У Х В А Л А

04 грудня 2025 року Личаківський районний суд м. Львова

Слідчий суддя - ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, про відмову в задоволенні клопотання про визнання потерпілим,

в с т а н о в и в :

скаржник звернувся до слідчого судді із скаргою на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 22 жовтня 2025 року у кримінальному провадженні №0003059 від 14 серпня 2025 року.

Скаргу обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова слідчого незаконна і підлягає скасуванню. Вважає, що відмова у визнанні її потерпілим слідчим належним чином не мотивована, крім цього органом досудового слідства фактично не виконано попередню ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова, оскільки повторно у постанові про відмову зазначені підстави, які вже були предметом розгляду у слідчого судді, та фактично визнані не спроможними. Оскаржувана постанова не містить даних про досліджені слідчим докази, не враховані подані скаржником докази. Висновки слідчого суперечать обставинам кримінального провадження.

Скаржник в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав клопотання про розгляд скарги у його відсутності.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 28 КПК України, яка передбачає, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки, а положеннями ч. 3 ст. 306 КПК України хоч і визначено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, але наслідки неявки у судові засідання такої не визначено, враховуючи скорочені строки розгляду скарги та клопотання скаржника, слідчий суддя вважає за можливе розглянути у відсутності скаржника на підставі наявних матеріалів.

Представник Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений, подав заперечення на скаргу, а тому в порядку ч. 3 ст. 306 КПК України суд розглядає дану скаргу без його участі.

Дослідивши матеріали скарги, приходжу до висновку, що скаргу слід задоволити виходячи з таких підстав.

Частина 1 ст. 22 КПК України передбачає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Як вбачається з матеріалів скарги слідчими Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003059 від 14.08.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.

Так, ОСОБА_3 звертався до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, із клопотання від 08.09.2025 про визнання його потерпілим.

Постановою слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 22 жовтня 2025 року у кримінальному провадженні №0003059 від 14 серпня 2025 року ОСОБА_3 відмовлено у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 , від 22 жовтня 2025 року у задоволенні клопотання відмовлено з тих підстав, що на даний час в межах вказаного кримінального провадження не встановлено обставин, які б свідчили, що ОСОБА_3 завдано моральну, фізичну або майнову шкоду.

Так відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному проваджені може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Згідно ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

У відповідності до положень ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Згідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Ч. 5 ст. 40 КПК України передбачено, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

У статті 2 Кодексу визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Таким чином, саме слідчий здійснюючи свою процесуальну діяльність в межах даного кримінального провадження, не обмежений у праві на збирання доказів, встановлювати фактичні данні, а тому приймаючи процесуальне рішення в межах кримінального провадження, слідчий зобов`язаний його оформити з врахуванням приписів ст. 110 КПК України.

Згідно до п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема процесуальне рішення у виді постанови повинно мати мотивувальну частину, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Постанова слідчого про відмову у визнанні потерпілим має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту свої прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають можливість визнання особи потерпілою, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

В постанові про відмову у задоволенні заяви скаржника про визнання потерпілим слідчим зазначено, що на даний час не встановлено обставин, які б свідчили, що ОСОБА_3 завдано моральну, фізичну або майнову шкоду.

Проте, всупереч положенням ст. 110 КПК України вказана постанова не містить відомостей про зміст обставин, які стали підставами для прийняття постанови, не наведено обґрунтування необхідності прийняття рішення про відмову у задоволенні клопотання про залучення скаржника в якості потерпілого у кримінальному провадженні.

Слідча суддя вважає постанову слідчого від 22 жовтня 2025 року про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 передчасною та належним чином не вмотивованою, оскільки постанова не містить конкретних фактичних обставин із посиланням на докази, які дають підставу дійти висновку, що заявнику не завдано кримінальним правопорушенням фізичної, майнової чи моральної шкоди.

Окрім цього, слідчий суддя враховує, що аналогічна постанова слідчого в межах вказаного кримінального провадження вже була предметом перевірки слідчим суддею та була скасована, проте слідчий висновки слідчого судді не врахував, недоліки слідства не усунув.

За таких обставин постанова слідчого про відмову у визнанні потерпілим підлягає скасуванню, а скарга підлягає до задоволення.

Керуючись вимогами статтей 7, 303, 306, 307, 372 Кримінального процесуального кодексу України, -

п о с т а н о в и в :

скарги задоволити.

Скасувати постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 22 жовтня 2025 року у кримінальному провадженні №0003059 від 14 серпня 2025 року про відмову в визнанні потерпілим та зобов`язати уповноваженого на розслідування кримінального провадженні №0003059 від 14 серпня 2025 року слідчого повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 про залучення до провадження як потерпілого.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 9 грудня 2025 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_5