В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представників потерпілого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001588 від 20.12.2022, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Покровськ Донецької області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, ФОП, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в :

19 грудня 2022 року, близько 10 години ОСОБА_7 перебуваючи за адресою Слов`янська набережна біля кавярні « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яке розташовано в м. Ужгороді та виїжджаючи заднім ходом з парковки на автомобілі марки «Volkswagen Jeta», державний номерний знак НОМЕР_1 , де в цей час позаду автомобіля проходив потерпілий ОСОБА_4 на якого майже не наїхав ОСОБА_7 , однак потерпілий ОСОБА_4 в останій момент встиг відскочити.

В подальшому потерпілий ОСОБА_4 зробив водію вищевказаного автомобіля усне зауваження, після якого, ОСОБА_7 відкрив двері та почав виражатись в бік потерпілого нецензурною лайкою та в подальшому ОСОБА_7 , вийшовши зі свого автомобіля, підійшов до потерпілого ОСОБА_4 , впритул та, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, поводячи себе агресивно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс потерпілого ОСОБА_4 , не менше чотирьох ударів правою та лівою руками затиснутими в кулак в область обличчя, а саме: в ніс, ліве око, верхню губу та нижню губу, в результаті чого потерпілий ОСОБА_4 , отримав, згідно висновку судово-медичного експерта №17 від 23.02.2023, тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, закритого перелому кісток носа, з цефалічним та антено-вегетативним синдромом. Згідно висновку експерта, тілесні ушкодження у виді закритого перелому кісток носа та носової переділки із зміщенням та порушенням носового дихання потягли за собою розлад здоров`я на строк більше 21 дня і по цій ознаці, згідно п. 2.2.2. «правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995, кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_7 вину свою не визнав і дав покази, що 19.12.2022, вийшов з дружиною з кафе та намагався виїхати з парковки заднім ходом, рухався на аварійній сигналізації та на невеликій швидкості, приблизно 1 км/год., оскільки це був будній день і рух на дорозі був жвавий. В цей час, з його боку, ззаду, із-за припаркованого автомобіля вийшов потерпілий, можливо останній перелякався руху автомобіля та вдарив по кришки багажника, оскільки відчув цей удар. Потім потерпілий відійшов метрів на 5, продовжував щось казати і показав середній палець. Обвинувачений зупинився і спитав що трапилося, чому він вдарив по машині і кричить. На що потерпілий відповів, що обвинувачений тут чужинець, повинен бути «тихіше води, нижче трави», що роз`їздився тут і так далі. Після того став казати, що у нього батько в Донецькій області. Весь час, коли потерпілий кричав, він робив різкі агресивні випади в його бік. В ході цього конфлікту обвинувачений та потерпілий опинилися позаду машині, вони перебували десь на відстані метра. Потерпілий весь час розмахував руками, можливо він так жестикулював, але це насторожило обвинуваченого. Потерпілий рухався в бік обвинуваченого. Потім побачив, що потерпілий підняв ліву руку, перелякався та підняв свою руку. Потім потерпілий почав обходити машину і швидко рухатися в його бік, потім обвинувачений отримав перший удар у повіко, після чого кров стала заливати око і він почав відмахуватися від потерпілого, відбивати його удари. Потім обвинувачений знов підійшов ближче і наніс удар в шию, і в голову в область вуха. В цей час він схопив його та відштовхнув. Далі потерпілий знов почав підходити до нього. В цей час вийшла дружина і стала між ними, після чого конфлікт зупинився. Потім відвіз дружину і повернувся на місце подію. Також звернувся в поліцію із заявою про спричинені тілесні ушкодження і до лікарні. Було порушено кримінальну справу за ч.1 ст. 125 КК України, провадження закрито. Зазначив, що не мав наміру наносити удари потерпілому, але допускає, що міг нанести удари.

В судових дебатів та останньому слові обвинуваченим було визнано факт спричинення тілесних ушкоджень, разом з тим він не погодився з кваліфікацією за ч.1 ст. 122 КК України, зазначив, що діяв в стані крайньої необхідності і такі тілесні ушкодження слід кваліфікувати за ч.1 ст. 125 КК України.

Крім того, сторона захисту зазначила, що всі докази необхідно визнати недопустимим, оскільки направлення обвинувального акта до суду у цьому кримінальному провадженні поза строком досудового розслідування є прямим порушенням не тільки прав підзахисного ОСОБА_7 , але й процедури складення обвинувального акта. Зокрема до суду скерований реєстр матеріалів досудового розслідування, який суттєво різниться від реєстру, який був вручений стороні захисту. Не було надано доступ до всіх матеріалів досудового розслідування. Зокрема такими процесуальними документами, які не в силу вимог ст. 290 КПК України, не надавався доступ є : Постанова про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного в розшук від 12.07.2023 та Постанова про призначення комісійної судово-медичної експертизи від 05.07.2023, з якими сторона захисту була ознайомлена під час відкриття матеріалів досудового розслідування, що мало місце 27.07.2023.

