Справа №577/5527/25 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/690/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання чи збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів
УХВАЛА

Іменем України

04 лютого 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 577/5527/25 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06.11.2025, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Конотоп Сумської області, українка громадянка України, освіта середня, не заміжня, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , працююча черговим КП «Муніципалітет», раніше судима Конотопським міськрайонним судом Сумської області:

25 червня 2019 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки; на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

07 жовтня 2021 року за ч. 3 ст. 185, ч.1 ст. 309, ч.1 ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць; звільнена з місця відбування покарання 24 травня 2024 року по відбуттю строку покарання,

визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України,

з участю сторін та інших учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

установила:

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватою за ч. 1 ст. 307 КК України та призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 відраховувати з моменту фактичного затримання та приведення вироку до виконання.

ОСОБА_7 міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу не обирати.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 25070 (двадцять п`ять тисяч сімдесят) грн. 65 коп. витрат, пов`язаних із залученням експертів.

Скасовано арешти, накладені ухвалами слідчих суддів, вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнана винуватою в тому, що страждаючи на наркоманію, з 26 червня 2024 року розпочала лікування у ТОВ «Лікувально-діагностичний центр «Здравіє», розташованому за адресою: м. Конотоп Сумської області, вул. Миколи Амосова, 4, пов`язане із застосуванням відповідно до Порядку проведення замісної підтримувальної терапії осіб з психічними та поведінковими розладами внаслідок вживання опіоїдів, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України № 200 від 27 березня 2012 року, лікарського засобу «Метадон-ЗН», що містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено, метадон, отримуючи його на підставі електронних рецептів лікаря для самостійного прийому в домашніх умовах.

Так, 06 березня 2025 року о 10 год. 42 хв. ОСОБА_7 прибула до ТОВ «Лікувально-діагностичний центр «Здравіє»», де, відповідно до умов лікування, отримала від лікаря-нарколога ОСОБА_9 електронний рецепт №000-9А85-4ТК8-Е343, який дає право на придбання в аптеках 40 пігулок, які містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено, - метадон, на період 10 днів.

У подальшому 06 березня 2025 року близько 11 год. 04 хв. ОСОБА_7 придбала у аптеці ТОВ «Компанія Фарм-Союз», яка розташована за адресою м. Конотоп Сумської області, пл. Миру, 2, за вказаним електронним рецептом 40 пігулок лікарського засобу «Метадон-ЗН», що містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон.

Цього ж дня об 11 год. 20 хв., перебуваючи за адресою: м. Конотоп Сумської області, вул. Успенсько-Троїцька, 78, ОСОБА_7 зустрілася зі знайомим ОСОБА_10 , та на прохання останнього, в порушення вимог Законів України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними», безоплатно незаконно збула блістер з 10 пігулками «Метадон-ЗН», призначеними їй лікарем, що містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, загальною вагою 0,2200 г.

Пізніше о 12:45 год. ОСОБА_10 був зупинений працівниками поліції Конотопського РВП ГУНП в Сумській області по вул. Усп. Троїцькій в м. Конотоп поблизу будинку № 74 та з добровільної згоди видав для огляду 10 пігулок в заводському блістері з написом «Метадон ЗН», у складі яких відповідно до висновку експерта № СЕ-19/119-25/4262-НЗПРАП від 08.04.2025 виявлений метадон віднесений відповідно до таблиці ІІ списку 1 Постанови КМУ № 770 від 06.05.2000 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» до наркотичних засобів та рослин, обіг обмежено, загальною масою 0,2200 г.

Такі дії обвинуваченої ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 1 ст. 307 КК України, як незаконний збут наркотичних засобів.

Враховуючи те, що обвинувачена в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при обставинах викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, що обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності її позиції. Роз`яснивши їй положення ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вона буде позбавлена права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченого ст.349 КПК України, суд першої внстанції визнав недоцільним дослідження інших доказів (крім допиту обвинуваченого та дослідження документів, які характеризують особу обвинуваченої) стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та розглядає справу у відповідності до ст. 349 КПК України.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, захисник ОСОБА_6 подала апеляційну в скаргу, в якій просить змінити вирок суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через суворість і призначити ОСОБА_7 більш м`яке покарання не пов`язане з позбавленням волі, оскільки ОСОБА_7 має постійну роботу, позитивно характеризується, проживає разом з матір`ю та неповнолітньою дитиною однією сім`єю, має вади здоров`я перебуває на обліку у психіатра. Потребує дообстеження у лікаря інфекціоніста та лікування. За висновком органу пробації рівень ризику небезпеки для суспільства не високий.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи захисника ОСОБА_6 та обвинуваченої ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення судового рішення без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі захисником не оспорюються.

Що стосується доводів апеляційної скарги про суворість призначеного покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та вимогам закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, КК України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням; д ля здійснення цього завдання КК визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили (ст. 1 КК України).

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ч. 1-2 ст. 50 КК України), а згідно ч. 1-2 ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З огляду на ці положення закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК України, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Відповідно ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду).

Призначаючи обвинуваченій покарання, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого останньою кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності, належних висновків не зробила, що свідчить про схильність особи до вчинення кримінальних правопорушень, враховуючи характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченої, яка за місцем роботи характеризується позитивно, за місцем мешкання характеризується задовільно, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, водночас перебуває на обліку у лікаря-нарколога з 26.08.2020 року з діагнозом «Епізодичне вживання декількох наркотичних речовин», є наркозалежною особою, оскільки одночасно перебувала в декількох медичних закладах, зокрема ТОВ «Мед Стрім» та ТОВ «Гармонія», на замісній терапії, проживає разом з матір`ю та дітьми, відносно яких позбавлена батьківських прав, вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнала повністю, щиро кається, працює, є жінкою молодого віку, має хронічне захворювання, тяжких наслідків не настало.

При цьому обставиною, яка пом`якшує покарання суд вважав щире каяття, обставиною, що обтяжує покарання - рецидив злочинів. Враховуючі вищевикладені обставини, відсутні підстави для застосування ст. 69 КК України, тому суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 1 ст. 307 КК України і на переконання колегії суддів призначене покарання відповідає його меті, гуманності, справедливості, фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Визначене судом покарання не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав людини, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_7 , будучи звільненою 24 травня 2024 року з місць позбавлення волі, на шлях виправлення не стала, а 06 березня 2025 року знову вчинила кримінальне правопорушення.

При цьому посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_7 має постійну роботу, позитивно характеризується, проживає разом з матір`ю та неповнолітньою дитиною однією сім`єю, має вади здоров`я, перебуває на обліку у психіатра, ризик небезпеки для суспільства не високий, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки ці обставини враховані судом при ухваленні вироку в сукупності також і з іншими фактичними обставинами кримінального провадження та не є обставинами які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Таким чином, призначене покарання відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав та інтересів особи, не становить «особистий надмірний тягар», а також є необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_7 і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а будь-яких законних підстав для призначення їй покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржене судове рішення є належним чином обґрунтованим та умотивованим, тому воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга обвинуваченого без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06.11.2025 відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Повний текст ухвали буде оголошено 04.02.2026 о 14.55 год.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4