Справа № 274/7609/25 Провадження № 1-в/0274/1077/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2025 м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючий - суддя ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

представника державної установи "Райківська виправна колонія (№73)" - ОСОБА_4 ,

засудженого - ОСОБА_5 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області в режимі відеоконференції з державною установою «Райківська виправна колонія (№73)» провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, розлучений, до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, -

в с т а н о в и в:

03.11.2025 до суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 . Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_5 відбув понад 2/3 визначеного судом покарання, за час відбування характеризується добре, режим покарання не порушує, зауважень та доган не має, вину у скоєному злочині усвідомив, глибоко кається, працевлаштований в ТОВ «М`ясовита», відбуває покарання на дільниці соціальної реабілітації. Також, захисник звертає увагу, що 16.01.2025 Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Косов та інші проти України», у якому констатував, що ОСОБА_5 в період часу з 30.04.2020 та до вибуття покарання до ДУ «Райківська виправна колонія (№73)» утримувався в нелюдських умовах в ДУ «Житомирська УВП № 8».

Адвокат ОСОБА_6 в клопотанні просив розглянути справу в його відсутності.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання підтримав, просив звільнити його від відбування покарання.

Представник виправної колонії ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив проти клопотання захисника, оскільки умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 є передчасним через те, що він лише стає на шлях виправлення.

Прокурор ОСОБА_3 заперечила проти задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , оскільки при вирішенні цього питання слід оцінювати поведінку засудженого за весь період відбування покарання, а до нього було застосовано ряд дисциплінарних стягнень, які хоча й погашені, однак характеризують його поведінку. На думку прокурора, досліджені судом докази, зокрема, щодо заохочень, вказують на те, що засуджений лише стає на шлях виправлення.

Суд, заслухавши думки засудженого, прокурора та представника виправної колонії, дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого, дійшов таких висновків.

Засуджений ОСОБА_5 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, а саме:

- 22.04.2003 Андрушівським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 185, ст. 297 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

- 22.11.2005 Андрушівським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 307, ст. 71 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі; 07.05.2009 звільнений за постановою Богунського районного суду м. Житомира від 29.04.2009 умовно-достроково на невідбутий строк 7 місяців 19 днів;

- 07.06.2012 Попільнянським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ст. 395, ст.ст. 70, 71 КК України до 5 років 4 місяців позбавлення волі;

- 21.05.2018 Андрушівським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

На теперішній час засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання за:

1) вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 17.02.2023, яким ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 296 КК України, та на підставі ч. 1 ст. 70, ч. 5 ст. 71 КК України призначено йому остаточне покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 27.12.2023 вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 17.02.2023 в частині призначеного покарання змінений, постановлено вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі;

2) вироком Попільнянського районного суду Житомирської області від 31.08.2023, яким ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України, та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено йому остаточне покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. На час ухвалення вказаного вироку щодо ОСОБА_5 вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 17.02.2023 не набрав законної сили.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 14.06.2024 засудженому ОСОБА_5 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю вироків шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської з урахуванням ухвали Житомирського апеляційного суду від 27.12.2023 у виді 3-х років позбавлення волі, більш суворим покаранням, призначеним вироком Попільнянського районного суду Житомирської області від 31.08.2023 у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі, остаточно визначено до відбування покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі.

Постановою Верховного Суду від 20.03.2025 у порядку ч. 2 ст. 433 КПК України вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 31.08.2023 та ухвала Житомирського апеляційного суду від 20.02.2024 змінені, а саме:

- скасовані зазначені рішення щодо засудження ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України, а кримінальне провадження в цій частині закрите на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України;

- виключено з цих судових рішень посилання на призначення покарання ОСОБА_5 на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.

- ухвалено уважати засудженим ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців із конфіскацією майна.

З 30.04.2020 засуджений перебував в державній установі «Житомирська установа виконання покарань (№ 8)».

В державній установі «Райківська виправна колонія (№ 73)» ОСОБА_5 відбуває покарання з 14.03.2024.

