Справа № 642/5898/25
Провадження № 1-кс/642/1453/25
УХВАЛА

Іменем України

29 вересня 2025 року слідчий суддя Холодногірського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганськ, громадянина України, з повною вищою освітою, перебуваючого в цивільному шлюбі, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, працюючого гігконтрактер ТОВ «Геймлофт», раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.350 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді із клопотанням, в якому просить застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Як вбачається з наданих органом досудового розслідування матеріалів, що СВ ВП №2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001228 від 26.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно з наказу № 37 від 28.02.25 начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , 28.02.25 призначений на посаду офіцера адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до функціональних обов`язків ОСОБА_7 відповідає за: - особисту професійну підготовку та дотримання військової дисципліни, забезпечення дотримання встановленого порядку роботи з документами в діловодстві адміністративного відділення, збереження і задовільний стан технічних та матеріальних засобів, що закріплені за ним; -своєчасне та якісне відпрацювання службових документів, доручених йому до виконання або у випадку визначення його виконавцем контролю; - прийняття участі у роботі щодо розгляду звернень військовослужбовців, працівників і членів їх сімей та громадян; - прийняття участі у проведенні заходів, щодо розгляду звернень військовослужбовців, працівників і членів їх сімей та громадян з дотриманням вимог чинного законодавства у найкоротший строк; -неухильне дотримання заходів охорони державної таємниці під час виконання завдань за призначенням; - забезпечення реалізації законодавчих актів у сфері кадрової роботи з державними службовцями та військовослужбовцями; - ведення особових справ державних службовців та військовослужбовців РТЦК та СП; - організацію роботи в установленому порядку за доступ до публічної інформації, розгляд інформаційних запитів, з урахуванням вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», відповідних актів; організацію заходів з контролю за належним збереженням документів з грифом «Для службового користування».

Таким чином, ОСОБА_7 починаючи з 28.02.2025 є службовою особою, яка обіймає посаду офіцера адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 пов`язану із виконанням організаційно-розпорядчих функцій, тобто у відповідності до ч. 3 ст. 18 КК України є службовою особою, яка відповідно до ч. 2 ст. 18 КК України, спеціальним суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 350 КК України.

26.09.2025 року приблизно о 19 годині 50 хвилин, ОСОБА_7 , який проходить службу на вище вказаній посаді разом з іншими військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_4 наділеними службовими повноваженнями на виконання мобілізаційних завдань та призову на військову службу за мобілізацією в особливий період з метою забезпечення оборони держави, підтримання боєздатності Збройних Сил України та інших військових формувань перебуваючи у форменому одязі із розпізнавальними знаками їхали на службовому автомобілі «Fiat Doblo», білого кольору, з реєстраційним номером НОМЕР_1 по вул. Золочівський де помітили ОСОБА_4 30.07.1987, який зовнішнє підпадав під особу, яка підлягає оповіщенню. Екіпаж зупинився і направився до останнього з метою перевірки військово-облікових документів, ОСОБА_4 , бажаючи уникнення проходження служби у лавах ЗС України, почав тікати від працівників ОРТЦК у бік пров. Золочівського 2-го, ОСОБА_7 та інші військовослужбовці почали наздоганяти останнього, на що ОСОБА_4 дістав і застосував у напрямок військовослужбовців балончик з газом дратівливої дії, продовживши тікати, але був настигнутий ОСОБА_7 біля будинку АДРЕСА_3 . ОСОБА_4 тікаючи, перечепився і впав на землю, а ОСОБА_7 з метою затримання порушника почав наближатися з правого боку до останнього. Після чого, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень працівнику ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 у зв`язку із виконанням ним своїх службових обов`язків. ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень співробітнику ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 у зв`язку із виконанням останнім своїх службових обов`язків, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, а також достовірно знаючи, що ОСОБА_7 є працівником РТЦК та СП та знаходиться при виконанні службових обов`язків, знаходячись в положенні лежачі, використовуючи фактор раптовості, зненацька наніс один удар ножем під коліно лівої ноги ОСОБА_7 , через що останній в подальшому був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_5 (в/ч НОМЕР_2 ).

