Справа № 734/2335/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/128/26
Категорія - ч.1 ст.249 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0000090 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 04 вересня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Києва, житель АДРЕСА_1 , не одружений, не працює, раніше судимий: 12.12.2024 Козелецьким районним судом Чернігівської області за ч.1 ст.382 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; на підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік,

засуджений за ч.1 ст.249 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.ст.71, 72 КК України, до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 12 грудня 2024 року та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 1 (один) місяць.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту його фактичного затримання на виконання вироку суду.

Запобіжний захід ОСОБА_7 , до набрання вироком законної сили, не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області 102068,00 грн. у відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу (державі) внаслідок незаконного зайняття рибним добувним промислом, що заподіяло істотну шкоду.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Козелецького районного суду Чернігівської області від 07.04.2025, на надувний гумовий човен марки Bark, сітки поріжні в кількості 2 шт.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 16963 грн. 20 коп. процесуальних витрат. Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 03 квітня 2025 року близько 15:20 год., ОСОБА_7 , маючи на меті протиправний умисел на зайняття рибним добувним промислом, перебуваючи на р. Десна, неподалік м. Остер Чернігівської області (орієнтовні координати 50°55'35.2"N 30°49'57.0"Е), на надувному гумовому човні марки Bark В-240С, діючи з порушенням вимог ст.ст.12, 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст.ст.34, 52-1, 63 Закону України «Про тваринний світ», за допомогою сіток, добування (вилов) водних біоресурсів якими, відповідно до п.п. 1 п. 2 розділу III, п.п. 1 п. 1 розділу IV та п.п. 11 п. 5 розділу IV Правил любительського і спортивного рибальства, затверджених наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 19.09.2022 № 700, заборонено, без належних документів та дозволу на вилов водних біоресурсів, діючи умисно, з корисливих мотивів, здійснив незаконне добування великої кількості риби загальною кількістю 65 штук наступних видів: плітка звичайна - 57 шт., лящ - 4 шт., карась сріблястий - 4 шт., чим завдав істотну екологічну шкоду навколишньому природному середовищу (державі) на загальну суму 102068,00 грн.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію своїх дій, просив змінити вирок суду першої інстанції, призначивши йому більш м`яке покарання, не пов`язане з позбавленням волі. В обґрунтування скарги посилається на те, що місцевий суд не в повній мірі врахував стан його здоров`я, зокрема, що він страждає на хронічні захворювання, тому перебування його в місцях позбавлення волі погіршить стан його здоров`я. ОСОБА_7 зазначає, що винним себе визнає повністю, щиро кається, активно сприяв у розкритті кримінального правопорушення, вилов риби здійснював для власних потреб, а не для продажу. Обтяжуючих обставин щодо нього у кримінальному провадженні не встановлено.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_7 , який апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити; думку прокурора, котрий просив вирок місцевого суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі обвинуваченим не оспорюються.

Положеннями ст.ст.50, 65 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Призначаючи ОСОБА_7 міру покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість скоєного кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, наслідки, що настали; дані про його особу, який раніше судимий, кримінальне правопорушення вчинив в період дії іспитового строку за попереднім вироком; не працює, за місцем проживання характеризується посередньо; наявність обставин, що пом`якшують покарання, - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; відсутність обставин, які обтяжують покарання; та дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому остаточного покарання саме у виді позбавлення волі, із застосуванням положень ст.ст.71, 72 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Наявність пом`якшуючих обставин, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , стан його здоров`я, не є безумовними підставами для призначення більш м`якого покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Отже, всі обставини, на які посилається апелянт, судом першої інстанції при призначенні йому покарання враховані, тому доводи про суворість покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 04 вересня 2025 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4