Справа № 331/4955/22
Провадження № 1-кс/331/169/2026
УХВАЛА

іменем України

09.02.2026

Слідчий суддя Олександрівського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання ОСОБА_3 про передоручення зберігання арештованого майна,

В С Т А Н О В И В:

У провадження слідчого судді надійшло клопотання ОСОБА_3 про передоручення зберігання арештованого майна.

Своє клопотання обґрунтовує тим, що ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2022 року у справі № 333/4588/22 було задоволено клопотання дізнавача та накладено арешт на автомобіль Іnfiniti FХ35, держ. номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та ключі від нього. Ухвалу залишено без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 07 грудня 2022 року (провадження №11-сс/807/664/22).

Власником автомобіля Іnfiniti FХ35, держ. номер НОМЕР_1 є ОСОБА_4 , 1969 р.н., який залишається на тимчасово окупованій території м. Василівка, стосовно якого розпочато досудове розслідування, внесене до ЄРДР за № 0000076 за ознаками ч.1 ст. 111-1 КК України. ОСОБА_3 , є добросовісним користувачем автомобіля відповідно до укладеного договору позички.

По теперішній час, протягом понад трьох років автомобіль, техпаспорт і ключі від автомобіля Іnfiniti FХ35, держ. номер НОМЕР_1 утримуються на спеціальному майданчику для тимчасового зберігання транспортних засобів ГУНП в Запорізькій області, розташованому за адресою: м. Запоріжжя, вул. Космічна, 140, перебувають у неналежних умовах і втрачають належний технічний стан та ринкову вартість, що завдає збитків власнику та заявнику, як користувачу, яка за договором позички взяла на себе зобов`язання не тільки користуватись спірним майном, а й забезпечувати зберігання, належний технічний догляд (ремонтні роботи, заправка пальним, тощо), що також порушує принцип пропорційності обмеження права власності (ст. 173 КПК України). Перебування автотранспортного засобу просто неба, без захисного накриття, без постійного користування негативно впливає на його технічний стан, сприяє корозійним пошкодженням, виходу зі строю акумулятора, важливих вузлів та механізмів, паливної та енергетичної системи авто. Транспортний засіб, який не використовується, створю ймовірне підвищене заподіяння шкоди через неможливість повного контролю з боку особи в процесі його використання за умови наявності у відповідного транспортного засобу небезпечних конструктивних елементів (зокрема, паливна та електрична системи автомобіля) (Постанова Верховного Суду від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20).

У тому числі, спеціальний майданчик перебування вилучених автотранспортних засобів знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Космічна, 140, а це за 20,39 км. до лінії бойового зіткнення, та через постійні обстріли та досяжність до ураження у т.ч. реактивними системами залпового вогню, є максимальна небезпека та реальна загроза пошкодження та псування транспортного засобу на зазначеному майданчику внаслідок влучання боєприпасів, що суперечить принципу забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, тривале утримання майна без процесуальної потреби є надмірним втручанням у право власності, що порушує ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У період з 2022 по 2026 роки заявник перебуває у статусі внутрішньо переміщеної особи та виконує службові обов`язки клінічного психолога в ДУ ТМО МВС України по Запорізькій області, де надала допомогу понад 15 000 пацієнтам, серед яких близько 6 500 поранених військових НГУ, поліцейських та звільнених з полону. Цей факт підтверджує її громадянську позицію та відданість державі та народу України, що робить абсурдним припущення про будь-яку причетність до дій, спрямованих проти держави. Увесь цей час заявник перебувала у м. Запоріжжі без виїзду до інших безпечних територій. Але взяті на себе зобов`язання щодо утримання оспорюваного майна (транспортного засобу) створюють їй як моральні так і матеріальні негативні наслідки, оскільки вона не може у повній мірі реалізувати своє право користування довіреним їй майном.

Просить доручити відповідальне зберігання вилученого ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.10.2022 у справі № 333/4588/22 арештованого автомобіля Іnfiniti FХ35, держ. номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та ключі від нього, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_3 , яка мешкає у АДРЕСА_1 , з обов`язком пред`являти транспортний засіб за вимогою органу досудового розслідування або суду.

У судове засідання заявниця, ОСОБА_3 , не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Слідчий у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, щодо розгляду клопотання поклався на розсуд суду.

