Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/506/24
Провадження № 1-кп/945/393/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ;

прокурора ОСОБА_3 ;

представника потерпілого ОСОБА_4 ;

захисника ОСОБА_5 ;

обвинуваченого ОСОБА_6 ;

представника

Фермерського господарства

Алеся - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 березня 2023 року за № 0000027 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Успенівка Саратського району Одеської області, громадянина України, з вищою освітою, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України,

встановив:

06 березня 2024 року до Миколаївського районного суду Миколаївської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2024 вказане кримінальне провадження розподілене головуючому судді ОСОБА_1 .

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 06 березня 2024 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України призначено до судового розгляду.

03 листопада 2025 року захисник звернувся до суду з клопотанням про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_6 і звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, у зв`язку з закінченням строків давності, а також про скасування арештів майна.

Обвинувачений у судовому засіданні 04.11.2025 підтримав клопотання свого захисника.

Прокурор у судовому засіданні 04.11.2025 не заперечував проти закриття кримінального провадження.

Представник потерпілого у судовому засіданні 04.11.2025 не заперечував проти клопотання сторони захисту, залишив вирішення цього питання на розсуд суду.

Заслухавши у судовому засіданні 04.11.2025 сторін кримінального провадження, розглянувши клопотання, суд дійшов такого.

ОСОБА_6 , відповідно до обвинувального акта, висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України. Так, ОСОБА_6 всупереч вимог ст. ст. 13, 14 Конституції України, ст. ст. 116, 122, 124-126, 134 Земельного кодексу України, не маючи відповідного рішення органу виконавчої влади про передачу у власність або надання у користування (оренду) земельних ділянок, розташованих в межах території Миколаївського району, Миколаївської області, за відсутності укладеного та зареєстрованого договору оренди земельних ділянок, у період вересня-жовтня 2022 року, більш точної дати в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, з використанням невстановленої в ході досудового розслідування сільськогосподарської техніки та найманої праці, маючи єдиний корисливий мотив на обробіток земельних ділянок, діючи умисно, обробив та засіяв сільськогосподарською культурою - озимою пшеницею: 1) частину земельної ділянки, площею 32,0832 га, державної власності в межах території Миколаївського району, Миколаївської області з кадастровим номером :09:000:0012, загальною площею 341,6219 га, з цільовим призначенням для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України; 2) частину земельної ділянки, площею 221,8435 га, державної власності в межах території Миколаївського району, Миколаївської області з кадастровим номером :09:000:0014, загальною площею 656,1146 га, з цільовим призначенням для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України; 3) частину земельної ділянки, площею 152,17 га, державної власності в межах території Миколаївського району, Миколаївської області з кадастровим номером :09:000:0001, загальною площею 26654,7805 га, з цільовим призначенням для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України, вчинивши тим самим їх самовільне зайняття, яке у відповідності до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» виразилось у діях, які свідчать про фактичне використання земельних ділянок за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади про її передачу у власність або надання у користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо таких земельних ділянок.

Своїми протиправними діями, які виразились у самовільному зайнятті вищевказаних земельних ділянок загальною площею 406,0967 га, ОСОБА_6 завдав шкоди законному володільцю вищевказаних земельних ділянок, а саме: Миколаївському квартирно-експлуатаційному управлінню Командування Сил логістики Збройних Сил України на загальну суму 28 844 013,05 грн., що є значною шкодою, тобто більше, ніж у 100 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Частинами 1, 4 статті 286 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) передбачено, що звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.

Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Суд зобов`язаний з`ясувати думку потерпілого щодо можливості звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

У разі закриття судом кримінального провадження та звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 401 Кримінального кодексу України, суд своєю ухвалою зобов`язує після набрання такою ухвалою законної сили невідкладно поновити звільнену особу на військовій службі та звільнену особу не пізніше 72 годин зобов`язує прибути до відповідної військової частини або місця служби для продовження проходження військової служби.

У разі встановлення судом необґрунтованості клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд своєю ухвалою відмовляє у його задоволенні та повертає клопотання прокурору для здійснення кримінального провадження в загальному порядку або продовжує судове провадження в загальному порядку, якщо таке клопотання надійшло після направлення обвинувального акта до суду.

Ухвала суду про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності може бути оскаржена в апеляційному порядку (частини 2, 3, 4, 5 статті 288 КПК України).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом: у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Частинами 1-3 статті 49 Кримінального кодексу України (в редакції Закону, який діяв на час вчинення діяння) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до роз`яснень викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності № 8 від 23.12.2005 особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у самовільному зайнятті земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю, яке сталося у вересні-жовтні 2022 року, тобто у вчиненні кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Отже, під час судового розгляду кримінального провадження 05 листопада 2025 року минуло більше ніж два роки з дня вчинення у вересні-жовтні 2022 року кримінального проступку, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 .