В результаті протиправних дій ОСОБА_8 , потерпілому ОСОБА_7 , спричинено тілесні ушкодження у вигляді: ножового колото-різаного сліпого поранення підколінної ділянки зліва з ушкодженням підколінної вени, крововтрата 1 ступеня.

Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними та протиправними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 350 КК України, тобто умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень службовій особі яка виконує службовий обов`язок, у зв`язку з його службовою діяльністю.

У вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

26.09.2025 о 21.43 годині старшим слідчим СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 затримано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 350 КК України.

27.09.2025 року прокурором Новабаварської окружної прокуратури м. Харкова було узгоджене повідомлення про підозру ОСОБА_4 і в подальшому цього ж дня, згідно вимог ст. ст. 42, 276-278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 350 КК України.

Підозра ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.350 КК України у кримінальному провадженню №0001228 обґрунтована наступними доказами: - протоколами оглядів місця події від 26.09.25 в ході яких зафіксовані наявні сліди злочину і вилучені речові докази; - протоколами допитів свідків; - протоколом допиту потерпілого; - речовими доказами по справі, які містять на собі сліди вчинення кримінального правопорушення; - випискою з історії хвороби ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 ; - протоколом затримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 в порядку ст. 208 КПК України.

Відповідно до ст. 12 КК України ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні не тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.350 КК України, за яке законом передбачено покарання, у виді позбавлення волі на строк від 3 до 5 років. На цей час вбачаються підстави для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України, саме: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, які визначені цією статтею.

Так, беручи до уваги те, що у зв`язку із підозрою ОСОБА_4 у вчиненні нетяжкого насильницького злочину, у органу досудового розслідування є підстави вважати що у підозрюваного можуть виникнути передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України спроби:

-п. 1 - переховуватись від органів досудового розслідування або суду, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні нетяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 5 років, обставини злочину, в якому підозрюється ОСОБА_4 та дані про його особу: а саме реєстрація в м. Луганськ, відсутність стійких міцних соціальних зв`язків, свідчать про усвідомлення підозрюваним незворотності настання покарання, та те що він може з метою уникнення кримінальної відповідальності ухилитися від слідства та суду; - п.3 - незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні. Наявність зазначеного ризику обґрунтовується характером та обставинами вчинення злочину. Даний злочин віднесено до категорії злочину пов`язаного із вчиненням насильства над особою. На даний момент ОСОБА_4 відомі особа свідка, місце їх проживання, коло спілкування, що дає йому можливість впливати на їх свідчення; - п. 5- вчинити інше кримінальне правопорушення. Наявність вказаного ризику підтверджується даними про особу підозрюваного, а саме обставини вчинення правопорушення свідчать про зухвалість поведінки підозрюваного ОСОБА_4 , який вчинив злочин відносно військового.

З урахуванням доведеності обґрунтованої підозри та фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, його тяжкості, орган досудового розслідування приходить до висновку, що для досягнення цілей, визначених ст.177 КПК України, відносно підозрюваного має бути обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищезазначеним ризикам.

Зазначене свідчить і про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки такі заходи не зможуть сприяти здійсненню завдань кримінального провадження щодо здійснення захисту особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження (у тому числі потерпілих), а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до вимог п.п.1, 2 ч.4 ст. 183 КПК України: слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування та щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, конкретні обставини інкримінованого ОСОБА_4 правопорушення, не визначати останньому розмір застави.

В контексті ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі на стільки, що його неможливо відвернути, не застосувавши до особи запобіжний захід. При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, які підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того, у п.48 рішення «Чеботар проти Молдови» №35615/06 від 13.11.2007 Європейський суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Також відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контрактами.

