КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-сс/4809/610/25 Головуючий у суді І-ї інстанції - ОСОБА_1
Категорія - ст. 309 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2025 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді у складі колегії суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5 ,

при участі:

прокурора - ОСОБА_6

адвокатки, яка представляє інтереси власника арештованого майна, - ОСОБА_7 ,

власника арештованого майна - ОСОБА_8 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, за апеляційною скаргою адвокатки, яка представляє інтереси власника арештованого майна ОСОБА_8 , - ОСОБА_7 , ухвалу слідчого судді Фортечного районного суду м. Кропивницького від 26.11.2025 прозадоволення клопотання слідчого про арешт майна підозрюваного ОСОБА_8 у межах кримінального провадження №0038672 від 16.10.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Слідчим суддею розглянуте клопотання старшого слідчого СВ Кропивницького районного управління поліції ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні №0038672 від 16.10.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Дане кримінальне провадження розслідується слідчим відділом Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області.

У межах даного кримінального провадження 12.11.2025 підозру вручено ОСОБА_8 .

Обставини події кримінального правопорушення, як їх наразі встановлено, такі: ОСОБА_8 , у період з 28 по 29 грудня 2022 року, будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу за призовом під час мобілізації та перебуваючи на посаді номер обслуги 1 мінометного розрахунку 1 мінометного взводу 1 мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», діючи умисно в порушення вимог ст. ст. 2, 11, 16-17, 127-128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, самовільно залишив в умовах воєнного стану та в бойовій обстановці пункт тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 , яка тимчасово дислокувалась в АДРЕСА_1 , та ухилявся від проходження військової служби по теперішній час, перебуваючи різних в місцях, використовуючи виниклий у зв`язку з цим вільний час на власний розсуд, що не пов`язано з виконанням його обов`язків з військової служби, до моменту затримання ОСОБА_8 , в порядку ст. 208 КПК України, старшим слідчим слідчого відділу Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області за адресою: Кіровоградська область, Кропивницький район м. Бобринець, вул. Соборна, буд. 141.

ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України 12.11.2025.

Під час особистого обшуку, 13.11.2025, за адресою: АДРЕСА_2 , вилучено мобільний телефон «XiaomіModel 2107113SG», IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , який поміщено до сейф пакету НПУ за № ICR01760176; мобільний телефон належать підозрюваному ОСОБА_8 .

Метою арешту майна зазначено збереження речових доказів.

Слідча суддя, розглянувши означене клопотання, постановила задовольнити його і накласти арешт на вказаний мобільний телефон, із забороною відчуження, розпоряджання та користування майном.

Пославшись на положення ст. ст. 131, 170, 173 КПК України, своє рішення слідча суддя умотивувала тим, що матеріалами клопотання обґрунтовано, що вилучений мобільний телефон містить чи може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, яке розслідується у даному кримінальному провадженні; відповідають ознакам, зазначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України, і мають значення речових доказів.

Із судовим рішенням слідчої судді не погоджується особа, на майно якої накладений арешт, і представниця особи, на майно якої накладений арешт, адвокатка ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді.

Свої вимоги обґрунтовує такими доводами.

Стаття 167 Кримінального процесуального кодексу України визначає поняття тимчасово вилученого майна, і яким критеріям таке майно має відповідати; майно, вилучене у ОСОБА_8 , - не відповідає таким критеріям.

У клопотанні слідчого йдеться, що у вилученому мобільному телефоні ОСОБА_8 можуть зберігатися відомості щодо самовільного залишення військової частини або місця служби ОСОБА_8 в умовах воєнного часу або бойовій обстановці, а тому майно вилучене з метою його огляду та проведення НСРД , але слідчий не може з достовірністю зазначити, що у мобільному телефоні дійсно міститься інформація, важлива для досудового розслідування, а повідомляє, що планує провести огляд даного телефону.

Також, не було заявлено доказів ризику знищення чи пошкодження майна ОСОБА_8 .

Захист вказує, що вилучене майно (мобільний телефон) - не відповідає критеріям речового доказу.

Слідчий не зміг визначитися із тим, чому саме він накладає арешт на майно, мету такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, власника майна ОСОБА_8 та його представника, які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили задовольнити їх,висновок прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги дослідивши матеріали клопотання слідчого про накладення арешту на майно, зваживши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст. 131, ч. 1 ст. 170 КПК України засобом забезпечення кримінального провадження є арешт майна, який полягає у тимчасовому позбавленні за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 даної норми Закону визначено, що з метою забезпечення збереження речового доказу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Положеннями ст. 84 КПК України встановлено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні данні, отримані у передбаченому КПК порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п.3, 4 ч.2 ст.170 цього Кодексу; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 КПК України); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Із матеріалів клопотання убачається, що СВ Кропивницького районного управління поліції ГУНП в Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0038672 від 16.10.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

