ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря

судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтава провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м.Полтави від 18 липня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність ТУ ДБР, розташовного у м.Полтава, стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою від 07 липня 2025 року.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що подана ОСОБА_6 заява не містить об`єктивних даних про вчинення суддею Немишлянського районного суду міста Харкова ОСОБА_7 будь-яких кримінальних правопорушень, оскільки за своїм змістом і суттю ця заява лише виражає незгоду із процесуальними діями та рішенням судді у конкретній судовій справі за процедурою цивільного судочинства, отже, вона не є повідомленням про кримінальне правопорушення у розумінні вимог КПК України.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою зобов`язати слідчого ТУ ДБР, розташованого у м.Полтава, внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_6 від 07 липня 2025 року.

Вказує, що слідчий суддя не мав права оцінювати його заяву про вчинення кримінального правопорушення, так само як і саме кримінальне правопорушення на предмет наявності чи відсутності складу злочину.

Стверджує, що докази є і про них зазначено у заяві про кримінальне правопорушення це і ухвала, в яку були внесені неправдиві відомості і технічний запис підготовчого судового засідання у цивільній справі.

Учасники, будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час апеляційного розгляду, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися та просили здійснювати судовий розгляд за їх відсутності.

Положеннями ч. 4 ст. 405КПК України передбачено, що неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження, які судом були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає проведенню розгляду.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає приходить до наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положення п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачають можливість оскарження на досудовому провадженні бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Згідно ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Частина 7 ст. 214 КПК України передбачає, що якщо відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені прокурором, він зобов`язаний невідкладно, але не пізніше наступного дня, з дотриманням правил підслідності передати наявні у нього матеріали до органу досудового розслідування та доручити проведення досудового розслідування.

Положення ст. ст. 214, 303 КПК України свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді є бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні та вказана заява чи повідомлення повинна містити достатні дані про наявність ознак кримінально-карного діяння.

З матеріалів провадження вбачається, що 07 липня 2025 року ОСОБА_6 надіслав на електронну адресу ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, заяву про вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.366 КК України, а саме за фактом службового підроблення, вчинене суддею Немишлянського районного суду м.Харкова ОСОБА_7 .

Оскільки відомості за вказаною заявою внесені до ЄРДР не були, ОСОБА_6 15.07.2025 року звернувся до слідчого судді із вищезазначеною скаргою, в якій просив зобов`язати слідчого ТУ ДБР У м. Полтаві у відповідності до вимог ч.1 ст.214 КПК України внести до ЄРДР відомості за його заявою про кримінальне правопорушення від 07.07.2025 року.

Слідчий суддя відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_6 , зазначивши, що в заяві відсутні відомості, які б свідчили про наявність події кримінального правопорушення відповідно до статті 11 КК України, в зв`язу з чим вони не підлягають внесенню до ЄРДР.

З таким рішенням слідчого судді погоджується і суд апеляційної інстанції.

Так, згідно ч.1 ст.11 КК України злочином (кримінальне правопорушення) є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР. При цьому реальність конкретної події злочину має визначатись наявністю об`єктивних даних, що свідчать про ознаки об`єктивної сторони злочину, тобто даних про наявність суспільно небезпечного діяння для злочинів з формальним складом та, додатково, даних про наслідки для злочинів з матеріальним складом.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» від 12.01.2017 року відмітив, що КПК передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Отже, з урахуванням викладеного, заява ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення за своїм змістом та суттю, на думку колегії суддів, не є повідомленням про злочин, і не містить конкретних та достатніх даних про вчинення суддею Немишлянського районного суду м.Харкова ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України та при цьому вбачається, що доводи ОСОБА_6 фактично зводяться до висловлення незгоди із прийнятим суддею рішенням та процесуальними діями під час розгляду цивільної справи.

За такого, відсутні підстави для внесення в Єдиний реєстр досудових розслідувань обставин викладених в заяві ОСОБА_6 .

Посилання апелянта на те що, викладені в заяві відомості про вчинення кримінального правопорушення підлягали обов`язковому внесенню в ЄРДР та слідчий повинен був розпочати досудове розслідування, є неспроможними з огляду на наступне.

Так, аналіз змісту положень ст. 214 КПК України свідчить про обов`язковість вчинення дій лише щодо прийняття та реєстрації заяви, як це передбачено у частині четвертій вказаній статті, і відмова у вчиненні таких дій не допускається.

При цьому зміст частини першої зазначеної статті не передбачає імперативного обов`язку слідчого чи прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема ті, що не містять у собі відомостей про склад кримінального правопорушення, передбаченого діючим Кримінальним кодексом України.

Апеляційний суд звертає увагу, що обов`язок зареєструвати заяву не є обов`язком зареєструвати відомості з цієї заяви в Єдиному реєстрі досудових розслідувань та законодавцем чітко розмежовано поняття внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у відповідності до положень ч. 1 ст. 214 КПК України та прийняття і реєстрації відповідних заяв, про що йдеться у ч. 4 ст. 214 КПК України.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно ст.48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання та здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Процедура притягнення судді до кримінальної відповідальності не може бути використана для здійснення тиску на суддю з метою спонукання його до прийняття «потрібного» судового рішення.

У Висновках №3 (2002) та № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено: є неприйнятною можливість притягнення судді до відповідальності за здійснення своїх обов`язків, крім випадку умисного правопорушення при здійсненні судових функцій.

З огляду на наведене, незгода з рішенням суду сама по собі не може вказувати на наявність в діях судді ознак злочину. Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, а незгода учасника судового процесу у справі не може бути приводом до реєстрації заяви, повідомлення про вчинене суддею кримінальне правопорушення.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження та дійшов обґрунтованих висновків про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Полтава, щодо невнесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення, а тому апеляційна скарга є необґрунтованою, і апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м.Полтави від 18 липня 2025 року без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4