ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/411/25 Справа № 703/532/25 Категорія: ч. 1 ст. 309 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу прокурора Смілянської окружної прокуратури Черкаської обл. ОСОБА_9 , спільну апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на вирок Смілянського міськрайсуду Черкаської обл. від 31.01.2025 р. у кримінальному провадженні № 0000004 від 4.01.2025 р., -

В С Т А Н О В И В:

Зазначеним вироком ОСОБА_8 , який наро-

дився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Черкаси, українець, гро-

мадянин України, який має загальну повну середню

освіту, не працює, одружений, є особою з інвалід-

ністю 2 групи, раніше не судимий, проживає

АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та йому призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України, покладено на ОСОБА_8 у період іспитового строку наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи в сумі 2 387,70 грн.

Питання про речові докази судом вирішені відповідно до вимог чинного КПК України.

Вироком суду встановлено, що 4.01.2025 р. о 10:00 год. біля автозаправної станції «Укрнафта» по вул. К. Вишневецького в с. Костянтинівка Черкаського р-ну Черкаської обл. ОСОБА_8 незаконно, шляхом знахідки, придбав поліетиленовий пакет із речовиною рослинного походження, пересвідчившись за зовнішнім виглядом, що його вміст схожий на наркотичну речовину, залишив зберігатися при собі для власного вживання, без мети збуту. Того ж дня, о 13:02 год. біля буд. № 104 по вул. Незалежності у м. Сміла Черкаської обл. працівниками поліції в ході проведення особистого обшуку ОСОБА_8 , з його нагрудної сумки виявлено та вилучено поліетиленовий пакет із речовиною рослинного походження, яка згідно висновку експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів від 10.01.2025 р. № СЕ-19/112-25/298-НЗПРАП є наркотичним засобом, обіг якого обмежено канабісом, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 10,56 г.

Вказані дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

В апеляційній скарзі прокурор Смілянської окружної прокуратури Черкаської обл. ОСОБА_9 просить змінити вищевказаний вирок, вважати ОСОБА_8 засудженим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Не заперечуючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення і правильності кваліфікації його дій, прокурор вважає, що вирок суду першої інстанції є незаконним і підлягає зміні через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 КК України покарання у виді обмеження волі не застосовується, зокрема до інвалідів 2 групи.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_8 є інвалідом 2 групи, а тому входить до переліку осіб, яким у відповідності до вимог ст. 61 КК України не може бути призначено такий вид покарання як обмеження волі.

Судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України вказаних вимог не дотримано та призначено покарання у виді обмеження волі.

Обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 також не погодились з вироком суду, подали спільну апеляційну скаргу, в якій просять вирок суду скасувати та змінити в частині призначеного покарання, призначивши покарання у вигляді штрафу. Апеляційну скаргу обґрунтовують тим, що суд розглядав справу без з`ясування питань щодо призначення покарання, яке було визначене в заяві щодо визнання своєї винуватості. Суд лише дослідив та розглянув наявні матеріали і докази по справі в спрощеному порядку без виклику сторін. При цьому суд не врахував узгоджене покарання, викладене в заяві щодо визнання винуватості, в якій обвинувачений ОСОБА_8 погодився на розгляд оправи у спрощеному порядку, просив призначити йому покарання у вигляді штрафу, свою провину у вчиненому визнав та вказав, при узгодженні покарання, що він спроможний сплатити штраф.

При складанні зазначеної заяви було враховано, що ОСОБА_8 є людиною з інвалідністю 2 групи, офіційно працевлаштуватись не може, працює на тимчасових роботах по найму, декілька годин на день та у разі призначення судом узгодженого раніше покарання у вигляді штрафу матиме можливість сплатити призначений судом штраф у встановлені терміни.

Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та просила задовольнити її із вказаних у ній мотивів, також не заперечувала проти задоволення спільної апеляційної скарги захисника та обвинуваченого, вислухавши обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали свою спільну апеляційну скаргу та не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом; ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України; в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України;

2) відповідно до положень Загальної частини КК України;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Переглядаючи вирок в межах апеляційних скарг, апеляційний суд враховує, що в апеляційних скаргах не оспорюється законність вироку щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеності вини обвинуваченого.

Апеляційний суд вважає правильними встановлені фактичні обставини судом першої інстанції, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

При призначенні ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції не виконав вимоги ч. 3 ст. 61 КК України, у зв`язку з чим вирок суду підлягає зміні в частині призначеного покарання.

Зокрема, вироком суду ОСОБА_8 засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до обмеження волі на строк 1 рік та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Згідно ч. 3 ст. 61 КК України, обмеження волі не може бути застосовано, зокрема, до осіб з інвалідністю 1 та 2 групи.

Отже, обвинувачений ОСОБА_8 входить до переліку осіб, яким не може бути призначений такий вид покарання як обмеження волі, оскільки він є особою з інвалідністю 2 групи, що підтверджується світлокопією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 , термін дії довічно (матеріали кримінального провадження, а. пр. 39).

Санкція ч. 1 ст. 309 КК України є альтернативною, поряд з покаранням у виді обмеження волі передбачені інші види покарання, які можуть бути застосовані до обвинуваченого.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

За таких обставин, апеляційні вимоги прокурора про призначення обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді штрафу є цілком слушними, тому що вони відповідають вимогам кримінального закону, який діяв на час ухвалення вироку.

З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого обвинуваченому ОСОБА_8 призначено покарання у виді обмеження волі, а не інший вид покарання, то апеляційний суд, враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 7.12.2021 р. (справа №617/775/20), про те, що заміна за результатами розгляду апеляційної, касаційної скарги покарання у виді позбавлення чи обмеження волі, від відбування якого особу було звільнено з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, на штраф не є погіршенням правового становища обвинуваченого, засудженого, а тому вирок суду першої інстанції підлягає зміні без ухвалення нового вироку та вбачає підстави змінити оскаржуване судове рішення в частині призначеного покарання.

Санкцією ч.1 ст. 309 КК України розмір штрафу передбачено у розмірі від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При призначенні обвинуваченому покарання апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до кримінального проступку, особу винного та обставини справи, що пом`якшують покарання.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, є особою з інвалідністю 2 групи, обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.

За таких обставин, покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, апеляційний суд вважає таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Недотримання вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання у виді обмеження волі, яке не може бути призначене особі через наявність законодавчих обмежень, призвело до ухвалення вироку з порушенням вимог ч. 3 ст. 61 КК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання обвинуваченому, на переконання суду апеляційної інстанції, є слушними та підлягають повному задоволенню.

Разом з тим, апеляційний суд не погоджується з доводами апеляції сторони захисту про те, що судом не було враховано узгоджене покарання, викладене в заяві щодо визнання винуватості, тому що узгоджене покарання може бути визначено виключно в угоді, а в даному кримінальному провадженні угода не укладалася. В заяві щодо визнання винуватості ОСОБА_8 висловив виключно свою думку про вид та розмір покарання, яку суд міг врахувати при ухваленні вироку ( а. пр. 9-10), але не був зобов`язаний призначати таке покарання через думку обвинуваченого. Таким чином, підстави для скасування вироку, як зазначено в цій апеляції відсутні, проте вирок підлягає зміні в частині призначеного покарання, але з інших підстав, а тому апеляція сторони захисту підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 413 та 419 КПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Вирок Смілянського міськрайсуду Черкаської обл. від 31.01.2025 р. стосовно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 309 КК України змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

В решті вирок залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора Смілянської окружної прокуратури Черкаської обл. ОСОБА_9 задовольнити, спільну апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді