У Х В А Л А

19.12.2025 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 у місті Біла Церква Київської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0001998 від 02.06.2024 відносно ОСОБА_3 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,-

у с т а н о в и в:

до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області передано вищевказаний обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0001998 від 02.06.2024 відносно ОСОБА_3 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

В обґрунтуванні клопотання, зазначивши, що необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для обвинуваченого ОСОБА_3 , обґрунтовувалась наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме наявністю реальних підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_3 , може переховуватись від суду, впливати на свідків чи може вчиняти інші кримінальні правопорушення.

В зв`язку з викладеним, зазначив, що у кримінальному провадження термін перебування обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою спливає та ризики, що передбачені п. п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України полягають у наявності підстав вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду впливати на свідків чи може вчиняти інші кримінальні правопорушення, а тому просить клопотання задовольнити та продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 на 60 днів.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , посилаючись на те, що ризики, які зазначає прокурор, не доведені, до клопотання прокурора не додано жодного додатку, які б підтверджували існування вказаних ризиків. Всі ризики про які зазначено носять абстрактний характер, так як ОСОБА_3 має соціальні зв`язки, а саме має дружину та доньку, з якими останній спілкується, рідні піклуються про нього. Також прокурор зазначає, що ОСОБА_3 притягувався до адміністративної відповідальності і тому є ризик того, що обвинувачений буде вести асоціальний спосіб життя, що не відповідає дійсності та не підтверджується жодним документом. Окрім того, сторона захисту зазначає, що ризики на які посилається прокурор обґрунтовуються виключно тяжкістю злочину, у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_3 . Захисник ОСОБА_5 вважає, що відносно обвинуваченого ОСОБА_3 можна обрати запобіжний захід не пов`язаний з обмеженням волі, а саме цілодобовий домашній арешт з носінням електронного браслету, тому заперечує проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку захисника, проти продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечив, просив застосувати до нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Суд, вислухавши думку присутніх учасників судового засідання, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступних висновків.

Як убачається з обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою скасувати, змінити або продовжити, обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справах «Летельє проти Франції», зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання сторони обвинувачення про продовження запобіжного заходу тримання під вартою, суд враховує стадію судового розгляду, дані про особу обвинуваченого; тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винним; можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, а тому наявні ризики, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того суд враховує в сукупності всі наявні обставини даної справи і зважає не лише на суворість можливого покарання, яке є релевантною обставиною в оцінці ризику, а опирається також і на необхідність захисту суспільних інтересів, які незважаючи на презумпцію невинуватості, мають превалююче та переважне значення.

Підсумовуючи все вищенаведене, суд констатує, що інших обставин, котрі давали б підстави до зміни чи скасування запобіжного заходу обвинуваченому, або які більше не виправдовують таке тримання обвинуваченого під вартою, обвинуваченим та його захисником не наведено і судом, в процесі судового розгляду, не встановлено.

Також суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України та бере до уваги і те, що підстави, за яких судом було обрано обвинуваченим запобіжний захід у виді взяття під варту не відпали, а обставини по справі з часу обрання запобіжного заходу не змінились, та ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшились і продовжують існувати.

ЄСПЛ визнає порушенням Конвенції продовження/обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за умови, якщо національні суди «…не розглянули жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів…».

Розглядаючи можливість застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 альтернативного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання, суд, враховуючи вище наведене, вважає його таким, що не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не зможе запобігти ризикам у даному кримінальному провадженні, тому в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем проживання слід відмовити.

Також, згідно п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 183 КПК України та те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального провадження, щодо злочину, який спричинив загибель людини, суд не вбачає підстав для визначення застави як альтернативного виду запобіжного заходу.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про неможливість застосування до обвинуваченого на даній стадії кримінального провадження інших більш м`яких запобіжних заходів.

Таким чином, виходячи з положень КПК України та враховуючи матеріали справи, які свідчать, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 , необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Даних про те, що ОСОБА_3 не може утримуватися в умовах СІЗО, суду не надано.

Керуючись ст. ст. 177, 181, 199, 331 КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу, відмовити.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , задовольнити.

Продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 60 діб, тобто до 06 лютого 2025 року включно, утримуючи в Державній установі Київський слідчий ізолятор Міністерства юстиції України.

Відкласти судове засідання у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0001998 від 02.06.2024 відносно ОСОБА_3 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України на 22 січня 2026 року до 16 години 00 хвилин.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та захиснику, для відому.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду в порядки і строки, передбачені ст. 395 КПК України.

Повний текст ухвали проголошено в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 24.12.2025.

СуддяОСОБА_6