Справа № 206/1822/25
Провадження № 1-кс/206/1292/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2025 Слідчий суддя Самарського районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро в режимі відеоконференції клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Луганській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене першим заступником керівника Лисичанської окружної прокуратури Луганської області ОСОБА_4 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 в рамках кримінального провадження № 0002246, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 вересня 2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Самарського районного суду міста Дніпра було подано вказане клопотання.

В обґрунтування клопотання зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що у квітні 2014 року, точний час та дату під час досудового розслідування встановити не виявилося можливим, на території Луганської області ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було створене не передбачене законами України воєнізоване та збройне формування, члени та структурні підрозділи якого за попередньою змовою зорганізувалися для спільної злочинної діяльності, з метою безпосереднього вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів.

В період с травня по липень 2014 року, в структурний підрозділ збройного формування не передбаченого законами України, діючого на території міста Лисичанська Луганської області, «Армия Юго-Востока», на добровільній основі увійшов ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мав умисел приймати активну участь в діяльності даного збройного формування, при цьому розуміючи, що діяльність зазначеного збройного формування спрямована на: заволодіння окремими територіями та їх утримання, силову підтримку окремих владних структур, депортацію населення з регіону знаходження даного збройного формування, знищення живої сили супротивника та його матеріальних коштів, з використанням вогнепальної зброї, вибухових речовин та іншої зброї.

Вступивши в зазначене збройне формування, ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, розуміючи незаконність діяльності формування, став приймати активну участь в збройному формуванні, а саме виконував вказівки осіб, які були рангом вище нього.

ОСОБА_7 , діючи в складі збройного формування, керуючись прямим умислом, здійснював несення служби на блокпосту, розташованому на в?їзді до міста Лисичанська Луганської області з міста Сєвєродонецька в районі ПАТ «Лисичанський склозавод Пролетарій», маючи при собі автоматичну зброю, з метою перевірки документів у водіїв, які проїжджали дані блокпости та на териконі, розташованому поблизу з метою спостереження за автотранспортом, що наближається до блокпосту та виявлення сигнальних ракет.

01 серпня 2014 року за вищевказаним фактом розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001838 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України

09 вересня 2014 року за вказаним вище фактом складено письмове повідомлення ОСОБА_5 про підозру в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.

09 вересня 2014 року прокуратурою міста Лисичанська була складена постанова про виділення матеріалів досудового розслідування стосовно порушника ОСОБА_5 з кримінального провадження №0001838 в окреме кримінальне провадження за №0002246 від 09.09.2014.

10 вересня 2014 року органом досудового розслідування, відповідно до ст. 281 КПК України, через те, що підозрюваний ОСОБА_5 переховується від органу досудового слідства, місцезнаходження останнього невідоме, його оголошено у розшук, а досудове розслідування в кримінальному провадженні зупинене на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України.

Відповідно до повідомлення УКР ГУНП в Луганській області від 27.10.2023 встановлено, що відносно підозрюваного ОСОБА_5 заведено оперативно-розшукову справу № 3050 від 10.09.2014.

03 квітня 2025 року слідчим суддею Самарського районного суду м. Дніпропетровська надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, термін якого сплив.

Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно з ч. 1 ст. 279 КПК України у випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію. Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Главою 11 КПК України визначається порядок виклику слідчим, прокурором, судовий виклик і привід.

Відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК України повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

У зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, воєнним станом в Україні, захопленням майже всієї території Луганської області та проведенням бойових дій, беручи до уваги те, що існують достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 перебуває на тимчасово окупованій території України та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором та обґрунтовану неможливість вручити повідомлення про підозру та повістку про виклик особи, з дотриманням вимог ст. ст. 111, 135, 278, 279 КПК України, в газеті «Урядовий кур`єр» № 209 (8134) від 14.10.2025, яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, та 14.10.2025 на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора опубліковано повідомлення про підозру та повістку про виклик ОСОБА_5 , на 10.00 год. 20.10.2025, 21.10.2025, 22.10.2025 для вручення письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, для допиту в якості підозрюваного та проведення інших слідчих та процесуальних дій.