Засуджений ОСОБА_5 відбув дві третини строку покарання - 03.11.2025, кінець відбуття строку покарання - 03.09.2028, невідбутий строк покарання 2 роки 9 місяців 9 днів.

За період перебування в установах для попереднього ув`язнення та виконання покарання характеризується посередньо, допустив чотири порушення вимог режиму тримання (три з них злісні порушення), за що мав 4 стягнення, останнє з яких 09.01.2024. Заохочувався 4 рази один раз в 2024 році та тричі в 2025 році, востаннє 06.10.2025.

На теперішній час засуджений відбуває покарання на дільниці соціальної реабілітації, працевлаштований в ТОВ «М`ясовита». Ставлення до праці добре, до робіт із благоустрою установи відноситься позитивно.

Як вбачається з вироків, за якими засуджений відбуває покарання, рішень судів апеляційної та касаційної інстанцій та наявних в особовій справі його характеристик, вину в скоєних кримінальних правопорушеннях ОСОБА_5 не визнавав, призначене покарання вважав занадто суворим, однак 12.10.2025 звернувся до установи виконання покарань із заявою про визнання вини.

Засуджений пройшов у період 19.09.2024-03.10.2024 у психолога установи «Практико-орієнтований тренінг корекції агресивної та насильницької поведінки серед засуджених» на високому рівні засвоєння та корекційну програму "Вирішення проблем" у період 13.09.2024-29.11.2024 на високому рівні засвоєння.

Щодо мислення, емоцій та поведінки засудженого установою виконання покарань зроблені такі висновки: втрачає контроль над емоціями та поведінкою у випадках, коли не вдається отримати бажане (або якщо з ним не погоджуються), поводиться імпульсивно, міміка та рухи жваві, спілкується на підвищених тонах, не робить висновків зі своїх минулих помилок, повторює помилки не усвідомлює негативні наслідки цих вчинків. Вході проведеної психодіагностики виявлено, що у засудженого самооцінка завищена, має ідеалізоване уявлення про себе, про свої здібності й можливості, переоцінює свою значущість для оточення, не прислухається до чужої думки та майже ніколи не питає поради.

Ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та ймовірної небезпеки для суспільства оцінені виправною колонією щодо засудженого як середні.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» надано роз`яснення, зокрема, що судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці, тощо. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Виправленням засудженого, відповідно до ст. 6 КВК України, є процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Ознакою сумлінної поведінки засудженого слід вважати неухильне додержання ним всіх вимог режиму місця відбування покарання та покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці доречно вважати постійну старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

При вирішенні клопотання захисника ОСОБА_6 суд враховує, що засуджений ОСОБА_5 , хоча і відбув передбачену законом частину строку призначеного покарання, має чотири заохочення та працевлаштований й добре ставиться до праці, однак впродовж перебуваннях в установах виконання покарань він допустив чотири порушення вимог режиму тримання, стягнення за які погашені, проте свідчать про існування негативного періоду його поведінки.

Також досліджені в судовому засіданні матеріали, зокрема характеристика засудженого від 06.11.2025, містять відомості, що характеризують його, як особу, яка вчиняє дії пов`язані з фізичним насильством відносно інших осіб, свої дії вважає нормальними та проблем в цьому зі своєї сторони не бачить; не робить висновків зі своїх минулих помилок, повторює помилки не усвідомлює негативні наслідки цих вчинків.

Під час відбування покарання, засуджений лише 12.10.2025 звернувся із заявою про визнання вини, хоча згідно з рішеннями судів, в тому числі й касаційної інстанції, його винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень доведена повністю. Вказану дію засудженого суд розцінює як намагання створити видимість розкаяння у вчиненому перед вирішення питання про його звільнення від подальшого відбування покарання.

