ПОДІЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Справа № 505/4077/25
Провадження № 1-кс/505/1492/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025 року місто Подільськ

Слідчий суддя Подільського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання начальника відділення № 1 СВ Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який на момент вчинення кримінального правопорушення обіймав посаду водія розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 , у військовому звані старшого солдата, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, у кримінальному провадженні № 0000830, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.11.2025,

ВСТАНОВИВ:

Клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою

Слідчому судді Подільського міськрайонного суду Одеської області надійшло на розгляд клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000830, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.11.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Клопотання слідчий мотивує тим, що слідчим відділом № 1 СВ Подільського РУП ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000830 відомості по якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.11.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування у формі процесуального керівництва здійснюється Одеською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони південного регіону.

В ході досудового розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , підозрюється у тому, що він будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи її на посаді водія розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 у військовому звані старший содат, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим позбавивши себе можливості правильно орієнтуватися в дорожній обстановці, достеменно знаючи, що керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння заборонено, приступив до керування технічно справного автомобіля «ВАЗ 2107», номерний знак НОМЕР_2 , рік випуску 2006, VIN ТЗ: НОМЕР_3 , синього кольору, який належить ОСОБА_7 , мешканцю АДРЕСА_3 , чим допустив порушення вимог п. 2.9. «а» «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), що зобов`язують водія:

п. 2.9. «Водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння чи перебуваючи під впливом наркотичних або токсичних речовин».

В той же день, приблизно о 15 годині 15 хвилин, ОСОБА_5 , керуючи засобом підвищеної небезпеки, а саме технічно справним автомобілем «ВАЗ 2107», номерний знак НОМЕР_2 , у якому справа на передньому пасажирському сидінні перебував пасажир ОСОБА_8 у денний час доби та в умовах достатньої видимості, здійснював рух по асфальтобетонній, мокрій, горизонтальній та прямій в плані ділянці дорожнього покриття проїзної частини вулиці, яка розташована в населеному пункті, а саме: Одеська область, Подільський район, місто Балта, вулиця Любомирська, на якій організований двосторонній, однорядний рух у кожному напрямку, без дорожньої розмітки, у правій полосі руху, не впевнившись, що своїми діями може створити аварійну ситуацію, зі швидкістю близько 100 км/год, точну швидкість руху транспортного засобу в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, що перевищує установлену в межах населеного пункту швидкість руху не більше 50 км/год, у порушені вимог п. 1.5. та п/п «б», «д» п. 2.3. «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), що зобов`язують водія:

п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

п/п б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п/п д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»,

рух керованого автомобіля постійно не контролював, вкрай уважним не був, за дорожньою обстановкою та її зміною постійно не слідкував, та відповідно, не відреагував на її зміну, чим створив небезпеку для інших учасників дорожнього руху.

Діючи з необережності, в той же день та час, ОСОБА_5 , проявляючи злочинну самовпевненість, а саме передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, на прямій ділянці дороги, здійснив виїзд за межі проїзної частини в праву сторону, не врахував дорожню обстановку, при виникненні небезпеки для руху, яку водій мав об`єктивну можливість виявити, а саме дотримання швидкісного руху в межах населеного пункту, не вжив належних та своєчасних заходів, що виключають виникнення та розвиток аварійної ситуації, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, а саме ОСОБА_5 продовжив рух, чим порушуючи вимоги п. 12.1, 12.2 та п. 12.4 «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), що зобов`язують водія:

п.12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»,

п.12.2. «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги»,

п.12.4. «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год», продовжив рух та не застосував екстрене гальмування, що призвело до виїзду транспортного засобу за межі проїзної частини з подальшим зіткненням передньою правою частиною транспортного засобу з нерухомою перешкодою, а саме деревом, з подальшим перекиданням на тротуар де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 , отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забій головного мозку, закритої травми грудної клітини, забій органів середостіння та легень, забій м`яких тканин лівого плеча та стегна, які складають єдиний морфологічний комплекс ушкоджень, і відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

У відповідності до ПДР України встановлено, що водію автомобіля марки «ВАЗ 2107», номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_5 необхідно було під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним та враховуючи мокру дорогу повинен був дотримуватись швидкості руху, щоб зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, тобто він повинен був діяти відповідно до вимог п. 1.5., п/п «б», «д» п. 2.3., п. 12.1., п. 12.2., п. 12.4 «Правил дорожнього руху України».