У жодний із призначеного часу ОСОБА_5 у визначене місце не з`явився, про неможливість та причини неприбуття до слідчого або прокурора не повідомив.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні;

вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Згідно із вимогами ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається із відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, цього Кодексу та інших законів.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30.08.1990, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, повністю підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами, а саме:

- показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які пояснили, що знають ОСОБА_5 з травня 2014 року, останній вступив до незаконного озброєного формування «Армия Юго-Востока» носив камуфльований одяг та мав при собі автоматичну зброю, здійснював несення служби на блокпосту, розташованому на в?їзді до міста Лисичанська Луганської області з міста Севєродонецька в районі ПАТ «Лисичанський склозавод Пролетарій», маючи при собі автоматичну зброю, з метою перевірки документів у водіїв, які проїжджали дані блокпости та на териконі, розташованому поблизу з метою спостереження за автотранспортом, що наближається до блокпосту та виявлення сигнальних ракет.

- показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які пояснили, що знають ОСОБА_12 , як свого сусіда, останній в кінці липня 2014 року виїхав за межі міста Лисичанська та до теперішнього часу не повертався, де на даний час може перебувати вказана особа їм не відомо.

Таким чином встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 2 ст. 260 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна або без такої, та який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливості ОСОБА_5 переховуватися від органів досудового слідства та суду, свідчать такі обставини, як вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, відсутність постійного джерела доходу та міцних соціальних зв`язків за місцем мешкання, а також те, що місцезнаходження останнього на теперішній час не встановлено.

Про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливості ОСОБА_5 незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, свідчать такі обставини, як те, що в цьому провадженні наявні допити в якості свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які дали показання щодо протиправної діяльності підозрюваного ОСОБА_5 , останній з метою ухилення від кримінальної відповідальності, перебуваючи на волі, маючи досвід відповідної діяльності у складі не передбачених законом збройних формувань, може чинити тиск на свідків шляхом погроз, шантажу, залякування, з метою спонукання надати хибні свідчення та, відповідно, уникнення ним кримінальної відповідальності.

Про існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливості ОСОБА_5 вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення, в якому він підозрюється, свідчать ті обставини, що підозрюваний ОСОБА_5 на теперішній час перебуває на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, що надає йому можливість продовжувати вчинення кримінального правопорушення в якому останній підозрюється, або скоїти інше кримінальне правопорушення за відсутності контролю з боку державних органів України. Також про наявність даного ризику свідчить тривалість вже вчиненого ним кримінального правопорушення, адже не передбачене законом збройне формування продовжує свою діяльність на території України і дотепер.

Враховуючи викладене, сторона обвинувачення приходить до висновку, що запобігти вищезазначеним ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

Також відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема, ст. 260 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тобто тримання під вартою).

У зв`язку з тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, до нього може бути застосований виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України, слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

Про наявність достатніх підстав вважати, що підозрюваний

ОСОБА_5 виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором свідчить наступне:

- згідно з листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби від 04.03.2025, відомостей щодо перетинання державного кордону України громадянином України ОСОБА_5 , в період з 08.11.2017 по 04.03.2025 в базі даних не виявлено;

- згідно з показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які пояснили, що знають ОСОБА_12 , як свого сусіда, останній в кінці липня 2014 року виїхав за межі міста Лисичанська Луганської області та до теперішнього часу не повертався, де на даний час може перебувати вказана особа їм не відомо.