Вже в судовому засіданні стороною обвинувачення долучається змінена постанова про оголошення підозрюваного в розшук від 20.07.2023 року, з якою сторона захисту ознайомлена не була та доступ до такого документа стороною обвинувачення наданий не був, що у свою чергу є грубим порушенням вимог ч. 2. ст. 290 КПК України, а тому у відповідності до вимог ч. 12 ст. 290 КПК України, суд не має права, допустити відомості, що містяться в даному документі, як доказ.

В судовому засіданні стороною обвинувачення долучається постанова про призначення комісійної судово-медичної експертизи від 05.07.2023, з якою сторона захисту була ознайомлена. При цьому, відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування (мається на увазі, який безпосередньо вручений стороні захисту) йдеться посилання на постанову про призначення комісійної судово-медичної експертизи від 18.07.2023, доступ до такого документа стороною обвинувачення наданий не був, що у свою чергу є грубим порушенням вимог ч. 2. ст. 290 КПК України, а тому у відповідності до вимог ч. 12 ст. 290 КПК України, суд не має права, допустити відомості, що містяться в даному документі, як доказ. При цьому, відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 26 від 31 липня 2023 року, є посилання на постанову слідчого СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_9 від 18.07.2023. З такою постановою, сторона захисту не була ознайомлена.У зв`язку з чим, постанова слідчого про призначення комісійної судово-медичної експертизи є неналежним та недопустимим доказом.

Під час судового розгляду було заявлено клопотання про призначення комплексної технічної та почеркознавчої експертизи, у задоволені якого судом було відмовлено. В такий спосіб, було порушено право за захист, а сторона захисту була позбавлена можливості належним чином довести суду факт підміни процесуальних документів, з моменту ознайомлення в порядку ст. 290 КПК України, до моменту скерування обвинувального акту до суду.

Вказане кримінальне провадженні підлягає закриттю на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із закінченням строків досудового визначених статтею 219 цього Кодексу.

Фактично встановлено, що усі слідчі дії відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме, проведення допиту свідка, призначення експертиз, ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, в порядку визначеному ст. 290 КПК України, у даному провадженні, проводились після спливу строків досудового розслідування, тобто фактично є незаконними.

В обґрунтування зазначає, що 27.07.2023 в порядку ст. 290 КПК України стороною обвинувачення, стороні захисту, надано матеріали кримінального провадження №0001588 від 20.12.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, де підозру оголошено ОСОБА_7 . Так, 25.05.2023 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Запобіжний захід відносно підозрюваного не обирався. З врахуванням вимог ст.. 219 КПК України, строк початку досудового розслідування у кримінальному провадженні відомості якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань слід вважати дату 25.05.2023 року, а строк закінчення досудового розслідування 25.07.2023 року.

12.07.2023 року слідчим СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, за погодженням прокурора Ужгородської окружної прокуратури, винесено постанову про зупинення досудового розслідування, з підстав, що ОСОБА_7 виїхав за межі України 02.07.2023. В той час жодних відомостей у матеріалах кримінального провадження стосовно виїзду за кордон, підозрюваного не міститься, жодних заходів направлених на можливе встановлення місця перебування, чи виклику підозрюваного ОСОБА_7 , слідчим взагалі не вживалися.

27.07.2023, тобто по закінченню двох місячного строку слідства, слідчим СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області винесено постанову про відновлення досудового розслідування. Того ж дня, 27.07.2023 матеріали кримінального провадження відкрито іншій стороні, в порядку ст. 290 КПК України.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 подано до ІНФОРМАЦІЯ_3 , поза межами строку досудового розслідування, а саме 28.07.2023.

Ввважає, вказані дії органу досудового розслідування незаконними та такими, що підлягають скасуванню. наступних причин, зокрема постанова про оголошення в розшук є незаконною та підлягає скасуванню зокрема з тих підстав, що ОСОБА_7 не був належним чином повідомлений про виклик до слідчого чи прокурора, без поважних причин не з`явився на виклик та відсутні відомості про його місцезнаходження. Слідчим перед оголошенням в розшук ОСОБА_7 вказані вимоги не дотримані. Коли слідчий виносив постанову про оголошення в розшук, він достовірно розумів, що жодної Ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 не має. Слідчий не звертався з клопотанням про привід підозрюваного, про обрання запобіжного заходу. ОСОБА_7 жодним чином не ухилявся від слідства, не намагався уникнути кримінальної відповідальності, весь час перебував на зв`язку, зі своєю родиною, його мобільний телефон завжди був увімкнений, йому з органів досудового розслідування ніхто не телефонував, не викликав для проведення слідчих. ОСОБА_7 з метою встановлення факту дотримання строків досудового розслідування, самостійно без виклику слідчого 25.07.2023 з`явився для проведення слідчих дій до ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_3 , де належним чином зареєструвався, у відповідній книзі реєстрації осіб. Відповідно до відповіді з ІНФОРМАЦІЯ_5 № 391а/27/01/3-2023 року від 07.08.2023 ОСОБА_7 , 11.05.1994, у державному розшуку не перебував та станом на 06.08.2023 не перебуває.

Зазначене є підтвердженням формальності винесення постанови про зупинення досудового розслідування, крім того слідчий проводить слідчі дії, у вигляді допиту свідка ОСОБА_10 , що мало місце 26.07.2023 року.