З урахуванням вищевикладеного, ОСОБА_5 своїми діями, у сукупності допустив порушення вимог п. 1.5., п/п «б», «д» п. 2.3., п/п «а» п. 2.9, п. 12.1., п. 12.2., п. 12.4 «Правил дорожнього руху України» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), та його дії знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди - виїзд транспортного засобу за межі проїзної частини з подальшим зіткненням з нерухомою перешкодою та подальшим перекиданням на тротуар та її наслідків у вигляді спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України кваліфікованого як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Так, 19.11.2025 ОСОБА_10 затримано о 20 годині 00 хвилин в порядку ст. 208 КПК України.

В подальшому, 20.11.2025 о 18 годині 20 хвилин ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

У вчиненні кримінального правопорушення підозрюється: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, українця, маючого середню-спеціальну освіту, одруженого, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, який на момент вчинення кримінального правопорушення обіймав посаду водія розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 , у військовому звані старшого солдата.

Обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачуваного ч. 1 ст. 286-1 КК України підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами у їх сукупності, а саме: протоколом огляду місця ДТП, протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , протоколом затримання ОСОБА_5 від 19.11.2025, протоколом допиту свідка ОСОБА_8 , повідомленням про підозру ОСОБА_5 , протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 , протоколом допиту свідка ОСОБА_13 , довідкою з КП «Балтської БПЛ», протоколом допиту свідка ОСОБА_14 , протоколом допиту свідка ОСОБА_15 , протоколом допиту свідка ОСОБА_16 , та іншими доказами.

Згідно статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Вирішуючи питання доцільності обрання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно враховувати вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до статті 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

Крім того, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що суворість передбаченого покарання «є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На підставі викладеного, при вирішенні питання про наявність підстав для обрання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно враховувати у своїй сукупності доведеність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість та підвищену суспільну небезпеку інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання, яке загрожує підозрюваному за інкримінований злочин, а також наявність ризиків визначених:

- п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України ризик можливого переховування від органу досудового розслідування та суду. Так, підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, оскільки усвідомлює, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів за вчинення якого підозрюваному у разі визнання його винним може бути призначено покарання на строк до трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років, однак слід враховувати той факт що відносно ОСОБА_5 , Державне бюро розслідувань відкрило кримінальну справу за фактом (Дезертирство - тобто самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, а також нез`явлення з тією самою метою на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу, вчинене в умовах воєнного стану) за ст. 408 ч. 4 КК України, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів за вчинення якого підозрюваному у разі визнання його винним може бути призначено покарання на строк від п`яти до дванадцяти років позбавлення волі, тому наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнані ним менш небезпечними ніж кримінальне переслідування. Крім того, підозрюваний вже неодноразово тікав від проходження військової служби та працівників поліції, що в подальшому призвело до відкриття вище вказаних кримінальних проваджень, що свідчить про те, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду;

-п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України ризик того, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Зазначений ризик обґрунтовується тим, що досудове розслідування ще триває та не всі заплановані слідчі (розшукові) дії на час розгляду зазначеного клопотання виконанні;

- п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризик можливого незаконно впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, обґрунтовується тим, що підозрюваний, будучи повідомленим про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, під загрозою можливого покарання, може почати впливати на свідків, які допитані та яких ще виникне необхідність допитати під час проведення досудового розслідування та судового розгляду, з метою примусу останніх змінити покази на свою користь, шляхом вмовлянь, погроз або підкупу.

- п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, який полягає в тому, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню, шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків покладених на нього, як на підозрюваного у кримінальному провадженні, не з`являтись для проведення слідчих та процесуальних дій, що негативно вплине на хід досудового розслідування або судового розгляду.

У зв`язку з вищенаведеними обставинами, враховуючи всі ризики в їх сукупності та взаємозв`язку, запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі у подальшому може вплинути на проведення повного та неупередженого розслідування кримінального провадження та судового розгляду та не забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Під час досудового слідства встановлено обставини, які слід врахувати при обрані запобіжного заходу, передбачені ст. 178 КПК України, а саме:

- вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_5 кримінальних правопорушень невеликої тяжкості та особливо тяжкого злочину;

- тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_5 , у разі визнання його винуватим у скоєнні вказаного кримінального правопорушення.