З огляду на викладене, враховуючи існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, неможливість забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, з метою забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього кримінальним процесуальним законодавством процесуальних обов`язків у якості особи, стосовно якої здійснюється кримінальне переслідування у якості підозрюваного, запобігти вищезазначеним ризикам можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та послався на те, що застосування жодного більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Підозрюваний в судовому засіданні проти задоволення клопотання слідчого заперечував, пославшись, що він не має бажання переховуватись від органу досудового слідства та суду, просив обрати відносно нього більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою у вигляді домашнього арешту. Також зазначив, що він не мав наміру наносити тілесні ушкодження потерпілому.

Захисник ОСОБА_9 проти задоволення клопотання також заперечувала, зазначивши, що ризики, передбачені ст.177 КПК України не доведені та повідомлення про підозру не обґрунтована належним чином, послалася на те, що стороною обвинувачення не враховані дані про особу підозрюваного, зокрема те, що він офіційно працює, має постійне місце реєстрації та проживання, фактично проживає однією сім`єю з ОСОБА_10 , позитивно характеризується за місцем мешкання, раніше не судимий, до кримінальної, адміністративної відповідальності не притягувався, що свідчить про міцні соціальні зв`язки. Просила відмовити в задоволенні клопотання слідчого та застосувати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що подане клопотання підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Так, СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001228 від 26.09.2025 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 350 КК України.

26.09.2025 о 21.43 годині старшим слідчим СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 затримано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 350 КК України.

27.09.2025 року прокурором Новабаварської окружної прокуратури м. Харкова було узгоджене повідомлення про підозру ОСОБА_4 та повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 350 КК України.

Відповідно до ст.131 КПК України, з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення, до яких віднесені, зокрема і запобіжні заходи.

Згідно з ч. 1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачений КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

В ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_4 підозрюється в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень службовій особі у зв`язку з виконанням нею її службових обов`язків, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України, про що йому було повідомлено 27 вересня 2025 року.

Оцінюючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення за наведених у повідомленні про підозру обставин, слідчий суддя керується стандартом доказування «обґрунтована підозра». Цей стандарт є менш суворим у порівнянні зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується під час розгляду висунутого особі обвинувачення по суті, та не передбачає оцінку доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.

Як зазначав Європейський Суд з прав людини у рішеннях «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» під обґрунтованою підозрою Європейський суд розуміє існуючі факти або інформацію, яка може переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити кримінальне правопорушення. Отже, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення особі, але вони мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування та застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

На підставі оцінки сукупності отриманих фактів та обставин суд лише визначає, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_4 підтверджується наданими слідчим матеріалами, зокрема: протоколами оглядів місця події від 26.09.25 в ході яких зафіксовані наявні сліди злочину і вилучені речові докази; - протоколами допитів свідків; - протоколом допиту потерпілого; - речовими доказами по справі, які містять на собі сліди вчинення кримінального правопорушення; - випискою з історії хвороби ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 ; - протоколом затримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 в порядку ст. 208 КПК України; - іншими доказами у їх сукупності.

Відомості, які містяться у наведених матеріалах, узгоджуються з обставинами, зазначеними у повідомленні про підозру, підтверджують їх та у своїй сукупності дають вагомі підстави для висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України.

Слід наголосити, що стандарт доказування «обґрунтована підозра» обмежує міру, до якої слідчий суддя може оцінювати обставини, відомості про які надані сторонами. В межах оцінки питань, обумовлених розглядом клопотання, слідчий суддя не констатує та не має права констатувати винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Слідчий суддя, перевіривши надані матеріали, вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, оскільки ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є доведеними.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий послався на існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, отже слідчий суддя має оцінити їх наявність, зокрема ризиків:

- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

- незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні;

- вчинити інше кримінальне правопорушення.

Слідчий суддя вважає обґрунтованими доводи слідчого про те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні нетяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк до п`яти років.

На переконання слідчого судді, очікування можливого суворого покарання саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який зазначав, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (п. 80 рішення у справі «Ілійков проти Болгарії»).