Відповідно до розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_6 № 599 від 26.06.2023 ОСОБА_7 було погоджено виїзд за межі України, під час дії військового стану, як водію, що здійснює автомобільні перевезення. У зв`язку з тим, що ОСОБА_7 являється волонтером, не маючи заборони вільно пересуватися, як по території України, так і за її межами, оскільки жодного запобіжного заходу, відносно останнього обрано не було, а тому в період 02.07.2023 року по 24.07.2025, останній знаходився за межами України, а саме у Федеративній Республіці Німеччина, так як здійснював завантаження гуманітарної допомоги для потреб Збройних сил України. Про те, що останній перебуває, за кордоном слідчий знав достовірно, і в зазначений період для проведення слідчих дій ОСОБА_7 , не викликав. Перший виклик, в зазначений період, нібо-то перебування в розшуку, був здійснений за допомогою мобільного додатку «Вацап», що відбулось 24.07.2023 року.

Всупереч вимогам ч.5 ст. 280 КПК України, слідчий проводить слідчі дії та приймає процесуальні рішення, що свідчить про те, що станом на момент прийняття таких, постанови про зупинення не існувало та формально така винесено не датою 12 липня 2023 року, а пізніше.

Підтвердженням такого, являється наявна в матеріалах справи, відповідна постанова про призначення комісійної судово-медичної експертизи від 18.07.2023 року та постанова про призначення фототехнічної експертизи від 18.07. 2023 року. Зокрема вказані відомості містяться і в долученому до обвинувального акту, реєстрі матеріалів досудового розслідування.

Крім того, зазначає, що в матеріалах справи, та в описовій частині експертизи, не вказано яким чином медичні документи, які містять охоронювану законом медичну таємницю, потрапили в ІНФОРМАЦІЯ_7 та були повернуті до Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області. А тому висновок комісійної судово-медичної експертизи № 26 від 31 липня 2023 року є неналежним та недопустимим доказом, викликає сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю, а також тим, що суперечить іншим матеріалам справи.

Оскільки, єдиним медичним документом, який може підтвердити чи спростувати факт отриманих тілесних ушкоджень, у вигляді перелому кісток носа зі зміщенням чи без зміщення, може бути комп`ютерна томографія чи рентген знімок. Однак, як при проведенні первинної експертизи так і при проведенні комісійної експертизи такий експерту для дослідження не пред`являвся, у зв`язку з тим, що на думку сторони захисту такий може містити ознаки підробки, або бути сфальшованим.

Сумнів в об`єктивності, як доказу вказаної експертизи викликає порушення порядку надання матеріалів на експертизу.

Сумнівів у об`єктивності проведеної комісійної експертизи, викликає те, що у висновку комісійної експертизи, відображено первинний висновок № 17 від 23.02.2023 року, але даний висновок не відповідає обставинам справи, оскільки не було досліджено рентген знімок, який був виконаний в день спричинення тілесних ушкоджень, що мало місце 19.12.2022 року.

З матеріалів висновку експерта наявне посилання на те, що 20.12.2022 року « ІНФОРМАЦІЯ_8 », що виникає сумнівів у тому, чи було все таки зміщення кісток носа чи відбулось перелом кісток носа без зміщення. Зазначене впливає на кваліфікації дій обвинуваченого, так як перелом кісток, але без зміщення відносить до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

При поданні цивільного позову потерпілим долучено до матеріалів, ряд виписок з історії медичної картки стаціонарного хворого, в яких зазначається про перелом кісток зовнішнього носа без зміщення.

В матеріалах справи відсутні ухвали слідчого судді про надання доступу до медичних документів потерпілого ОСОБА_4 .

Відеозапис події було отримано стороною обвинувачення з порушенням вимог ст. 159-164 КПК України, оскільки відсутня в матеріалах справи відповідна Ухвала слідчого судді про надання тимчасового доступу до речей і документів.

Показання потерпілого ОСОБА_11 вважають неправдивими та суперечливими.

Факт нетерпимості до осіб, які є вимушеними переселенцями підтверджується і різними підходами до розслідуваних кримінальних проваджень. У провадженні органу досудового розслідування Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області перебуває кримінальне провадження за № 0001586 від 20.12.2022 року, де відповідно проведений комплекс відповідних слідчих дій та проведено відповідну судово-медичну експертизу, згідно якої ОСОБА_11 спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження.

У разі заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень за відсутності умислу на заподіяння шкоди здоров`ю дії винного слід кваліфікувати за наслідками, що фактично настали. Таким чином, беручи до уваги наведені обставини справи, причини виникнення конфлікту, його розвиток, активна, тривала, протиправна, провокаційна поведінка потерпілого ОСОБА_4 , неодноразове прохання обвинуваченого ОСОБА_7 припинити протиправні дії, постійні показання про небажання заподіяти тілесні ушкодження потерпілому, наявність реальної можливості у обвинуваченого для доведення до кінця свого наміру свідчить, про відсутність у обвинуваченого умислу на спричинення умисного тілесного ушкодження. Дії ОСОБА_7 підпадають під кваліфікацію ст. 36 КК України і є необхідною обороною і не суперечать сукупності досліджених судом вищевказаних доказів, які узгоджуються між собою, зокрема те, що потерпілий ОСОБА_4 спровокував конфлікт та першим наніс удар в область обличчя ОСОБА_7 .