Так, неможливість застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_5 у вигляді особистого зобов`язання пов`язана з тим, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, оскільки усвідомлює, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, та відносно якого відкрите кримінальне провадження передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Неможливість застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_5 у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що до органу досудового розслідування не надходило відповідних звернень із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту пов`язана з тим, що він може ухилитися від перебування за місцем проживання та переховуватись від органу досудового розслідування або суду з метою уникнення покарання, що може призвести до невиправданого затягування досудового розслідування та судового розгляду зокрема у зв`язку з неможливістю своєчасної явки підозрюваної до органу досудового розслідування або суду. Також, не виключається можливість того, що підозрюваний може впливати на свідків або в разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі знищити, сховати, спотворити докази, які на час розгляду клопотання органом досудового розслідування встановлюються.

Згідно з п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

Висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх судових засідань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Відомостей, які б вказували про неможливість перебування підозрюваного в місцях затримання, зокрема, за станом здоров`я не здобуто, а тому вважаємо, що заявлені ризики виправдовують тримання особи під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 КПК України клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу подається до місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Згідно зі ст. 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 182 КК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Позиція учасників щодо розгляду клопотання

В судовому засіданні прокурор у режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів зв`язку ОСОБА_3 та начальника відділення № 1 СВ Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_4 підтримали клопотання з підстав зазначених у ньому та просили його задовольнити, обравши підозрюваному ОСОБА_5 , запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном на 60 днів із визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Метою застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_5 є наявність уникнення ризиків передбачених п. 1, 2, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України а саме: ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків; перешкоджати кримінальному провадженню, іншим чином.

Захисник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 . Разом з тим просив застосувати ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту. Зазначив, що на даний час не встановлено тяжкість тілесних ушкоджень потерпілої, вважає, що вручена підозрі у вчиненні кримінального правопорушення є передчасною..

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника з приводу розгляду заявленого слідчим клопотання про обрання стосовно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просив обрати запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Висновки слідчого судді за результатами розгляду клопотання

Слідчий суддя, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши додані до клопотання матеріали, дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні слідчим відділом № 1 СВ Подільського РУП ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000830 відомості по якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.11.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

19.11.2025 ОСОБА_5 затримано о 20 годині 00 хвилин в порядку ст. 208 КПК України.

20.11.2025 о 18 годині 20 хвилин ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачуваного ч. 1 ст. 286-1 КК України підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами у їх сукупності, а саме: протоколом огляду місця ДТП, протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , протоколом затримання ОСОБА_5 від 19.11.2025, протоколом допиту свідка ОСОБА_8 , повідомленням про підозру ОСОБА_5 , протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 , протоколом допиту свідка ОСОБА_13 , довідкою з КП «Балтської БПЛ», протоколом допиту свідка ОСОБА_14 , протоколом допиту свідка ОСОБА_15 , протоколом допиту свідка ОСОБА_16 , та іншими доказами.

Тлумачення наведених вище процесуальних норм у їх логічному зв`язку з положеннями Глави 4 КПК України приводить слідчого суддю до висновку, що під час вирішення питання щодо застосування до особи запобіжних заходів оцінка наданих сторонами доказів має спрямовуватися не на досягнення остаточного переконання у винуватості особи у вчиненні інкримінованого правопорушення, а має на меті встановити, чи є підозра обґрунтованою.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлена свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «K.F. проти Німеччини» обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин.

Крім того, Європейський Суд з прав людини у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування, що має місце у даному випадку, суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

З огляду на зазначене, слідчий суддя вважає, що наданими органом досудового розслідування матеріалами достатньою мірою підтверджується наявність в діях підозрюваного ознак інкримінованого злочину.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Враховуючи викладене, слідчий вважає, що неможливо запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу окрім тримання під вартою.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється в скоєні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів за вчинення якого підозрюваному у разі визнання його винним може бути призначено покарання на строк до трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років, судом враховується той факт що підозрюваний вже неодноразово тікав від проходження військової служби та працівників поліції, що в подальшому призвело до відкриття вище вказаних кримінальних проваджень. Викладені обставини, свідчать про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, можливість незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким іншим чином, також судом враховується запровадження воєнного стану по всій території України та військову агресію Російської Федерації проти України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може порушити покладені на нього Законом процесуальні обов`язки.

