.

ОСОБА_7 , маючи не зняту та не погашену судимість у встановленому законом порядку за ч. 1 ст. 309 КК України, усвідомлюючи про кримінальну караність злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, розуміючи високу прибутковість від вчинення цих злочинів, з метою систематичного отримання прибутку від їх збуту, на території м. Славутич, Вишгородського району, Київської області, будучи обізнаними з положеннями державного законодавства, щодо прямої заборони обігу на території України без спеціального дозволу наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів, вирішив стати на злочинний шлях та займатись незаконним придбанням та зберіганням, з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан1-он).

Так, ОСОБА_7 маючи прямий умисел на незаконне придбання, зберігання та незаконний збут особливо небезпечних психотропних речовин, з корисливих мотивів, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 15.37 год. 30 січня 2024 року, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, через мережу «Інтернет» в соціальній мережі мобільного застосунку «Telegram», чат-бот «Аnіmе», придбав з метою збуту особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-і-іл-пентані-он) загальною масою 4,848 г.

30 січня 2024 року близько 15.00 год. ОСОБА_7 отримав у заздалегідь обумовлений спосіб, а саме під виглядом «закладки» під одним з козирків вікна будівлі спортивного комплексу «Олімпієць», розташованого за адресою: Київська область, Вишгородський район, м. Славутич, Чернігівський квартал, будинок № 14, особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан1-он) масою 4,848 г, яка була поміщена до пачки цигарок «PHILIP MORRIS», поклав її до кишені своєї куртки, чим почав незаконно зберігати при собі з метою збуту особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2- піролідин-і-іл-пентані-он) масою 4,848 г.

У подальшому, 30 січня 2024 року о 15.37 год., незаконно придбану особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2- піролідин-і-іл-пентані-он) масою 4,848 г, яку ОСОБА_7 незаконно зберігав з метою збуту у кишені своєї куртки, вилучено працівниками відділення поліції № 2 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, в ході проведення огляду місця події.

Згідно з висновком експерта вилучена у ОСОБА_7 речовина є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2- піролідин-і-іл-пентані-он). Загальна маса PVP в кристалоподібних речовинах складає 4,848 г.

Відповідно Списку 2 Таблиці І Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №770 від 6 травня 2000 року, PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл- пентан-1-он) відноситься до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив незаконне придбання, зберігання з метою збуту особливо небезпечних психотропних речовин, особою, яка раніше вчинила одне із кримінальних правопорушень, передбачених статтями 308-310, 312, 314, 315, 317 Кримінального кодексу України, якщо предметом таких дій були особливо небезпечні психотропні речовини тобто вчинив кримінальне правопорушення (злочин), за ч. 2 ст. 307 КК України.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення та кваліфікацію дій обвинуваченого, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок змінити в частині призначеного покарання, вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді 3 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з визначенням іспитового строку на термін 3 (три) роки, з покладення обов`язків, визначених ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник посилається на те, що вирок суду підлягає зміні у зв`язку з невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. На думку захисника, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання, не дотримався вимог, передбачених ст. ст. 50, 65 КК України, оскільки визначив вид та міру покарання ОСОБА_7 без дотримання принципу індивідуалізації.

Зокрема, як зазначає захисник, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання взагалі не зазначив у вироку дані про особу обвинуваченого, а саме те, що останній зарекомендував себе позитивно, має постійне місце проживання, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, наявність обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

За таких обставин, захисник вважає, що наявні всі підстави для застосування в даному випадку положень ст. ст. 69, 75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбуття покарання з випробуванням.

Обвинувачений та захисник, у встановленому законом порядку повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явились, будь-яких заяв та клопотань, на противагу попереднім судовим засіданням, до суду апеляційної інстанції не подавали.

Вислухавши позицію прокурора, зважаючи на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, враховуючи, що в апеляційній скарзі захисника не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів доходить такого висновку.

За змістом ст.. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу

Згідно ст.. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Частиною 2 статті 94 КПК України визначено, що жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, з дотриманням положень ст. 337 КПК України, заслухавши показання обвинуваченого, свідків, забезпечивши сторонам усі можливості для реалізації їхніх прав у судовому засіданні в рамках кримінального процесуального закону, повно, всебічно та неупереджено дослідив всі обставини даного кримінального провадження, дослідив надані сторонами докази, об`єктивно та за своїм внутрішнім переконанням оцінив кожний поданий сторонами доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, детально навів досліджені докази у вироку, дав їм належну оцінку та дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом.

Дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 2 ст. 307 КК України як незаконне придбання, зберігання з метою збуту особливо небезпечних психотропних речовин, особою, яка раніше вчинила одне із кримінальних правопорушень, передбачених статтями 308-310, 312, 314, 315, 317 Кримінального кодексу України, якщо предметом таких дій були особливо небезпечні психотропні речовини.

Фактичні обставини кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченого стороною захисту не оспорюються.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги захисника про призначення обвинуваченому суворого покарання, то колегія суддів доходить такого висновку.

Так, вирішуючи питання призначення обвинуваченому виду та розміру покарання, судом враховано обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; відсутність обставин, що обтяжують покарання; те, що обвинуваченим вчинено тяжке кримінальне правопорушення; дані про особу обвинуваченого, який не перебуває на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, тобто є осудною особою; має постійне місце проживання, згідно з характеристикою поліцейського офіцера громади СВГ ВП Вишгородського РУП під час спілкування з мешканцями будинку №10 Поліського кварталу встановлено, що останній характеризується негативно, зловживає спиртними напоями; ніде не працює, не має доходів, веде сумнівний спосіб життя; у той же час за характеристикою спортивного клубу дзюдо «Атом» характеризується позитивно як добра і щира людина, тобто, судом враховані й ті обставини, на неврахування яких посилається захисник в апеляційній скарзі.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що перевиховання та виправлення обвинуваченого можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, а тому призначив йому покарання за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 307 КК України, вважаючи таке покарання необхідним і достатнім для виправлення винної особи та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Водночас, враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу винного, суд дійшов висновку про застосування положень ч. 2 ст. 69 КК України, а саме, дійшов висновку про можливість не призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна, яке передбачене у ч. 2 ст. 307 КК України як обов`язкове.

Також судом враховано, що обвинувачений був засуджений 6 липня 2023 року Чернігівським районним судом за ч.1 ст.309 КК України до двох років обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання, з іспитовим строком на 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 вчинив під час іспитового строку за попереднім вироком, місцевий суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому остаточного покарання на підставі ч.1 ст. 71 КК України шляхом приєднання до призначеного обвинуваченому покарання за цим вироком частково невідбуту частину покарання за попереднім вироком, у виді обмеження волі, з застосуванням положень ч. 1 ст. 72 КК України, на підставі якої переведений менш суворий вид покарання - обмеження волі в більш суворий вид - позбавлення волі, виходячи з їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі (два роки обмеження волі відповідають одному року позбавлення волі), і остаточно призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі 6 років 6 місяців.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду та враховує, що згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

За змістом ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 вказаної статті особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При цьому відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин. Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону, і призначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання, з урахуванням встановлених на час судового розгляду обставин та даних про особу обвинуваченого, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним для досягнення його мети, тобто, необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

При перевірці законності вироку суду першої інстанції колегія суддів дійшла висновку, що місцевим судом були встановлені дійсні обставини справи та надана належна оцінка зібраним доказам, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для зміні вироку суду, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Славутицького міського суду Київської області від 9 серпня 2024 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4