Сторона захисту вважає, що стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України вчинено ОСОБА_7 у зв`язку з чим його слід виправдати за обвинуваченням на підставі п.2 ч.І ст.373 КПК України.

Спричинені обвинуваченим ОСОБА_7 , тілесні ушкодження ОСОБА_4 не являються умисним нанесення тілесних ушкоджень, оскільки прямого умислу, спричинити такі у нього не було. Виявлені тілесні ушкодження у останнього є наслідком необхідної оборони, як для обвинуваченого ОСОБА_7 , так і для його дружини від вчиненого кримінального правопорушення розпочатого останнім, дія якого слід кваліфікувати за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 161 КК України.

При невизнанні обвинуваченим ОСОБА_7 винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, підтверджується наступними доказами.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 показав, що 19 грудня 2022 року приблизно об 10-05 годині коли проходив поруч з ресторанам « ІНФОРМАЦІЯ_2 », з парковки виїжджав автомобіль чорного кольору, він ледве встиг відскочити, цей автомобіль його ледве не збив. Після чого він зробив зауваження обвинуваченому, який перебував за кермом автомобіля, щоб той дивився куди він їде. На що обвинувачений, перебуваючи в автомобілі, виразився нецензурною лексикою в його бік, після чого зупинив автомобіль та вийшов з нього, почав питати в чому справа. Потерпілий сказав, щоб обвинувачений був обережним за кермом, але останній сказав, що куди хоче туди і їде і накинувся на нього з кулаками та завдав удари в обличчя, а саме у верхню та нижню губу, підборіддя, ніс. Потім вийшла жінка з автомобіля, заспокоїла обвинуваченого. Також потерпілий зазначив, що він не втрачав свідомість, після нанесених ударів в нього на обличчі була кров. Потерпілий підтримав цивільний позов, з наведених в ньому підстав. На питання сторони захисту зазначив, що не отримував ушкодження від автомобіля, по автомобілю ударів не наносив, має посвідчення водія, але через стан здоров`я з 2013 року не керує автомобілем, не знав, що обвинувачений є переселенцем і до таких людей має упередженого ставлення. Обвинуваченому не наносив ударів, оскільки не зміг.

Допитана в судовому свідок ОСОБА_12 , зазначила що на момент події працювала в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Побачила подію у вікно. Була сутичка. Двоє чоловіків голосно кричали біля машин, в парковочній зоні, інших осіб біля них не було. Побачила як обвинувачений сів машину і поїхав, а потерпілий спитав чи бачила я цю подію. У потерпілого побачила кров з носу, він попросив води і щось холодно. Сам момент, як були спричинені тілесні ушкодження не бачила.

Крім того, винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.

Рапортом від 19.12.2022, відповідно до якого, 19.12.2022 отримано заяву та зареєстровано ЄО за №20352 про надходження повідомлення заяви зі служби НОМЕР_2 , про те, що 19.12.2022 о 11:52 за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , побили біля будинку, заявник лікар міського травмпункту.

Рапортом від 19.12.2022, відповідно до якого, 19.12.2022 отримано заяву та зареєстровано ЄО за №20347 про надходження повідомлення заяви зі служби НОМЕР_2 , про те, що 19.12.2022 о 10:09 за адресою: АДРЕСА_5 , невідома особа побила заявника біля ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Особа може пересуватися на транспортному засобі Фольксваген Джетта чорного кольору НОМЕР_1 , заявник ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення (або таке, що готується) від 19.12.2022 року підтверджується, що потерпілий ОСОБА_4 зазначив в заяві, що 19.12.2022, проходячи по тротуару за адресою АДРЕСА_5 , поряд з кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у нього виник словесний конфлікт з водієм автомобіля «Фольксваген Джета», д.н.з НОМЕР_1 , через те, що останній не надав йому перевагу як пішоходу. В ході даного словесного конфлікту водій автомобіля «Фольксваген Джетта», д.н.з НОМЕР_1 , чоловік, якому близько 30 років наніс йому руками кілька ударів по обличчю, в результаті чого, заявник отримав перелом кісток носа, гематоми обличчя та пошкодження нижньої та верхньої губи.

Рапортом, відповідно до якого, громадянин у якого виник конфлікт з ОСОБА_4 повернувся на місце події та назвався ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Висновком експерта №СЕ-19/107-23/7127-ФП від 23.08.2023, яким покращенні кадри з моментом нанесення тілесних ушкоджень між особами, що зафіксовані у відеозаписі « ІНФОРМАЦІЯ_11 » на диск для лазерних систем зчитування DVD-R.