За таких обставин, слідчий суддя розглянув клопотання у відсутність учасників судового провадження на підставі ст. 26 КПК України.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання слідчим суддею не здійснювалась.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних обставин.

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2022 року у справі № 333/4588/22 було задоволено клопотання дізнавача та накладено арешт на автомобіль Іnfiniti FХ35, держ. номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та ключі від нього. Ухвалу залишено без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 07 грудня 2022 року (провадження №11-сс/807/664/22).

Згідно договору позички транспортного засобу від 17.02.2022 року власником автомобіля Іnfiniti FХ35, держ. номер НОМЕР_1 є ОСОБА_4 , 1969 р.н.. ОСОБА_3 , є добросовісним користувачем автомобіля відповідно до укладеного договору позички.

Згідно зі статтею 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до п.7 ч.2 ст.131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст.132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно вимог п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Частиною 1 ст. 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 6 частини першої статті 100 КПК України, речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню: повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 3.06.2016 №5 передбачено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності в загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник, у тому числі й особа, котра не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому ст. ст. 174, 539 КПК України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

В ст. 16 КПК України, однією з основних засад кримінального провадження визнано недоторканність права власності. Позбавлення або обмеження цього права під час кримінального провадження можливе тільки на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому кодексом, що і змусило захисника звернутися з даним клопотанням до суду.

Статтею 1 додаткового (першого)протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено,що кожна фізична,або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше,як в інтересах суспільства і на умовах,передбачених законом,або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A №98) (справа «East/West Alliance Limited» проти України).

Таким чином, в окремих випадках орган дізнання, досудового слідства, суд може повернути власникам вилучені у них речі для зберігання і до прийняття рішення у справі, якщо буде визнано, що це не призведе до виникнення перешкод для успішного провадження у справі.

Згідно п. 1 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 19.11.2012 року, № 1104 (далі - Порядок), цей Порядок визначає правила зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, та схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження.

Відповідно до п. 4 Порядку, речові докази, крім тих, що повернуті власнику або передані йому на відповідальне зберігання, реалізовані, знищені, технологічно перероблені, зберігаються до передачі їх суду в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку. Якщо через громіздкість чи з інших причин речові докази не можуть бути передані суду, вони зберігаються в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку, до набрання законної сили судовим рішенням, яким закінчується кримінальне провадження або вирішується спір про їх належність у порядку цивільного судочинства. Також згідно п. 5 зазначеного Порядку умовою зберігання речових доказів повинне бути забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей. Забороняється зберігання речових доказів в умовах, що можуть призвести до їх знищення чи псування. У разі потреби необхідне вжиття невідкладних заходів для приведення таких речових доказів до стану, що дає змогу забезпечити їх подальше зберігання.

Будь-яких доказів того, що ОСОБА_3 , яка є добросовісним набувачем, може приховати, пошкодити, знищити майно, слідчим не надано.

Таким чином, у відповідності до положень наведеного законодавства, в окремих випадках орган дізнання, досудового слідства, суд повертає власникам вилучені у них речі для зберігання і до прийняття рішення у справі, якщо буде визнано, що це не призведе до виникнення перешкод для успішного провадження у справі.

Відповідно до п. 18 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді першої інстанції належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Враховуючи вище викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що передача майна на відповідальне зберігання ОСОБА_3 не буде перешкоджати досудовому розслідуванню, а тому вважає за доцільне про передоручення зберігання арештованого майна, задовольнити та змінити місце зберігання арештованого майна та передади його на відповідальне ОСОБА_3 .

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 3, 7, 9, 16, 28, 98, 100, 170, 309, 532 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_3 про передоручення зберігання арештованого майна задовольнити.

Передати на відповідальне зберігання, вилученого ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.10.2022 у справі № 333/4588/22, арештованого автомобіля Іnfiniti FХ35, держ. номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та ключі від нього, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_3 , яка мешкає у АДРЕСА_1 , із збереженням позбавлення права на відчуження і розпорядження майном та з обов`язком пред`явлення транспортного засобу за вимогою органу досудового розслідування або суду, належного зберігання автомобіля за вказаною адресою до скасування арешту майна.

Ухвалу може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1