Також слід зазначити, що протягом квітня-вересня 2014 року значна кількість території та населених пунктів Луганської області, у тому числі м. Луганськ, опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань ГШ ЗС Російської Федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, окупаційних адміністрацій Російської Федерації на території Луганської області т.зв. «ЛНР», які Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018, Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 та Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» № 1680-VII від 16.09.2014 визнані тимчасово окупованими територіями, а органи державної та місцевої влади України та бюджетні установи, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014, припинили свою діяльність на вказаних територіях та переміщені на підконтрольну органам державної влади України територію.

Одночасно, представниками Російської Федерації та контрольованими ними органами України, з метою насильницької зміни конституційного ладу України, на тимчасово окупованій частині Луганської області з числа представників політичного блоку «ЛНР» створено органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України, та, згідно з Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018, є органами окупаційної адміністрації Російської Федерації т.зв. «ЛНР», діяльність яких направлена на насильницьку зміну конституційного ладу України. У складі вищевказаних органів функціонували різного роду незаконні збройні формування.

24.02.2022 Російською Федерацію здійснено повномасштабне військове вторгнення на територію України, у зв`язку із чим розпочато ведення агресивної війни проти України та захоплення її території.

Указом Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб та у подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжувався Указами Президента України (№ 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023, №451/2023 від 26.07.2023, № 734/2023 від 06.11.2023, № 49/2024 від 05.02.2024, № 271/2024 від 06.05.2024, № 469/2024 від 23.07.2024, №740/2024 від 28.10.2024, № 26/2025 від 14.01.2025, № 235/2025 від 15.04.2025) із затвердженням відповідними Законами України.

Відповідно до п. 7 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Статтею 3 Закону «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено перелік територій, які вважаються «тимчасово окупованою територією».

Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 28.02.2025 № 376 визначено перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокування). Згідно з зазначеним переліком майже всі населенні пункти Луганської області є окупованими Російською Федерацією, станом на час розгляду даного клопотання, а їх залишок, що перебуває під контролем державної влади України, знаходиться на безпосередній лінії бойового зіткнення з країною-агресором.

Таким чином встановлені наявні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 перебуває на тимчасово окупованій території України або на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КК України, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого розмір застави не визначається хоча б за однієї з наступних умов:

- стосовно підозрюваного, обвинуваченого який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором;

- при розгляді клопотання у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 260 КК України, під час дії воєнного стану.

Всі ці умови наявні в даному кримінальному провадженні.

Враховуючи вищезазначене, доцільно обрати підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На підставі ч. 6 ст. 193 КПК України просив розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу його доставки до місця кримінального провадження.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав.

Вислухавши доводи та пояснення прокурора, вивчивши та дослідивши подане клопотання та надані письмові матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні слідчого управління ГУНП в Луганській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002246 від 09.09.2014 за ознаками ч.2 ст. 260 КК України.

09 вересня 2014 року за вказаним вище фактом складено письмове повідомлення ОСОБА_5 про підозру в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.

09 вересня 2014 року прокуратурою міста Лисичанська була складена постанова про виділення матеріалів досудового розслідування стосовно порушника ОСОБА_5 з кримінального провадження №0001838 в окреме кримінальне провадження за №0002246 від 09.09.2014.

10 вересня 2014 року органом досудового розслідування, відповідно до ст. 281 КПК України, через те, що підозрюваний ОСОБА_5 переховується від органу досудового слідства, місцезнаходження останнього невідоме, його оголошено у розшук, а досудове розслідування в кримінальному провадженні зупинене на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України.

Відповідно до повідомлення УКР ГУНП в Луганській області від 27.10.2023 встановлено, що відносно підозрюваного ОСОБА_5 заведено оперативно-розшукову справу № 3050 від 10.09.2014.

03 квітня 2025 року слідчим суддею Самарського районного суду м. Дніпропетровська надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, термін якого сплив.

Слідчий суддя, при вирішенні даного клопотання, враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення, що у даному випадку стороною обвинувачення дотримано, оскільки наявні, на цей час докази у провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного з цими злочинами, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання істинних завдань КПК України визначених ст. 2.

Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя вважає, що наявність обґрунтованої підозри підтверджується зібраними під час досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження, а саме їх копіями: витягом з ЄРДР; постановою про відновлення досудового розслідування, постанова про внесення змін до складу групи прокурорів у кримінальному провадженні, постанова про доручення здійснення досудового розслідування групі слідчих у кримінальному провадженні, повідомленням про підозру ОСОБА_13 від 09.09.2014, показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які пояснили, що знають ОСОБА_5 з травня 2014 року, останній вступив до незаконного озброєного формування «Армия Юго-Востока» носив камуфльований одяг та мав при собі автоматичну зброю, здійснював несення служби на блокпосту, розташованому на в?їзді до міста Лисичанська Луганської області з міста Севєродонецька в районі ПАТ «Лисичанський склозавод Пролетарій», маючи при собі автоматичну зброю, з метою перевірки документів у водіїв, які проїжджали дані блокпости та на териконі, розташованому поблизу з метою спостереження за автотранспортом, що наближається до блокпосту та виявлення сигнальних ракет, показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які пояснили, що знають ОСОБА_12 , як свого сусіда, останній в кінці липня 2014 року виїхав за межі міста Лисичанська та до теперішнього часу не повертався, де на даний час може перебувати вказана особа їм не відомо та іншими матеріалами кримінального провадження.

Отже, оцінюючи надані стороною обвинувачення докази слід прийти до висновку, що в своїй сукупності вони доводять наявність обґрунтованої підозри у вчинені ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.

Про наявність ризиків, передбачених ч. 1,3,5 ст. 177 КПК України, а саме можливості переховуватись від органів досудового розслідування та суду свідчить тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 в разі визнання його винуватим у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, що він ніде не працює, неодружений, не має постійного джерела доходів, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків. На даний момент місце мешкання і знаходження ОСОБА_5 невідоме, як встановлено з відомостей щодо перетинання державного кордону України громадянином України ОСОБА_5 , в період з 08.11.2017 по 04.03.2025 в базі даних не виявлено, згідно з показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які пояснили, що знають ОСОБА_12 , як свого сусіда, останній в кінці липня 2014 року виїхав за межі міста Лисичанська Луганської області та до теперішнього часу не повертався, де на даний час може перебувати вказана особа їм не відомо. Окрім того, прокурором доведено наявність ризиків передбачених ч.3, ч. 5 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Разом з цим, слідчий суддя приходить до висновку про наявність достатності підстав вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 може перебувати на тимчасово окупованій території України, вказане підтверджується матеріалами клопотання.

Окрім того, як встановлено з матеріалів клопотання ОСОБА_5 на виклики слідчого для участі у проведенні слідчих дій, не з`являвся.

Слідчий суддя, окрім цього, враховує характер кримінального правопорушення, яке має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому, практику Європейського суду з прав людини - п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Розумність тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку в залежності від особливостей конкретної справи та причин, про які йдеться у рішеннях національних судів. Тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011).

Слідчим суддею встановлено, що запобігання ризикам переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, вчинення нових злочинів становить суспільний інтерес. Цей інтерес має превалюючи значення та виправдовує обрання підозрюваному запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Так, відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України, слідчий суддя розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до обґрунтованого висновку, що в даному випадку прокурором доведено наявність підстав, передбачених ст. 177 КПК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 дійсно перебуває на тимчасово окупованій території України, а тому клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, підлягає задоволенню та за відсутності підозрюваного слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 9, 131, 132, 176, 177, 178, 182, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 197, 211, 309, 310, 336, 372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене першим заступником керівника Лисичанської окружної прокуратури Луганської області ОСОБА_4 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 в рамках кримінального провадження № 0002246, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 вересня 2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України - задовольнити.

За відсутності підозрюваного, обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 без визначення розміру застави.

Після затримання підозрюваного і не пізніш як через сорок вісім годин з часу його доставки до місця кримінального провадження розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1