Переглянутим в судовому засіданні відеозаписом події з камер зовнішнього відео спостереження, які наявні у закладі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що за адресою: АДРЕСА_5 та відповідним протоколом перегляду відеозапису від 22.05.2023, відповідно до яких, на відеозапису зафіксовано паркову для автомобілів, яка знаходиться біля закладу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », частину пішохідної зони, а також пішохідний перехід. На позначки запису 00:00:31 відображено чотири легкові автомобілі, які припарковано навпроти закладу «Смаголіно», в автомобілі сірого кольору, марки «Фольксваген Джетта», знаходяться дві особи ОСОБА_10 та ОСОБА_7 . На позначки запису 00:01:04 автомобіль марки «Фольксваген Джетта» розпочинає рух. На позначки запису 00:01:08 відображено як ОСОБА_4 рухається в напрямку вищезазначеного автомобіля. На позначки запису 00:01:22 відображено як ОСОБА_7 виходить із вищезазначеного автомобіля. На позначки запису 00:01:40 відображено як ОСОБА_4 підходить до вищезазначеного автомобіля з лівої сторони, де зазначені особи стоять, жестикулюють та ведуть розмову. На позначки запису 00:01:50 відображено як ОСОБА_7 підходить до ОСОБА_4 , який замахнувся рукою. На позначки запису 00:01:51 відображено як ОСОБА_7 починає наносити удари ОСОБА_4 . На позначки запису 00:01:55 відображено як ОСОБА_10 виходить з вищезазначеного автомобіля і даний конфлікт завершується.

Висновком експерта №17 від 23.02.2023, відповідно до якого, при госпіталізації в УЦМКЛ від 19.12.2022 у потерпілого ОСОБА_4 встановлені тілесні ушкодження у виді:гемотом повік обох очей, ЗЧМТ, струс головного мозку, що проявилася позитивним симптомом ОСОБА_13 ; закритого перелому кісток носа та переділки носа з різким утрудненням носового дихання, встановлені при огляді 28.12.2022 і 30.12.2022, та при проведені функціональної ендоскопії носа від 28.12.2022. Для відновлення носового дихання проведена закрита репозиція кісток носа (протокол від 20.12.2022 та проведена септопластика з резекцією хряща переділки носа, а також виконано двобічну вазатомію носових раковин (протокол від 02.01.2023). З приводу вказаної травми знаходився на стаціонарному лікуванні в ІНФОРМАЦІЯ_12 з 19.12.2022 до 17.01.2023. В подальшому знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні з 20.01.2023 до 27.01.2023 з приводу стану після перенесеної ЗЧМТ, струс головного мозку. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії обмеженої травмуючої поверхні тупим твердим предметом по ударному механізму спричинення, якими найбільш ймовірно, могли бути затиснуті в кулак руки сторонньої людини і не характерні для спричинення власноручно, або при падінні з висоти власного зросту, з наступним ударом об тупі тверді предмети. Найбільш ймовірно, що в момент спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 знаходився у вертикальному або близькому до такого положення тіла, обличчям повернутий до джерела спричинення тілесних ушкоджень. По давності виникнення вищевказані тілесні ушкодження вкладаються в час події, яка мала місце 19.12.2022. Тілесні ушкодження у виді гематом повік мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів, і за цією ознакою згідно п.2.3.5 «Правил медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Тілесні ушкодження у виді ЗЧМТ, струсу головного мозку потягли за собою розлад здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більше як три тижні (21 день) і по цій ознаці, згідно п.2.3.3 «Правил медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Тілесні ушкодження у виді закритого перелому кісток носа та носової переділки із зміщенням та порушенням носового дихання потягли за собою розлад здоров`я на строк більше 21 дня і по цій ознаці, згідно п.2.2.2 «Правил медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Відповідно до супровідного листа від 23.02.2023, яким ІНФОРМАЦІЯ_13 направляло висновок експерта №17, також направлялися медична карта №12753/1954/3003 з КНП « ІНФОРМАЦІЯ_12 » та медична карта №860 з КНП « ІНФОРМАЦІЯ_14 ».