Враховуючи вищевикладене, застосування до підозрюваного ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу неможливе.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного, слідчий суддя враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у виді взяття під варту ОСОБА_5 також враховуються, обставини передбачені ст.178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим, вік та стан її здоров`я. Слідчому судді не надано доказів щодо наявності медичних показань, які б не дозволяли тримати підозрюваного під вартою.

Вважаю, що прокурором під час розгляду клопотання надано достатньо матеріалів (доказів), які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не встановлено.

Разом з тим, у цьому кримінальному провадженні відсутні підстави визначені у ч. 4 ст. 183 КПК України, для не визначення розміру застави.

Так, відповідно до ст. 12 КК України, інкриміноване ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, зважаючи на санкцію ч. 1 ст. 286-1 КК України, яка передбачає покарання у виді призначено покарання на строк до трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років, є не тяжким злочином.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, застава щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у розмірі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи зазначене, а також обставини, що характеризують особу підозрюваного, та положення п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, слідчий суддя вважає можливим визначити заставу у розмірі 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд вважає, що застава у розмірі 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян є співмірною та достатньою з огляду на вік, стан здоров`я підозрюваної, відсутність джерел доходу, а також практику Європейського суду з прав людини щодо принципу пропорційності між обмеженням особистої свободи та цілями кримінального провадження.

З урахуванням принципу розумності, фінансового становища підозрюваного, його соціального коріння, суд вважає обґрунтованим визначити розмір застави у розмірі 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімуми для працездатних осіб, що станом на 21.11.2025 становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

За таких підстав, суд вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, а відносно обвинуваченого ОСОБА_5 необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 17.01.2026, включно.

Разом з тим, ст. 196 КПК Україна, якою регламентовано зміст ухвали суду, яка поставляється за результатом розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не передбачено визначення конкретного місця тримання особи під вартою. Відтак, клопотання в частині визнання конкретного місця тримання під вартою ОСОБА_5 , задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 176, 177, 178, 186, 193, 196, 197, 309, 395 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити частково клопотання начальника відділення № 1 СВ Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стосовно ОСОБА_5 , підозрюваного за ч. 1 ст. 286-1 КК України, у кримінальному провадженні № 0000830, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.11.2025.

Обрати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк дії ухвали слідчого судді становить 60 (шістдесят) днів і обчислюється з моменту затримання ОСОБА_5 з 20 год. 00 хв. 19 листопада 2025 року, тобто до 17 січня 2026 включно.

Відмовити у частині клопотання щодо визначення місця тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 .

Визначити розмір застави як запобіжного заходу достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 обов`язків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, у розмірі 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімуми для працездатних осіб, що станом на 11.11.2025 становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, для внесення на депозитний рахунок: отримувач ТУ ДСА України в Одеській області, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26302945, банк отримувача ДКСУ, м. Київ код банку отримувача (МФО) 820172, рахунок отримувача UA0005435 - застава за підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , справа № 505/4077/25, провадження № 1-кс/505/1492/2025, кримінальне провадження № 0000830 від 19.11.2025, згідно ухвали слідчого судді Подільського міськрайонного суду Одеської області від 21.11.2025.

Підозрюваний або заставодавець має право в будь-який момент внести заставу в розмірі, зазначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, протягом терміну дії ухвали.

З моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави, підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що в разі внесення застави у встановленому в даній ухвалі розмірі, оригінал документа з відміткою банку, що підтверджує внесення застави на розрахунковий рахунок повинен бути наданий уповноваженій посадовій особі ДУ «Одеський слідчий ізолятор» або уповноваженій особі установи, де останній буде утримуватись під вартою.

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, підозрюваний ОСОБА_5 підлягає негайному звільненню з-під варти.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування, слідчого судді, суду;

- не відлучатися із населеного пункту, а саме: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними у кримінальному провадженні з приводу обставин та подій пов`язаних з вказаним кримінальним провадженням;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з Україну і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, без поважних причин не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали вручити прокурору, підозрюваному, його захиснику, а також направити уповноваженій службовій особі в місця тримання під вартою підозрюваного.

Повний текст ухвали складено 21.11.2025.

Слідчий суддя

Подільського міськрайонного суду

Одеської області ОСОБА_17