Справа № 729/1102/25
1-кп/729/134/25
В И Р О К

і м е н е м У к р а ї н и

23 вересня 2025 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000141 від 17.08.2024 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Бобровиця, Бобровицького району, Чернігівської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , громадянка України, проходить військову службу в/ч НОМЕР_1 , раніше не судимої ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Солдат ОСОБА_3 проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно з вимогами ст. 68 Конституції України ОСОБА_3 зобов`язана неухильно додержуватися Конституції та законів України.

Будучи діючим військовослужбовцем, ОСОБА_3 повинна знати та беззастережно дотримуватися правил поведінки військовослужбовця поза службою, які регламентовані ст.ст. 4, 11, 12, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», та зобов`язують кожного військовослужбовця свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, дорожити честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, бути дисциплінованим, під час перебування поза розташуванням військової частини не допускати негідних вчинків та знати і неухильно дотримуватись вимог Правил дорожнього руху.

Так, 16.08.2024 близько 18 год. 50 хв., ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухалась по автодорозі між с. Мирне та м. Бобровиця, Ніжинського р-ну, Чернігівської обл., в напрямку м. Бобровиця не доїжджаючи до населеного пункту Бобровиця близько 2 км, зі швидкістю 50 км/год, разом із пасажиром ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рухаючись по автодорозі між с. Мирне та м. Бобровиця Ніжинського р-ну Чернігівської обл., в напрямку м. Бобровиця, перебуваючи за 200 м до початку першого сліду бокового ковзання автомобіля «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_3 , пасажир ОСОБА_7 втрутився в керування транспортним засобом, а саме лівою рукою натиснув на праву ногу ОСОБА_3 , яка знаходилась на педалі газу (акселератора), внаслідок чого швидкість руху автомобіля збільшилась до близько 100 км/год., після чого пасажир забрав руку.

Після втручання пасажира в керування транспортним засобом, тобто моменту виникнення небезпеки для руху, водій ОСОБА_3 повинна була негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, маючи реальну можливість зупинити автомобіль «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_3 , остання проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змін, продовжила рух та проїхала 121,3 м.

У подальшому, перебуваючи на відстані 46,0 м до початку першого сліду бокового ковзання автомобіля «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_2 , пасажир ОСОБА_7 лівою рукою повернув кермо автомобіля «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_3 вліво і відпустив кермо. ОСОБА_3 проїхала по дузі відстань 47,2 м, після цього остання намагаючись повернутись на свою смугу руху повернула кермо вправо, внаслідок чого автомобіль розпочав рухатись праворуч в боковому заносі, для вирівнювання автомобіля намагалась повернути кермо вліво та натиснула на педаль гальм, але автомобіль «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись в некерованому боковому заносі, продовжив зміщуватись вправо, після чого переїхавши праву смугу руху автомобіль виїхав на праве узбіччя та перекинувся.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля марки «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_7 , отримав тілесні ушкодження - політравму, від яких останній ІНФОРМАЦІЯ_3 помер у КНП «Чернігівській обласній лікарні».

Так, в даній дорожній обстановці водійка ОСОБА_3 , порушила вимоги Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 із змінами від 09.02.2022 № 105, а саме: п. 12.3 - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

Порушення водієм ОСОБА_3 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 із змінами від 09.02.2022 № 105, стали причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди та знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками у вигляді спричинення смерті потерпілого ОСОБА_7 .

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 , визнала свою вину у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, не оспорює фактичні обставини, кримінальне правопорушення вчинила при обставинах вказаних в обвинувальному акті. У скоєному щиро розкаялася, жалкує, що так сталося, запевнюючи, що в подальшому нічого протиправного вчиняти не буде, просить пробачення у потерпілої через її представника та просить не позбавляти її волі.

Покази обвинуваченої є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України в судовому засіданні визнано недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження які ніким не оспорюються, суд обмежився допитом обвинуваченої та дослідженням матеріалів кримінального провадження які її характеризують. Зміст цих обставин вірно розуміються обвинуваченою та іншими учасниками судового провадження, сумнівів стосовно добровільності їх позиції у суду не має, та роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінюючи досліджені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності та керуючись законом, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченої ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом , що спричинило смерть потерпілого.

Згідно з вимогами ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_3 , вид та міру покарання у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його скоєння та ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею злочину, який відноситься до тяжких злочинів з необережності, враховує особу обвинуваченої, її характеризуючі дані з місця проживання, її поведінку в судовому засіданні, у ході якого давала правдиві послідовні покази.

При призначенні обвинуваченій виду і міри покарання суд керується загальними засадами призначення покарання, принципом пропорційності заходу переслідування меті, як він розтлумачений Європейським судом з прав людини у п.38 рішення "Ізмайлов проти Росії" від 16 жовтня 2008 р. та у п.п.34, 41 рішення "Швидка проти України" від 30 жовтня 2014 р.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що обвинувачена добровільно відшкодувала збитки, про що вказав представник потерпілої у судовому засіданні, суд відповідно до ст. 66 КК України визнає дану обставину, як таку, що пом"якшує її покарання .

Відповідно ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 не встановлено.