Висновком експерта №26 (комісійна експертиза) від 31.07.2023, яка проведена на підставі постанови слідчого СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області від 18.07.2023, даних комісійного судово-медичного обстеження ОСОБА_4 з врахуванням даних висновку експерта №17 від 23.02.2023, відповідно до якого, згідно наданих на комісійну судово-медичну експертизу матеріалів досудового розслідування № 0001588 та медичної документації, а саме висновку експерта №17 від 23.02.2023 з ІНФОРМАЦІЯ_15 було встановлено, що згідно постанови старшого дізнавача сектору дізнання Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, була проведена судово-медична експертиза ОСОБА_4 , про що був складений висновок експерта №17. Судова-медична експертна комісія прийшла до висновку: при зовнішньому обстежені у засвідченого ОСОБА_4 мали місце тілесні ушкодження у вигляді рубця слизової нижньої губи зліва. Клінічно, в УЦМКЛ, де потерпілий знаходився на стаціонарному лікуванні з 19.12.2022 по 17.01.2023, а також в КНП « ІНФОРМАЦІЯ_14 » з 20.01.2023 по 27.01.2023 йому був виставлений діагноз: гематома повік обох очей, ЗЧМТ, струс головного мозку, що проявилася позитивним симптомом ОСОБА_13 ; закритим переломом кісток носа та переділки носа з різким утрудненням носового дихання, про що свідчать дані щоденніков стаціонарного хворого від 28.12.2022, 30.12.2022 та при проведені функціональної ендоскопії носа від 28.12.2022 і з приводу чого (для відновлення носового дихання) було зроблено операцію закрита репозиція кісток носа від 20.12.2022 та проведена операція септопластика з резекцією хряща переділки носа, а також виконано двобічну вазатомію носових раковин від 02.01.2023. Стан після перенесення ЗЧМТ, струс головного мозку. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії обмеженої травмуючої поверхні тупим твердим предметом по ударному механізму спричинення, якими найбільш ймовірно, могли бути затиснуті в кулак руки сторонньої людини і не характерні для спричинення власноручно, або при падінні з висоти власного зросту, з наступним ударом об тупі тверді предмети. Найбільш ймовірно, що в момент спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 знаходився у вертикальному або близькому до такого положення тіла, обличчям повернутий до джерела спричинення тілесних ушкоджень, можливо і за обставин, на які вказує потерпілий в процесі допиту, згідно протоколу допиту потерпілого від 15.03.2023. По давності виникнення вищевказані тілесні ушкодження вкладаються в час події, яка мала місце 19.12.2022. Тілесні ушкодження у виді гематом повік мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів, і за цією ознакою згідно п.2.3.5 «Правил медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Тілесні ушкодження у виді ЗЧМТ, струсу головного мозку потягли за собою розлад здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більше як три тижні (21 день) і по цій ознаці, згідно п.2.3.3 «Правил медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Тілесні ушкодження у виді закритого перелому кісток носа та носової переділки із зміщенням та порушенням носового дихання потягли за собою розлад здоров`я на строк більше 21 дня і по цій ознаці, згідно п.2.2.2 «Правил медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_14 зазначив, що разом з постановою при призначення експертизи були направлені матеріали кримінального провадження, яких було достатньо для проведення зазначеної експертизи, додаткова матеріали не запитувались. При проведення комплексної експертизи обов`язково зазначити попередні експертизи з описовою частиною. При отриманні тілесних ушкоджень від дії обмеженої травмуючої поверхні тупим твердим предметом по ударному механізму і при падінні з висоти з наступним ударом об тупі тверді предмети наявні характерні відмінності. Операції робляться при утрудненні носового дихання, якщо відсутня деформація або зміщення носової перегородки, операції не робляться, в цьому не має потреби і така травма заживляється до 3 тижнів, і особа не перебуває на стаціонарному лікуванні більше 3х тижнів. Ступень тяжкості тілесних ушкоджень визначався як за самою травмою, так і за часом лікування. Щодо різного зазначення перелому, то при хворобі можуть бути зафіксовані різні стани її перебігу. Не має підстав не довіряти лікарям.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд надає віри показанням потерпілого ОСОБА_4 , свідка ОСОБА_12 , експерта ОСОБА_14 , а також дослідженим письмовим матеріалам, зокрема рапортам, відеозапису події, висновкам експертів, які узгоджуються між собою, не містять істотних суперечностей та на переконання суду є належними, допустимими, достовірними та достатніми для доведення винуватості обвинуваченого.

Також в судовому засіданні, за клопотанням сторони захисту, була допитана свідок ОСОБА_15 , яка зазначила, що обвинувачений є її чоловіком. 19.12.2022 вона з чоловіком була в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », снідали. Потім сіли в машину, свідок знаходилася на пасажирському сидінні, почали від`їжджати, був час пік, рух завантажений, виїжджали дуже повільно, пригальмували, пропустили пішохода, почали далі їхати, зупинилися, почули стук. Потерпілий щось кричав. Чоловік вийшов з машини, щоб спитати що відбувається. Потім почула, як потерпілий сказав: «куди ти їдеш, понаїхали, чужинець». Потім почалася бійка біля машини, потерпілий був агресивний, почав кидатися на чоловіка. Перший почав бійку потерпілий, перший наніс удар руками в верхню частину тіла, наносив декілька ударів. Обвинувачений відштовхнув потерпілого один раз, ударів не наносив, намагався заспокоїти потерпілого. Хто скільки наносив ударів не пам`ятає. Конфлікт розпочався біля водійської дверці та закінчився попереду машини. Конфлікт почався з того, що потерпілому не сподобалося, як чоловік виїжджав з парковки. Конфлікт завершився, коли свідок вийшла з машини. Потім, обвинувачений відвіз свідка по її справам.

Суд при оцінки зазначених доказу враховує, що свідок ОСОБА_15 є дружиною обвинуваченого, а тому є зацікавленою особою, а також те, що свідок не змогла чітко пояснити скільки ударів, в якій послідовності було завдано потерпілому та обвинуваченому, а саме твердження щодо спричинення першого удару потерпілим спростовується дослідженим відеозаписом. Таким чином покази зазначеного свідка не спростовують обставини вчинення кримінального правопорушення, зазначеного в обвинувальному акті.

Щодо посилання захисника на недопустимість доказів, то таке не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду.

Так, згідно частин 1-3 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит. Недопустимими є також докази, що були отримані: 1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; 2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Суд, визнаючи доказ недопустимим відповідно до частин 2 або 3 статті 87 КПК, має зазначити, який саме пункт цих положень став підставою для такого рішення.

Сторона захисту у твердженні про визнання доказами недопустимими покликається на те, що наданий стороні захисту реєстр матеріалів досудового розслідування відрізняється від наданого суду; не в повному обсязі надані матеріали досудового розслідування; не задоволено клопотання про призначення комплексної технічної та почеркознавчої експертизи, чим порушено право на захист.