Разом з тим, сама лише тяжкість кримінального правопорушення та суворість можливого покарання без врахування інших факторів не є достатньою підставою для висновку про наявність такого ризику. Під час оцінки цього ризику слідчий суддя враховує обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , а також відомості про особу підозрюваного.

Наведені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, а також вчинити інше кримінального правопорушення.

Під час оцінки ризику впливу на свідків слідчий суддя виходить з того, що:

- по-перше, показання свідків, як тих, що вже допитані в ході досудового розслідування, так і тих, які можуть бути допитані у подальшому, є процесуальними джерелами доказів (ч. 2 ст. 84 КПК України) та можуть мати важливе значення в контексті предмету доказування у цьому кримінальному провадженні;

- по-друге, встановлена кримінальним процесуальним законом процедура отримання показань свідків передбачає безпосереднє сприйняття їх судом у судовому засіданні (ст. 23, 224 КПК України). Отже, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Оцінюючи наявність цього ризику слідчий суддя враховує, обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , зокрема вчинення його із застосуванням насильства.

Наведені обставини обґрунтовано свідчать про наявність ризику того, що підозрюваний як самостійно, так й через інших осіб може впливати на свідків з метою підбурення їх до зміни наданих раніше показань у кримінальному провадженні, надання неправдивих показань (висновків) чи відмови від дачі показань на користь підозрюваного.

Крім того, може вчинити інше кримінальне правопорушення, наявність зазначеного ризику підтверджується даними про особу підозрюваного, а саме обставини вчинення правопорушення свідчать про зухвалість поведінки підозрюваного ОСОБА_4 , який вчинив злочин відносно військового.

З урахуванням обґрунтованої підозри та встановлених ризиків кримінального провадження, на цьому етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою досягнення дієвості відповідного кримінального провадження і забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є: домашній арешт, застава, особиста порука, особисте зобов`язання. Втім, на переконання слідчого судді, жоден з цих запобіжних заходів не здатний запобігти встановленим ризикам.

Слідчий суддя враховує обставини, які свідчать про високу інтенсивність ризику переховування та впливу на свідків, враховуючи обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється.

Окрім обґрунтованості підозри та встановлених ризиків, слідчий суддя враховує також інші обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, вік та стан здоров`я підозрюваного, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються ці обставини.

Також слідчим суддею враховано дані про особу підозрюваного, який має постійне місце реєстрації та проживання, перебуває у цивільному шлюбі, на утриманні неповнолітніх дітей не має, офіційно працює, раніше не судимий, а також те, що матеріали клопотання не містять будь-яких даних, що поточний стан його здоров`я перешкоджає перебуванню в ізоляції від суспільства.

Оцінивши наведені обставини у сукупності, слідчий суддя дійшов висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є пропорційним для запобігання ризикам, наведеним у клопотанні слідчого, а застосування ОСОБА_4 іншого більш м`якого запобіжного заходу, не забезпечить досягнення мети запобіжного заходу та належне виконання процесуальних обов`язків.

Слідчий суддя вважає обґрунтованими доводи слідчого щодо необхідності застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, який відповідає верхній межі, визначеній ч. 1 ст. 197 КПК України для цього запобіжного заходу. Необхідність визначення саме такого строку обумовлена тим, що досудове розслідування у кримінальному провадженні не завершене, а підстави вважати, що наведені ризики можуть зникнути чи зменшитися раніше цього строку, відсутні. Водночас, строк дії запобіжного заходу не може перевищувати строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. Таким чином, враховуючи наведені обставини, відсутні підстави для визначення застави.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1(c), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року).

Таким чином слідчий суддя вважає, що подане клопотання слідчого достатньо мотивоване та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 372, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУ НП в Харківській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківського слідчого ізолятора» строком на 60 днів, в межах строку досудового розслідування, а саме до 24.11.2025, без визначення розміру заставу.

Термін дії ухвали до 24.11.2025 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали складено 03.10.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1