Справа № 446/2725/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою

19.11.2025 року м. Кам`янка-Бузька

Слідчий суддя Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції), слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СВ відділення поліції №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області ст.лейтенанта ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні за № 0000109 від 07.02.2024 року стосовно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Підліски, Мостиського району, Львівської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

встановив:

СВ відділення поліції №1 Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені № 0000109 від 07.02.2024 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено що наказом тимчасового виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 від 24 липня 2023 року № 1 солдата ОСОБА_6 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду старшого стрільця-оператора піхотного відділення піхотного взводу піхотної роти військової частини НОМЕР_1 .

Будучи військовослужбовцем по мобілізації військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався нормативно-правовими актами та триває до теперішнього часу.

Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом Статут) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Статті 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Разом з тим, солдат ОСОБА_6 діючи умисно, бажаючи тимчасово ухилитися від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, не отримавши дозволу відповідного командира, 17.12.2023 у точно невстановлений час, однак не пізніе 23:48 год., самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокувалась за адресою: АДРЕСА_2 та перебував поза межами розташування території військової частини НОМЕР_1 до 18.11.2025, а саме до моменту встановлення його місця знаходження і доставлення його до Відділення поліції №1 Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області, чим припинено вчинення кримінального правопорушення.

Час ухилення від проходження військової служби проводив, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

Відтак, з 17.12.2023 до 18.11.2025 солдат ОСОБА_6 , проводив час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи за місцем свого проживання.

18 листопада 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, тобто в самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

18 листопада 2025 року ОСОБА_6 затримано в порядку ст.ст. 208, 615 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Слідчий СВ відділення поліції №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області ст.лейтенант поліції ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_8 , звернулася до слідчого судді із клопотанням про застосування стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у зв`язку з тим, що останньому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та існують ризики, передбачені ст.177 КПК України.

В судовому засіданні слідчий слідчого відділення відділення поліції № 1 Львівського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_4 підтримав клопотання з наведених у ньому доводів. Додатково зазначив, що ризики, зазначені у клопотанні, є обґрунтованими та доведеними, запобігти яким застосуванням іншого більш м`якого запобіжного заходу не можливо. Також зауважив, що згідно ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частині 1 цієї статті.

Прокурор підтримав клопотання слідчого та просив його задовольнити, зазначивши, що, необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованим, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, переконаний, що існують ризики, передбачені п. п. 1,3, та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Захисник ОСОБА_5 , якого підтримав підозрюваний ОСОБА_6 , заперечував проти задоволення клопотання, зазначивши, що клопотання є невмотивованим, ризики, на які посилається слідчий та прокурор, є лише припущеннями. Та врахувавши, що підозрюваний має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні неповнолітніх дітей, раніше не судимий, має бажання поновитися на військовій службі, застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, або визначити заставу в мінімальному розмірі.

Дослідивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують його доводи, заслухавши учасників судового розгляду, приходжу до висновку, що стосовно підозрюваного необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у скоєнні тяжкого злочину проти встановленого порядку несення військової служби, вчинений в умовах воєнного стану, який карається позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.

В силу ст.ст. 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчинені особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбаченні ч.1 ст.177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, суд відповідно до вимог ст. 178 КПК України крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частиною 1 ст. 183 КПК України закріплено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 8, ч.5 ст. 9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовуються з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30.08.1990, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумності підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування.

Крім того, відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Також, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_6 із вчиненням кримінального правопорушення та виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст.2 КПК України.

Наявність обгрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які долучені до матеріалів клопотання, а саме: витягом з ЄРДР, копією рапорта співробітника поліції, матеріалами службового розслідування щодо самовільного залишення військової частини військовослужбовцем ОСОБА_6 , іншими матеріалами досудового розслідування.

Слідчий суддя вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази, наявні в матеріалах кримінального провадження, є вагомими та такими, що об`єктивно зв`язують підозрюваного з інкримінованим йому злочином, а отже підозра на даному етапі слідства є достатньою та належно обґрунтованою, і на цій стадії вона є достатньою для вирішення питання про обрання запобіжного заходу.

В обґрунтування поданого клопотання слідчий посилається на те, що під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_6 може: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має обґрунтувати свій висновок про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи. При цьому кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. Наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При оцінці ризиків переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінювані ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У рішенні «Пунцельт проти Чехії» N 31315/96 від 25 квітня 2000 року, Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських судів, що прийняли рішення про тримання під вартою, з огляду, в тому числі на те, що заявникові загрожувало відносно суворе покарання.

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено, що серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Слідчим доведена наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають підстави вважати, що ОСОБА_6 може:

-переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Слідчий суддя вважає, що такий ризик на момент розгляду даного клопотання є доведеним, адже ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке згідно з ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років. Так, розуміючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення (злочину), суворість та невідворотність послідуючого покарання, підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Слідчий суддя враховує рішення ЄСПЛ «Клот проти Бельгії», що ризик вчинення нових правопорушень має місце, коли попередня поведінка особи дає підстави для очікувань, що він не має наміру зупинятись в своїх злочинних діях, коли небезпека має бути явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи.

Разом з тим, слідчим суддею відзначається, що враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення органом досудового розслідування доведено ризик того, що підозрюваний ОСОБА_6 може продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Також, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя, крім наявності вказаних вище ризиків, враховує дані про особу підозрюваного, який є військовослужбовцем за мобілізацією, раніше не судимий, вік і стан здоров`я підозрюваного, щодо яких відсутні відомості, які б перешкоджали триманню його під вартою, має постійне місце проживання, одружений, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчинені військового злочину, вчиненого в умовах воєнного стану, коли Український народ героїчно протистоїть військовій агресії Російської Федерації, а також те, що вказане кримінальне правопорушення має підвищений суспільно небезпечний характер, оскільки впливає на обороноздатність України.

Зазначені обставини на переконання слідчого судді беззаперечно свідчать про те, що ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення відповідальності, та продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, і ці ризики є доведеними.

Стороною захисту не наведено безумовних підстав для відмови в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та беззаперечних стримуючих факторів подальшої належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Разом з тим, суд враховує, що доцільність подальшого тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 буде перевірена судом через нетривалий час, у тому числі вона може бути перевірена за клопотанням сторони захисту.

Оцінюючи в сукупності встановлені у даному кримінальному провадженні ризики, передбачені ст.177 КПК України, дані про особу підозрюваного, тяжкість злочину, у вчиненні якого він підозрюється, суд дійшов висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу є неможливим, оскільки вони не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та дієвість кримінального провадження, яке на даний час триває і проводяться слідчі дії, спрямовані на встановлення всіх обставин його вчинення та зібрання необхідних доказів.

Крім того, відповідно до вимог ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частині 1 цієї статті.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

З урахуванням викладеного та зважаючи на доведеність слідчим та прокурором наявності обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід задовольнити. Потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи.

Метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 є забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання зазначеним ризикам.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану, слідчий суддя, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.407 КК України.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного із самовільним залишенням місця служби військовослужбовцем понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, беручи до уваги характер вчинення кримінального правопорушення, підстав для застосування альтернативи у вигляді застави слідчий суддя не вбачає.

Керуючись ст.ст. 132, 176-178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 205, 208, 372, 376, 615 КПК України, слідчий суддя -

ухвалив:

Клопотання слідчого СВ відділення поліції №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області ст.лейтенанта ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні за № 0000109 від 07.02.2024 року стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Застосувати стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Львівський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів.

Розмір застави не визначати.

Строк дії ухвали слідчого судді становить 60 (шістдесят) днів і обчислюється з моменту фактичного затримання підозрюваного, тобто з 18.11.2025.

Ухвала про обрання запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення, а останнім днем строку її дії є 16.01.2026 - включно.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним, який тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_9