На переконання суду, такі твердження не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, не є такими, що прямо та істотно порушують права на захист та не могли бути усунуті під час судового розгляду.

Крім того, сторона захисту зазначає, що обвинувальний акт направлений до суду поза межами досудового розслідування, а постанова про оголошення підозрюваного в розшук прийнята з порушенням вимог КПК, що є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п.10. ч.1 ст. 284 КПК України.

Суд зазначає, що такі обставини були предметом розгляду під час підготовчого судового засідання та не знайшли свого підтвердження. Будь-яких нових обставин під час судового розгляду не встановлено.

Щодо допиту свідка ОСОБА_7 під час зупинення досудового розслідування, то відповідно до ч.5 ст. 280, допускається проведення слідчих (розшукових) дій спрямованих на встановлення місцезнаходження підозрюваного. Крім того, показання свідка як доказ вважається лише при безпосередньому допиту такого свідка в судовому засіданні.

Також судом не встановлено, що призначення експертиз відбувалося під час зупинення досудового розслідування або с порушенням вимог КПК України, оскільки як випливає з матеріалів кримінального провадження та реєстру матеріалів досудового розслідування, постанови прийнятті до 20.07.2023, коли було зупинено досудове розслідування.

Щодо твердження про не надання дозволу на тимчасовий доступ до речей і документів, зокрема медичної документації та відеозапису, суд зазначає наступне.

Стаття 86 КПК визначає, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом, а недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. Підстави та критерії визнання доказів недопустимими визначено в ст. 87 КПК України.

Відповідно до статей 3, 56 КПК потерпілий є стороною кримінального провадження і має право подавати докази не тільки суду, але й і слідчому.

Згідно з ч. 1 ст. 93 КПК збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим.... у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Медична документація може бути отримана в інший спосіб, також передбачений КПК, зокрема добровільно надана безпосередньо потерпілою особою і лише у випадку неможливості отримати документи у такий спосіб слідчий звертається до слідчого судді з метою отримати дозвіл на тимчасовий доступ до речей та документів.

Разом з цим потерпілий в судовому засіданні підтвердив, що ним надавалася медична документація під час проведення експертизи, тобто підтвердив факт добровільної передачі медичних документів, на підставі яких робився висновок експерта.

Так само, у суду не має підстав вважати відеозапис недопустимим доказом, лише за відсутності ухвали слідчого судді, оскільки такий можливо було отримати в іншій спосіб, ніж зверненням з клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, зокрема шляхом добровільного надання такого власником даного відеозапису, враховуючи, що зазначений не є такою інформацією, що містить охоронюванну законом таємницю.

Як неодноразово наголошував Верховний Суд у своїх рішеннях, не будь-яке порушення вимог кримінального процесуального закону, допущене органом досудового розслідування під час збирання доказів у кримінальному провадженні, автоматично тягне за собою визнання цих доказів недопустимими. Під час вирішення питання про допустимість таких доказів суду насамперед необхідно з`ясувати, чи є це порушення істотним та яким чином воно вплинуло на забезпечення і реалізацію прав та свобод особи у кримінальному провадженні.

За наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими треба лише тоді, коли вони: прямо та істотно порушують права і свободи людини та/або надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо було усунути в ході судового розгляду.

Під час вирішення питання про допустимість доказів важливе значення має істотність порушення прав і свобод людини, а тому не усі порушення, допущені сторонами при збиранні доказів, є підставою для визнання доказів недопустимими, а відтак і вирішення питання про порушення права на справедливий суд. Даних обставин під час розгляду кримінального провадження судом не встановлено.

Щодо твердження сторони захисту, що обвинуваченим ОСОБА_7 такі дії були вчинені в стані необхідної оборони, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Згідно роз`яснень наданих у п. 2 Постанови Пленуму ВерховногоСуду України№ 1від 26квітня 2002року «Про судовупрактику усправах пронеобхідну оборону» судам слід мати на увазі, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. Перехід використовуваних при нападі знарядь або інших предметів від нападника до особи, яка захищається, не завжди свідчить про закінчення посягання.

При розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях вказував на те, що право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.

Із фактичних обставин, встановлених під час судового розгляду вбачається, що після зауваження потерпілого на дії обвинуваченого, розпочався конфлікт, саме обвинуваченим нанесено перший удар потерпілому.

Як встановлено з відеозапису події, дії потерпілого ані за своїм характером, ані за об`єктивними проявами не доводять наявності факту суспільно небезпечного посягання достатньої інтенсивності, яке б створювало реальну загрозу заподіяння шкоди життю та здоров`ю ОСОБА_7 .

У тому випадку, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання заподіяти шкоди потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.

За наведених обставин, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України, як спричинення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження.

При вирішенні питання про призначення покарання, суд враховує особу обвинуваченого, зокрема його вік та стан здоров`я, те що до кримінальної відповідальності не притягався, а також ступінь тяжкості і характер вчиненого, обставини за яких вчинене кримінальне правопорушення, зокрема те що, зазначений злочин відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким, вчинений із застосуванням насилля, а також те що в ході судового розгляду не встановлено обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_7 , суд вважає доцільним призначити обвинуваченому покарання в межах санкції ч.1 ст.122 КК України у виді обмеження волі на певний строк.