В ході проведення слідчих (розшукових) дій у межах даного кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_8 , у період з 28 по 29 грудня 2022 року, будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу за призовом під час мобілізації та перебуваючи на посаді номер обслуги 1 мінометного розрахунку 1 мінометного взводу 1 мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», діючи умисно в порушення вимог ст. ст. 2, 11, 16-17, 127-128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, самовільно залишив в умовах воєнного стану та в бойовій обстановці пункт тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 , яка тимчасово дислокувалась в АДРЕСА_1 , та ухилявся від проходження військової служби по теперішній час, перебуваючи різних в місцях, використовуючи виниклий у зв`язку з цим вільний час на власний розсуд, що не пов`язано з виконанням його обов`язків з військової служби, до моменту затримання ОСОБА_8 , в порядку ст. 208 КПК України, старшим слідчим слідчого відділу Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області за адресою: Кіровоградська область, Кропивницький район м. Бобринець, вул. Соборна, буд. 141.

ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України 12.11.2025.

Під час особистого обшуку, 13.11.2025, за адресою: АДРЕСА_2 , вилучено мобільний телефон «XiaomiModel 2107113SG», IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , який поміщено до сейф пакету НПУ за № ICR01760176; мобільний телефон належать підозрюваному ОСОБА_8 .

Постановою слідчого від 12.11.2025 вилучені речі визнанні речовими доказами у кримінальному провадженні.

З огляду на викладене слідчий просив накласти арешт на вилучене 12 листопада 2025 року майно з метою збереження речових доказів.

Обставини кримінального провадження вказують на наявність підстав вважати, що мобільний телефон «XiaomiModel 2107113SG», IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , який поміщено до сейф пакету НПУ за № ICR01760176, є речовим доказом за даним кримінальним провадженням та вилучений мобільний телефон з наявною у ньому інформацією про дислокацію мобільного терміналу, дзвінки, листування може підтвердити або спростувати обставини вчинення кримінального правопорушеннята як доказ обставин під час судового розгляду, тому зазначене майно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК України, є необхідність його арешту з метою його збереження для проведення відповідних експертиз.

Згідно ч. 10, ч. 11 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Стандарт доказування під час розгляду слідчим суддею питання про арешт майна з метою збереження речових доказів є меншими ніж для повідомлення особі про підозру, висунення обвинувачення і тим більше доведеності обвинувачення в суді. Мета арешту майна є забезпечення дієвості кримінального провадження та полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для вилучення майна та його арешту.

На даному етапі досудового розслідування дізнавач, слідчий або прокурор не зобов`язані мати докази, достатні для повідомлення про підозру або пред`явлення обвинувачення, оскільки це завдання наступних етапів досудового розслідування.

Водночас, у випадку, якщо наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована або будуть проведені всі необхідні слідчі дії з таким майном, чи встановлено відсутність складу чи події злочину, а так само стороною обвинувачення у розумні строки, в значенні ст. 28 КПК, не будуть вжиті належні заходи для встановлення та перевірки відповідних обставин і прийняття рішення відповідно до ст. 283 КПК, власники або законні володільці цього майна наділені правом ініціювати, в порядку ст. 174 КПК, питання про скасування накладеного арешту.

Враховуючи викладене, а також те, що вказане в клопотанні майно може містити інформацію щодо розслідуваного злочину, існує необхідність проведення низки слідчих та інших процесуальних дій, зокрема закінчити проведення призначеної комп`ютерно - технічної експертизи, апеляційний суд доходить висновку, що рішення слідчого судді є законним, обґрунтованим та таким, що ґрунтується на матеріалах провадження, у зв`язку з чим апеляційна скарга адвоката задоволенню не підлягає.

Разом із тим, як встановлено, підозрюваний ОСОБА_8 має ускладнення за станом здоров`я та потребує обстеження лікаря стоматолога, що підтверджується клопотанням ОСОБА_8 ..

Зважаючи на зазначене, а також положення ст. 206 КПК України, якими регламентовані загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини, колегія суддів також приймає рішення щодо зобов`язання начальника слідчого ізолятору та прокурора організації проходження підозрюваним ОСОБА_8 відповідного рекомендованого йому обстеження лікарем - стоматологом.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвокатки, яка представляє інтереси власника арештованого майна ОСОБА_8 , - ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді слідчого судді Фортечного районного суду м. Кропивницького від 26.11.2025 про задоволення клопотання слідчого про арешт майна підозрюваного ОСОБА_8 у межах кримінального провадження №0038672 від 16.10.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, - залишити без змін.

На підставі положень ст. 206 КПК України, зобов`язати начальника ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» та прокурора організувати забезпечення проведення обстеження підозрюваного ОСОБА_8 лікарем стоматологом у відповідності до наявних у нього діагнозів та медичних показань.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4