Справа638/2390/25
Провадження № 1-кп/638/1359/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000277 від 07 листопада 2024 року стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, українця, з вищою освітою, військовослужбовець ВЧ НОМЕР_1 , перебуваючий на посаді старшого стрільця оператора 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти, у військовому званні "старший солдат", не є особою з інвалідністю, розлучений, на утриманні неповнолітніх дітей та інших осіб не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною другою статті 309 КК України

в с т а н о в и в:

06.11.2024 близько 06 год 00 хв, ОСОБА_4 перебував у м. Києві та через канал мессенджеру «Телеграм» придбав 2 «закладки» наркотичного засобу «канабісу» та 6 «закладок» психотропної речовини «амфетаміну», після чого, назбирав «закладки» з речовиною білого кольору «амфетамін» та «закладки» з сухою подрібленою речовиною зеленого кольору рослинного походження «канабіс» в різних частинах міста, тим самим незаконно придбав речовину білого кольору «амфетамін», а також незаконно придбав суху подріблену речовину зеленого кольору «канабіс» та став зберігати при собі в рюкзаці, після чого перевіз знайдені ним речовини до блокпосту «Кам`янка», що розташований на 629 км автошляху «Київ-Харків-Довжанський» поблизу м. Ізюм Харківської області.

В період часу з 18 год 16 хв по 18 год 28 хв 06.11.2024 дізнавачем СД Ізюмського РУП ГУНП у Харківській області проведено огляд місця події на блокпосту «Кам`янка» на 629 км автошляху «Київ-Харків-Довжанський» поблизу м. Ізюм Харківської області, під час якого у військовослужбовця ЗСУ в/ч НОМЕР_1 було виявлено та вилучено 1 паперовий згорток з сухою подрібленою речовиною зеленого кольору рослинного походження, 1 склянку із закруткою, в середині якої знаходиться речовина рослинного походження в сухому стані, пристрій для паління чорного кольору з речовиною коричневого кольору. Згідно висновку експерта №СЕ-19/121-24/33805-НЗПРАП від 21.11.2024 речовина рослинного походження, що являється канабісом, віднесено до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено. Маса канабісу в перерахунку на суху речовину становить 0,6223 г, 0,5901 г, 0,6312 г, 0,6937 г, 0,6570 г, 8,5664 г, 0,1027 г, загальна маса суміші 11,8634 г. Нашарування речовини на внутрішній поверхні виробу містять в своєму складі екстракт канабісу, що віднесено до наркотичних засобів та рослин, обіг яких заборонено, маса екстракту канабісу в перерахунку на сухий залишок 0,7216 г.

Крім того під час проведення огляду місця події у ОСОБА_4 було вилучено 1 прозорий зіп-пакет з речовиною кристалічного походження білого кольору, 5 ємкостей, з яких 4 із залишками кристалічної речовини, а 1 заповнена кристалічною речовиною із заглушкою зеленого кольору, які згідно висновку експерта №СЕ-19/121-24/33804-НЗПРАП від 03.12.2024 містять в своєму складі психотропну речовину, обіг якої заборонено амфетамін масою: 6,8127г, 0,4234 г, 0,0040 г, 0,0013 г, 0,0036 г, 0,0010 г, загальна маса амфетаміну 7,246 г, що згідно таблиці №2 «Невеликих, великих та особливо великих розмірів психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу». Затвердженої наказом МЗУ №188 від 01.08.2000 відноситься до великих розмірів.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 2 ст. 309 КК України, тобто незаконне придбання, зберігання та перевезення наркотичних засобів, психотропних речовин без мети збуту у великих розмірах.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковано за частиною другою статті 309 КК України, як незаконне придбання, зберігання та перевезення наркотичних засобів, психотропних речовин без мети збуту, у великих розмірах.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, та просив призначити йому покарання у виді штрафу, зазначивши, що має змогу сплатити штраф у встановленому порядку.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, його показання відповідають суті обвинувачення, суд за згодою обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними у матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце, спосіб і інші обставини скоєння злочину обвинуваченим, а також форму вини і спрямованість умислу; мотив злочину, його наслідки; обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності обвинуваченого; інші обставини, які характеризують особу обвинувачуваного, визнає їх доведеними в судовому засіданні.

Оскільки обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд провів судовий розгляд справи щодо всіх обставин із застосуванням правил частини третьої статті 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів, що характеризують його особистість, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.

Сукупність наведених і оцінених судом доказів переконує в тому, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною другою статті 309 КК України, як незаконне придбання, зберігання та перевезення наркотичних засобів, психотропних речовин без мети збуту, у великих розмірах.

Вивченням даних про особу ОСОБА_4 встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Київ, громадянин України, українець, з вищою освітою, військовослужбовець ВЧ НОМЕР_1 , перебуваючий на посаді старшого стрільця оператора 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти, перебуваючий на посаді старшого стрільця оператора 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти, у військовому званні "старший солдат", не є особою з інвалідністю, розлучений, на утриманні неповнолітніх дітей та інших осіб не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до статті 66 КК України, суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до статті 67 КК України не встановлено.

Відповідно до частини другої статті 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Відповідно до вимог статті 65 Кримінального кодексу України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання суд керується положенням п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає зі статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Так, у справі «Скополла проти Італії» від 17 вересня 2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При призначенні покарання суд також враховує ставлення обвинуваченого до скоєного, яка вину у вчиненні кримінального правопорушення визнавповністю, щиро розкаявся.

Згідно положень статті 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене частиною другою статті 309 КК України, належать до категорії нетяжких злочинів.

Таким чином, відповідно до загальних засад призначення покарання, законності, справедливості, обґрунтованості, вимог, зазначених в абзаці 2 пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначені виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , визначаючи достатність покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, характер, суспільну небезпеку та наслідки скоєного кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, дані про особу винного, наявність обставин, які пом`якшують, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, майновий стан обвинуваченого, виходячи із достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, ставлення обвинуваченого до вчиненого, зважаючи на те, що за приписами статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, та, водночас, на позицію сторони обвинувачення, суд доходить висновку про необхідність призначити ОСОБА_4 покарання за частиною другою статті 309 КК України у виді штрафу.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Витрати на залучення експерта за проведення судових експертиз матеріалів, речовин та виробів № СЕ-19/121-24/33805-НЗПРАП від 21.11.2024 та №СЕ-19/121-24/33804-НЗПРАП від 03.12.2024 у загальному розмірі 9152,85 грн відповідно до вимог частини другої статті 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обирався.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог статті 100 КПК України.

Керуючись статтями 5, 349, 368, 370, 373-374, 395 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною другою статті 309 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 2000 (двох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) грн.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати на залучення експерта з проведення судових експертиз матеріалів, речовин та виробів № СЕ-19/121-24/33805-НЗПРАП від 21.11.2024 та №СЕ-19/121-24/33804-НЗПРАП від 03.12.2024 у розмірі 9152 (дев`ять тисяч сто п`ятдесят дві) грн 85 коп.

Речовий доказ:

- сейф-пакет KIV 2109742 відповідно до висновку експерта №СЕ-19/121-24/33804-НЗПРАП від 03.12.2024, та сейф-пакет 6116703 відповідно до висновку експерта №СЕ-19/121-24/33805-НЗПРАП від 21.11.2024 - після набрання вироком законної сили - знищити.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 349 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Харкова протягом тридцяти діб з дня його проголошення, а засудженим - в той же строк з часу отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст вироку складено 08 грудня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1