Відомостей щодо того, що ОСОБА_6 вчинив інший злочин матеріали кримінального провадження не містять; ухилення від слідства та суду ОСОБА_6 не допускав.

Так, з Витягу з інформаційно-аналітичної системи Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості слідує, що 19.07.2023 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у кримінальному провадженні № 0000299 за ч. 3 ст. 369 КК України. Відомості по справі відсутні. У судовому засіданні сторонами також не надано відомостей щодо вказаного кримінального провадження.

Пунктом 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Вказане положення становить підґрунтя для регламентації цього принципу в національному законодавстві.

Згідно з ч. 1 ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Також такий конституційний принцип презумпції невинуватості майже аналогічно закріплено безпосередньо в тексті закону України про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 2 КК України), а також відображено у кримінальному процесуальному законі (ст. 7 та ч. 1 ст. 17 КПК України). Отже, згідно з чинним законодавством винуватість особи може бути встановлено лише обвинувальним вироком суду.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених 18 вересня 2025 року в справі № 761/24361/17 норму, розміщену в ч. 3 ст. 49 КК, Суд застосовує у світлі презумпції невинуватості, закріпленої в ст. 62 Основного Закону України та ст. 17 КПК. Відповідно до позиції Конституційного Суду України сутність цієї засади поширюється на всі сфери життя особи й діє доти, доки її не спростовано в законному порядку обвинувальним вироком (рішення від 8 червня 2022 року № 3-р(ІІ)/2022).

Саме тому Суд послідовно зазначає у своїх рішеннях, що лише ухвалення обвинувального вироку встановлює факт учинення особою нового злочину як підставу для переривання давності притягнення її до кримінальної відповідальності (наприклад, див. постанови від 3 червня 2021 року, 5 лютого, 23 та 30 червня 2022 року, 24 жовтня та 29 листопада 2023 року, 27 березня 2024 року, 9 квітня 2025 року в справах № 344/7812/16-к, 504/2099/18, 204/2626/21, 499/890/18, 489/7500/18, 127/18013/20, 504/2099/18, 761/41888/17 відповідно).

Повідомлення особи про підозру у вчиненні певного кримінального правопорушення вказує лише на наявність для цього в слідчого або прокурора підстав, передбачених ст. 276 КПК, і саме собою не може доводити факту вчинення цією особою злочину.

Оскільки на момент розгляду судом клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку з закінченням строків давності обвинувальний вирок щодо ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 369 КК України ухвалено не було, то підстав для переривання перебігу строків давності не встановлено.

І така позиція суду першої інстанції відповідає також правовому висновку Верховного Суду у справі № 344/78/12/16-к від 03 червня 2021 року.

За таких обставин, суд вважає, що клопотання захисника про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, а кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає закриттю з нереабілітуючої підстави, у зв`язку з закінченням строків давності.

У кримінальному провадженні заявлений цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Миколаївського квартирно-експлуатаційного управління командування сил логістики Збройних Сил України про стягнення з ОСОБА_6 шкоди спричиненої самовільним зайняттям земельних ділянок у розмірі 28 844 013 грн. 05 коп.

На підставі Директиви від 01.11.2024 № Д-23/ДСК Про проведення додаткових організаційних заходів у військових частинах (установах) Сил логістики Збройних Сил України в 2024-2025 роках, потерпілого у кримінальному провадженні ІНФОРМАЦІЯ_2 переформовано (перейменовано) у Квартирно-експлуатаційний відділ міста Миколаїв.

18 березня 2025 року Квартирно-екплуатаційний відділ міста Миколаїв звернувся до суду з клопотанням про збільшення вимог цивільного позову, а тому Квартирно-екплуатаційний відділ міста Миколаїв просить суд стягнути з ОСОБА_6 шкоду, спричинену шляхом самовільного зайняття земельних ділянок в загальному розмірі 30608883 грн. 88 коп.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» роз`яснено, що в разі закриття кримінальної справи цивільний позов не розглядається, а вимоги потерпілих можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Прокурор та представник потерпілого у судовому засіданні не заперечували проти залишення поданого цивільного позову, з урахуванням клопотання про збільшення позовних вимог, без розгляду. Також просила залишити цивільний позов без розгляду і сторона захисту.

За викладених обставин, суд вважає, що у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги прокурора, поданого в інтересах потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства,

І така позиція суду узгоджується з позицією, викладеною у постанові ККС ВС від 23 червня 2022 року у справі № 204/2626/21.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні складаються з витрат, пов`язаних із залученням експертів на суму 11742 грн. Про вказані витрати вказано в обвинувальному акті; документів на підтвердження вказаних витрат суду не представлено.