Наявність заохочень у виправній колонії вказує, що у поведінці засудженого, безумовно, спостерігається позитивна тенденція. Проте, враховуючи інші характеристики поведінки та ставлення засудженого до своїх дій, відсутні достатні дані вважати, що засуджений повноцінно довів своє виправлення і його звільнення не призведе до появи небезпеки суспільству.

Також суд бере до уваги, що за результатами оцінки ступеня виправлення засудженого ОСОБА_5 , проведеного 06.11.2025, він набрав лише 63 підсумкові бали. Разом з тим, відповідно до Методики визначення ступеня виправлення засудженого, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 19.01.2023 № 294/5, якщо бал варіюється від «0» до «64» включно, то засуджений не став на шлях виправлення (не довів своє виправлення) та не може бути представлений до заміни покарання на підставі статей 81, 82 КК України.

Вказані обставини в сукупності з тяжкістю і кількістю вчинених засудженим злочинів, за які він відбуває покарання, а також значною частиною строку невідбутого покарання, не дозволяють зробити висновок про досягнення мети покарання.

Враховуючи наведене вище, аналізуючи дані про поведінку засудженого за весь період відбування покарання, суд дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_5 , хоча і відбув передбачену ст. 81 КК України частину строку покарання, однак на теперішній час не довів досягнення ним виправлення, що є обов`язковою підставою для умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Окрім того, щодо посилання захисника на рішення Європейського суду з прав людини від 16.01.2025 у справі «Косов та інші проти України» щодо неналежних умов тримання під вартою та відсутністю у національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту, суд зазначає таке.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заходів, спрямованих на поновлення прав засуджених осіб та осіб, взятих під варту, у зв`язку з неналежними умовами тримання» від 21.11.2024 № 4093-IX (далі Закон № 4093-IX) внесені зміни до Кримінально-виконавчого кодексу України. Зокрема, кодекс доповнено статтею 115-1, пункт 1 частини четвертої якої передбачає, що до заходів відшкодування за неналежні умови тримання засудженого належить скорочення строку, з якого може бути застосовано умовно-дострокове звільнення, заміна призначеного судом покарання більш м`яким або зняття судимості в порядку, передбаченому Кримінальним кодексом України.

Також вказаним законом внесені аналогічні за змістом зміни до Закону України "Про попереднє ув`язнення", який доповнено статтею 11-2, згідно з частиною четвертою якої заходи відшкодування за неналежні умови тримання осіб, взятих під варту, застосовуються у разі засудження таких осіб за вчинення кримінальних правопорушень та полягають у скороченні строку, з якого може бути застосовано умовно-дострокове звільнення, заміні призначеного судом покарання більш м`яким або зняття судимості в порядку, передбаченому Кримінальним кодексом України.

Однак, відповідно до Прикінцевих положень Закону № 4093-IX абзац шістнадцятий підпункту 5 пункту 1 та абзац п`ятнадцятий підпункту 2 пункту 2 розділу I цього Закону, які й передбачають зазначені вище зміни, набирають чинності з дня набрання чинності законом про внесення змін до Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо заходів, спрямованих на поновлення прав засуджених осіб та осіб, взятих під варту, у зв`язку з неналежними умовами тримання.

На час розгляду цієї справи відповідний закон про внесення змін до КК України та КПК України Верховною Радою України не прийнятий та залишається законопроєктом (№ 13645 від 15.08.2025).

При цьому, у разі встановлення факту неналежних умов тримання засуджених чи осіб, взятих під варту, навіть вказані зміни до законодавства не передбачають безумовного умовно-дострокового звільнення таких осіб від відбування покарання, а лише встановлюють можливість скорочення строку, з якого може бути застосоване таке умовно-дострокове звільнення.

Встановлені судом обставини в їх сукупності свідчать про те, що засуджений лише розпочинає ставати на шлях виправлення, однак вони не підтверджують достатню готовність засудженого до самокерованої правослухняної поведінки, а тому підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на цей час не вбачається, у зв`язку з чим клопотання задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись статтею 81 КК України, статтями 372, 537, 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом 7 днів з дня її оголошення, засудженим - з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1