Справа № 463/9396/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/965/25 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року у м. Львові колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 06 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_7 ,

за участю: прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції),

встановила:

вищенаведеним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року 3 (трьох) місяців обмеження волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України ОСОБА_7 остаточно за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та вироком Личаківського районного суду м. Львова від 3 серпня 2025 року призначено покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік 9 (дев`ять) місяців.

Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 20 серпня 2025 року яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України та призначено покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки, з покладення обов`язків відповідно до ч. 2 ст. 59-1 КК України ухвалено виконувати самостійно.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 23 серпня 2025 року приблизно о 15:00 годині умисно не виконав обмежувальний припис встановлений рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 26 травня 2025 року (справа №463/4583/25, провадження №2-о/463/159/25), в порушення встановлених заборон прийшов у місце проживання постраждалої особи ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , нехтуючи забороною перебувати в зазначеній квартирі, перебував у вказаному приміщенні.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ст. 390-1 КК України як умисне невиконання обмежувального припису, що застосований до нього судом.

Не погоджуючись з цим вироком, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Личаківського районного суду м. Львова від 06.10.2025 - скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України та призначити покарання у виді 1 (одного) року 3 (трьох) місяців обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України ОСОБА_7 остаточно за сукупністю вироків шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та вироком Личаківського районного суду м. Львова від 12.08.2025 призначити покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі.

Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 20.08.2025, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 390-1 КК України та призначено покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки, у відповідності до ч. 2 ст. 59-1 КК України з покладенням обов`язків:періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації - виконувати самостійно.

Апеляційні доводи мотивовані тим, що судом при призначенні покарання допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не вірно враховано при призначенні покарання вирок Личаківського районного суду м. Львова від 12.08.2025, яким ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України звільнено від покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Враховуючи те, що іспитовий строк обчислюється з дня постановлення вироку, ОСОБА_7 23.08.2025 вчинив кримінальне правопорушення під час дії іспитового строку, відповідно повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням не може бути застосовано.

В судове засідання апеляційного суду захисник ОСОБА_10 не з`явився, при цьому повідомив в телефонному режимі секретаря судового засідання, що інтереси обвинуваченого ОСОБА_7 вже не представляє.

Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечив про розгляд справи без участі захисника.

При апеляційному розгляді прокурор підтримав апеляційну скаргу, та просив таку задоволити.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечив апеляційну скаргу прокурора та просив залишити оскаржуваний вирок без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення присутніх учасників судового провадження, вивчивши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Доводи ж апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, суд вважає обґрунтованими з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 раніше судимий вироком Личаківського районного суду м. Львова від 12 серпня 2025 року за вчинення кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України, та засуджений до покарання у виді 1 року 3 місяців обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з іспитовим терміном 1 рік 6 місяців.

Новий кримінальний проступок, передбачений ст. 390-1 КК України, згідно із оскаржуваним вироком, ОСОБА_7 скоїв 23 серпня 2025 року, тобто під час іспитового строку, який відповідно до вимог ч. 1 ст. 165 КВК України обчислюється з моменту проголошення вироку - тобто з 12 серпня 2025 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно з ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в ст.ст. 71, 72 КК України, тобто за сукупністю вироків.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003, виходячи зі змісту ч. 3 ст.78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

У випадку вчинення особою кримінального правопорушення під час іспитового строку покарання, від якого вона була звільнена з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, вважається невідбутою частиною покарання та стає реальним, яке має приєднуватися до покарання, призначеного новим вироком. На це вказав Касаційний кримінальний суд ВС у постанові від 15 липня 2025 року у справі №462/7107/24.

Тобто звільнення від покарання з випробуванням не вважається невід`ємною частиною покарання, призначеного попереднім вироком, а лише способом виконання такого покарання, який змінюється на реальне відбування покарання у випадку вчинення нового кримінального правопорушення під час іспитового строку.

Згідно з п. 22 Постанови №7 при призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів шляхом повного або часткового їх складання заміна покарань провадиться за правилами, передбаченими ст. 72 КК України. Коли за злочини, що утворюють сукупність, призначено основні покарання різних видів, які не підлягають заміні (штраф, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю), суд може застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим або призначити кожне з них до самостійного виконання.

Таким чином, колегія суддів визнає обґрунтованими апеляційні вимоги прокурора про те, що судом допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню, адже судом не вірно враховано при призначенні покарання вирок Личаківського районного суду м. Львова від 12.08.2025 яким ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України звільнено від покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Враховуючи те, що іспитовий строк обчислюється з дня постановления вироку, ОСОБА_7 23.08.2025 вчинив кримінальне правопорушення під час дії іспитового строку, відповідно повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням не може бути застосовано.

Відповідно до вимог ст.ст.413, 420 КПК України, неправильне застосування кримінального закону, тобто застосування кримінального закону, який не підлягає застосуванню, що привело до неправильного звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання, є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалення нового вироку апеляційним судом на підставі вимог ст. 409 КПК України.

Обираючи міру покарання обвинуваченому, колегія суддів, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, відношення обвинуваченого до вчиненого, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення неправомірних дій, особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліках в КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» та у КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» не перебуває, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.

Ураховуючи вище наведене, апеляційним судом встановлена наявність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування оскаржуваного вироку суду першої інстанції у частині призначеного покарання з ухваленням у цій частині нового вироку.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 413, 420, 426, ч.15 ст. 615 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 06 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 року 3 місяців обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, ОСОБА_7 остаточно за сукупністю вироків шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та вироком Личаківського районного суду м. Львова від 12.08.2025, призначити покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі.

Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 20.08.2025, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України та призначено покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки, у відповідності до ч. 2 ст. 59-1 КК України з покладенням обов`язків: періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації - виконувати самостійно.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: