Справа № 508/701/21
Номер провадження 1-кп/508/4/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2026 року селище Миколаївка

Миколаївський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі с/з ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Миколаївка Березівського району Одеської області клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , про закриття кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000990 від 10.12.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Миколаївка, Миколаївського району Одеської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого, працюючого Інспектором взводу № 3 роти № 3 полку Управління поліції особового призначення № 2, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України,

встановив:

У провадженні Миколаївського районного суду Одеської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000990 від 10.12.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 369-2 КК України.

28.01.2026 року від захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_5 до суду надійшло клопотання про закриття даного кримінального провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України та звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Окрім того, процесуальні витрати просив віднести на рахунок держави.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 підтримали клопотання у повному обсязі та просили його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого та закриття даного кримінального провадження. Процесуальні витрати просив стягнути з обвинуваченого.

Заслухавши пояснення учасників справи, кожного зокрема, оглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність.

Крім того, ст. 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст. 49 КК України визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Згідно приписів вказаної статті особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання чинності вироком суду законної сили минули встановлені законом строки, обчислення яких призупиняється в разі ухилення особи, яка вчинила злочин від слідства та суду та переривається у випадку скоєння зазначеною особою нового злочину.

Також, згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005 року, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Ухвалою Верховного Суду від 22.05.2018 року № 665/2387/14-к встановлено, якщо строк давності сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальна справа щодо цієї особи.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України - пропозиція здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, за надання неправомірної вигоди.

Відповідно до санкції ч. 2 ст. 369-2 КК України (в редакції від 01.01.2020), Прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, або пропозиція чи обіцянка здійснити вплив за надання такої вигоди карається штрафом від семисот п`ятдесяти до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, або позбавленням волі на строк від двох до п`яти років.

Санкція частини 2 ст. 369-2 КК України підпадає під визначення частини 3 статті 12 КК України (в редакції від 01.01.2020), таким чином кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 369-2 КК України є злочином середньої тяжкості.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 49 КК України (в редакції від 01.01.2020), особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Згідно обвинувального акту, що міститься у матеріалах справи вбачається час вчинення інкримінованого ОСОБА_4 злочину є 03.01.2020 року, тому кримінальне провадження підлягає закриттю, оскільки пройшло вже більше 5 років з моменту вчинення злочину.

Відповідно ч. 3 ст. 285 КПК України, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону, визнання вини є правом, а не обов`язком обвинуваченого, а тому невизнання ним вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за наявності згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації права обвинуваченого на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання.

Передбачений ст. 49 КК України інститут звільнення від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення з визнанням особи своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.

На обов`язок суду щодо звільнення особи від кримінальної відповідальності у випадку закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не впливає визнання чи невизнання ним вини у пред`явленому обвинуваченні, обов`язково в даному випадку з`ясовується лише згода або незгода обвинуваченого на звільнення його від кримінальної відповідальності з такої обставини, яка, до того ж, не є реабілітуючою.

Такий висновок узгоджується з позицією, висловленою в постанові Верховного Суду від 25 травня 2019 року у справі № 287/359/14-к (провадження № 51-8555км18).

Обвинуваченому роз`яснено положення ч. 3 ст. 285 КПК України, а також те, що у випадку невизнання винуватості, він має право на продовження судового розгляду в повному обсязі, а також що підстава для звільнення його від кримінальної відповідальності не є реабілітуючою, заперечень не висловлював та просив суд звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрити.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Суд вважає клопотання захисника ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження № 0000990 від 10.12.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України та звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, на підставі ст. 49 КК України обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення і приходить до висновку про необхідність закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 та звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Вирішуючи питання щодо розподілу процесуальних витрат, суд виходить з наступного.

Згідно матеріалів справи, в зазначеному кримінальному провадженні за клопотанням сторони захисту була проведена судова експертиза відео-звукозапису, вартістю 73 588,32 грн., за рахунок асигнувань загального фонду Державного бюджету України.

В судовому засіданні прокурор просив процесуальні витрати стягнути з обвинуваченого, а захисник та обвинувачений проти стягнення з нього таких витрат заперечував.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 у справі №598/1781/17 зазначено про те, що КПК України не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Кримінальним процесуальним законом прямо не передбачено стягнення процесуальних витрат з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Проте, Верховний Суд у постанові від 12.09.2022 року у справі №203/241/17 зазначив, що якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, то процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Отже, у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, зокрема документально підтверджені витрати на проведення експертизи, необхідно стягувати з особи, відносно якої здійснювалося кримінальне провадження, у разі: 1) ухвалення щодо неї обвинувального вироку; 2) у разі залучення експерта саме стороною захисту. Також для стягнення судом саме процесуальних витрат за проведення експертиз, важливе значення у механізмі їх розподілу в кримінальному провадженні набуває питання про те хто призначав експертизу та за чиєю ініціативою вона проводилась.

Зазначена судова експертиза відео-звукозапису була проведена на виконання Ухвали суду від 24.11.2023 року, якою клопотання захисника ОСОБА_5 про призначення відеотехнічної експертизи задоволено та призначено у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР 10.12.2019 р. за № 0000990 судову відеотехнічну експертизу.

Отже, в даній справі експертиза проводилася саме за ініціативою сторони захисту.

В зв`язку із вищевикладеним, враховуючи вищевказані висновки Верховного Суду, суд вбачає підстави для стягнення з обвинуваченого судових витрат, понесених у даному кримінальному провадженні, в зв`язку із чим такі судові витрати слід віднесені саме на рахунок обвинуваченого.

Наслідки закриття справи обвинуваченому ОСОБА_4 роз`яснено.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на даний час не обраний.

Цивільний позов не заявлено.

Судові витрати в розмірі 73 588,32 грн. необхідно стягнути з ОСОБА_4 .

Долю речових доказів вирішити в порядку 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 284, 286, 288, 314, 370, 372 КПК України, на підставі ст. 44, ч. 1 ст. 49 КК України, суд,

постановив:

Клопотання - задовольнити.

Клопотання задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000990 від 10.12.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 369-2 КК України - закрити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи у розмірі 73588 грн. 32 коп. (сімдесят три тисячі п`ятсот вісімдесят вісім гривень 32 копійки).

Документи, матеріали, інформаційні носії надані сторонами провадження залишити в матеріалах справи.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 29.01.2026.

Суддя ОСОБА_6