Приймаючи до уваги особу обвинуваченої, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, проходить військову службу в ЗСУ, позитивно характеризується за місцем служби та проживання, обставини, що пом`якшують її покарання та істотно знижує ступінь суспільної небезпеки, як щире каяття, що виразилося в її відвертому визнанні вини у вчиненні злочину, щирому співчутті з приводу цього та осуді своєї поведінки, добровільне відшкодування потерпілій шкоди, що свідчить про її бажання виправити наслідки вчиненого, раніше не судима, думку потерпілої про призначення обвинуваченій покарання не пов"язаного з позбавленням волі, приймає до уваги висновок органів пробації, згідно якого виправлення обвинуваченої без позбавлення волі можливе і не становить певну небезпеку для суспільства, ризик вчинення повторного кримінального правопрушеня та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється, як середній, також те, що покарання на меті має не тільки кару, а й виправлення і попередження вчинення нових злочинів, при цьому суд враховує, що з моменту вчинення кримінального правопорушення до даного часу обвинувачена інших злочинів не вчинила, скарг на її поведінку не надходило, суд приходить до висновку про необхідність призначення їй міри покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, та з урахуванням п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з яким суди повинні призначати покарання менш суворе - особам, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, тощо, з метою перевиховання та виправлення обвинуваченої, попередження вчинення нею нових злочинів, вважає за необхідне призначити їй покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на певний строк та з урахуванням вище викладених обставин з подальшим звільненням її від призначеного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку відповідно до ст. 75 КК України та покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Таким чином, призначене судом покарання обвинуваченій, яке не пов`язане з ізолюванням її від суспільства буде справедливим, необхідним та достатнім для її виправлення, а також з метою припинення злочинної діяльності, як самою обвинуваченою так і іншими особами. Крім того, покладення на обвинувачену обов`язків, передбачених ст. 76 КК України зможе позитивно вплинути на її поведінку та здатне виправити її та запобігти вчиненню нею нових злочинів.

Призначаючи такий вид покарання обвинуваченій, який не пов"язаний з позбавленням волі , суд виходив з того, що ОСОБА_3 вперше притягується до кримінальної відповідальності, злочин, який вона вчинила, відноситься до категорії тяжких, але неумисних злочинів, щиро розкаялася, позитивно характеризується, проходить військову службу в ЗСУ, потерпіла в заяві та її представник у судовому засіданні підтвердили досягнення згоди та відшкодування обвинуваченою визначених ними компенсацій, звернулись про відсутність будь-яких претензій до неї та зазначили про відсутність заперечень призначення покарання без його реального відбування з випробуванням та іспитовим строком, обтяжуючі покарання обставини відсутні, як і будь-які негативні дані щодо поведінки обвинуваченої протягом часу з моменту вчиненого до дня ухвалення вироку, що не заперечується прокурором, а також саму поведінку потерпілого, який будучи пасажиром втрутився в керування транспортним засобом .

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст.286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд зазначає наступне.

Позбавлення права керувати транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого покарання, передбаченій ч. 2 ст. 50 КК. У контексті розглядуваного питання особливої уваги набуває досягнення мети покарання щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, з дотриманням засади справедливості та принципу рівності всіх перед законом.

Так, внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення водія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.

При цьому, слід звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.

Каральна мета такого додаткового покарання досягається як безпосередньою забороною керувати транспортними засобами (позбавлення суб`єктивного права), так і покладенням на особу у зв`язку з цим уповноваженим органом з питань пробації певних обов`язків, а також роз`яснення особі наслідків невиконання покладених обов`язків та ухилення від відбування додаткового покарання.

Підхід щодо неможливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом, а також нівелює попереджувальну мету покарання.

Враховуючи зазначене, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

При прийнятті такого рішення, суд враховує, що через дотримання засад призначення покарання реалізуються принципи справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.Згідно до п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23 грудня 2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Не дивлячись на те, що обвинувачена не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, допустила керування транспортним засобом не набувши у передбаченому законом порядку відповідних знань та навиків з водіння та внаслідок грубого порушення нею правил безпеки дорожнього руху настала смерть потерпілого, суд не знаходить законних підстав для звільнення ОСОБА_3 від призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України. Покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами сприятиме запобіганню вчиненню обвинуваченою нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_3 не обирати.

Відповідно до ч. 4 ст. 175 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України процесуальні витрати, пов`язані з залученням експерта підлягають стягненню на користь держави з обвинуваченої.

Керуючись ст.ст. 371, 373-374, 381-382 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити їй покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, з позбавленням її права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку тривалістю в 3 ( три ) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації .

Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 15219 (п`ятнадцять тисяч двісті дев`ятнадцять) грн. 81 коп. за проведення судової експертизи.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Бобровицького районного суду Чернігівської області від 20 серпня 2024 року, на автомобіль марки «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Після вступу вироку в законну силу речові докази:

- змиви речовини з керма, змиви речовини з коробки перемикання передач автомобіля, змиви речовини з ручки передніх пасажирських дверей автомобіля Honda CR-V, д.н.з. НОМЕР_2 , змиви речовини з лівої руки ОСОБА_3 , змиви речовини з правої руки ОСОБА_3 - залишити у матеріалах кримінального провадження;

- мобільний телефон марки «Redmi», синього кольору - залишити у користуванні власника;

- автомобіль марки «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_2 - залишити у користуванні власника.

Вирок може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1