Речові докази у кримінальному провадженні, згідно з обвинувальним актом, відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження, відповідно до обвинувального акта, відсутні; також доказів щодо вжитих заходів забезпечення кримінального провадження суду не представлено, а тому клопотання захисника про скасування заходів забезпечення кримінального провадження задоволенню не підлягає.

20 листопада 2024 року директор Фермерського господарства АЛЕСЯ звернувся до суду з клопотанням про повернення майна-реалізованих активів, в якому просив суд, про повернення Національним агентством у безготівковій формі на користь Фермерського господарства АЛЕСЯ, як законному власнику активів товарно-матеріальних цінностей зерна пшениці озимої у кількості 1201,26 тони, грошових коштів від реалізації вказаних активів на загальну суму 4916500 грн. 00 коп. Вказане клопотання обґрунтовано, серед іншого, і тим, що Фермерське господарство АЛЕСЯ є законним власником активів, які було реалізовано Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

У судових засіданнях 30.09.2025 та 04.11.2025 представник Фермерського господарства АЛЕСЯ - адвокат ОСОБА_7 підтримав подане клопотання.

07 квітня 2025 року представник потерпілого ОСОБА_4 надала до суду заперечення на клопотання про повернення майна Фермерському господарству АЛЕСЯ, з якого слідує, що Квартирно-експлуатаційний відділ міста Миколаїв має право власності на врожай, оскільки є належним землекористувачем, а отже і власником грошових коштів, отриманих від реалізації озимої пшениці у кількості 1201,26 тони на загальну суму 4916500 грн. 00 коп. У зв`язку з вказаними обставинами представник потерпілого просив відмовити в задоволенні клопотання про повернення майна та вирішити питання про повернення Національним агентством у безготівковій формі на користь Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаїв, як законному власнику активів товарно-матеріальних цінностей зерна пшениці озимої у кількості 1201,26 тони, грошових коштів від реалізації вказаних активів на загальну суму 4916500 грн. 00 коп.

У судових засіданнях 30.09.2025 та 04.11.2025 представник потерпілого ОСОБА_4 підтримала подані заперечення, з огляду на те, що Квартирно-експлуатаційний відділ міста Миколаїв є власником озимої пшениці, а тому і грошових коштів отриманих від її реалізації. Також, ОСОБА_4 у судових засіданнях просила повернути грошові кошти Квартирно-експлуатаційному відділу міста Миколаїв.

Прокурор у судових засіданнях 30.09.2025 та 04.11.2025 заперечував проти вирішення питання про повернення майна.

Обвинувачений та його захисник у судових засіданнях 30.09.2025 та 04.11.2025 підтримали позицію Фермерського господарства АЛЕСЯ щодо необхідності повернення фермерському господарству грошових коштів отриманих від реалізації озимої пшениці.

Так, суд враховує те, що Фермерське господарство АЛЕСЯ, так само, як і Квартирно-експлуатаційний відділ міста Миколаїв, не надали суду беззаперечних доказів на підтвердження того, хто є власником 1201,26 тонн озимої пшениці, а отже і грошових коштів отриманих від реалізації у сумі 4916500 грн. 00 коп. Обидві юридичні особи не довели належними доказами своє право власності на спірний актив та взаємно заперечують право власності іншої сторони на цей актив.

Зважаючи на те, що судом не вирішувалося питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, а також наявність спору про належність речей, які підлягають поверненню, приймаючи до уваги положення ч. 12 ст. 100 КПК України, суд вбачає відсутність на даний час підстав для повернення спірного майна Фермерському господарству АЛЕСЯ або Квартирно-експлуатаційному відділу міста Миколаїв.

До з`ясування питання про належність відповідного майна, яке має цивільно-правовий характер та не може бути предметом розгляду у межах кримінального провадження, вирішення питання про повернення майна, як речового доказу є в цілому передчасним.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. ст. 286, 288 КПК України, суд -

постановив:

Клопотання захисника ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_6 , у зв`язку із закінченням строків давності, - задовольнити.

ОСОБА_6 звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.

Кримінальне провадження № 0000027, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 березня 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

У задоволенні клопотання захисника про скасування заходів забезпечення кримінального провадження - арештів майна, - відмовити.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Квартино-експлуатаційного відділу міста Миколаїв про стягнення з ОСОБА_6 шкоди спричиненої самовільним зайняттям земельних ділянок, з урахуванням клопотання про збільшення позовних вимог, у розмірі 30 608 883 грн. 88 коп, - залишити без розгляду.

Роз`яснити прокурору та потерпілому право на звернення з позовом у порядку цивільного судочинства.

Відмовити в задоволенні клопотання Фермерського господарства АЛЕСЯ та Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаїв про повернення майна.

Роз`яснити Фермерському господарству АЛЕСЯ та Квартирно-експлуатаційному відділу міста Миколаїв, що їх спір про належність речей, що підлягають поверненню, відповідно до ч. 12 ст. 100 КПК України, вирішується у порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1