В ході судового розгляду потерпілим ОСОБА_4 заявлений цивільний позов про стягнення з ОСОБА_7 матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_7 та як наслідок завдання позивачу тілесних ушкоджень середньої тяжкості, останній зазнав матеріальних витрат внаслідок лікування на загальну суму 2 612,30 грн. Крім того, дії ОСОБА_7 призвели до морально-психологічного стресу, моральних страждань, душевних переживань, що знайшло своє відображення у проявах боязні та страху транспортних засобів, проїзду в них та шуму неподалік проїжджаючих автомобілів. Моральну шкоду оцінює в 500 000 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_7 позовні вимоги не визнав, надав відзив, в якому зазначив, що з формулюванням зазначеним в обвинувальному акті не погоджується. Дії ОСОБА_7 , що стосується створення аварійної ситуації, не є причинно-наслідковим зв`язком, з настанням самої бійки, а обставини викладені у обвинувальному акті є перекрученими та спотвореними. Причиною інциденту, який відбувся між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , є не створення аварійної ситуації водієм, а дії потерпілого ОСОБА_4 , який у свою чергу проявив територіальну нетерпимість до вимушених переселенців з Донецької області, що у свою чергу і є причинно наслідковими зв`язком нанесення тілесних ушкоджень один одному, дії якого необхідно кваліфікувати за ознаками ч. 2 ст. 161 КК України, підтвердженням чого і являється розслідуване кримінальне провадження відомості якого внесено до ЄРДР №0001586 від 20.12.2022 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. що єдиною фактично підставою в обґрунтування цивільного позову є «прояв боязні та страху транспортних засобів, проїзду в них та шуму неподалік проїжджаючих автомобілів». Однак будучи допитаним в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 повідомив, що не керує транспортним засобом з 2013 року. Виходячи з наведеного, слідує що причинно- наслідковим зв`язком морально-психологічного стресу, моральних страждань, душевних переживань потерпілого ОСОБА_4 , є не обставини вчинення відносно нього кримінального правопорушення, що мало місце 19.12.2022 року, а інші обставини, які виникли за довго до вказаної події, які в сукупності могли і призвести до протиправної поведінки та агресії, яка останнім була проявлена під час нападу на ОСОБА_7 та спричинення йому тілесних ушкоджень. Потерпілим не доведено жодним належним та допустимим доказом, що неправомірні дії обвинуваченого призвели до його душевних страждань, стану постійного стресу, порушення звичних комфортних умов проживання , що спричиняє йому не лише моральні страждання, але і змушує звертатись до суду за захистом своїх порушених прав. З урахуванням встановлених обставин та розподілу тягаря доказування відсутні підстави стверджувати, що потерпілим доведено наявність протиправності та вини в завданні моральної шкоди обвинуваченим. При визначенні грошової компенсації моральної шкоди, з урахуванням засад розумності та справедливості, характеру правопорушення, глибини душевних страждань, не підлягають задоволенню позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, пред`явлені до ОСОБА_7 , оскільки згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України він не є тією особою, яка повинна нести відповідальність за шкоду.

Щодо матеріальної шкоди, зазначає, що потерпілий ОСОБА_11 надає Акт про надання медичних послуг укладений між ним та ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_16 », фіскальний чек за покупку від 23.01.2023 року, фіскальний чек від 24.01.2023 року, та фіскальний чек 20.12.2022 року, однак у вказаних документах відсутні будь-які деталізовані відомості, що саме потерпілий придбавав вказані медикаменти, а також відсутні будь-які медичні рекомендації профільних лікарів, про необхідність приймати той чи інший препарат. Крім того, що станом на теперішній час надання медичної допомоги в Україні є безкоштовною.

При вирішенні цивільного позову суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Згідно ст.128КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Відповідно до ст.1166ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Встановлені судом обставини переконливо свідчать про те, що в результаті неправомірний дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_4 заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Позовна вимога потерпілого щодо стягнення матеріальної шкоди підлягає до задоволення,оскільки витрати на лікування підтверджується квитанціями, які містяться в матеріалах справи.

Порядок та правові підстави відшкодування моральної шкоди визначаються ст. 23 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.95 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Таким чином, будь-який факт протиправної поведінки щодо особи має наслідком отримання даною особою моральної шкоди, оскільки вона впевнена, що її права захищаються законом і є непорушними (ст. 21 Конституції України).

Тому обов`язок відшкодування моральної шкоди виникає із самого факту протиправної поведінки щодо потерпілого і надання додаткових доказів не потребує.

Як зазначено в цивільному позові, окрім фізичної шкоди, потерпілому завдано і нематеріальних втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у його житті, зокрема лікування, незвичного для нього вигляду, сорому перед знайомим за свій зовнішній вигляд.

Відповідно до ст. 21 Конституції України, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Виходячи із зазначених норм Конституції України та Цивільного кодексу України, суд вважає, що потерпілий (цивільний позивач) має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому злочинними діями обвинуваченого (цивільного відповідача).

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд з`ясував, що за своїм характером правопорушення вчинене у формі прямої дії, що виражається у спричиненні тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Глибина фізичних страждань позивача, на думку суду, є відчутною, але не критичною. Фізичні здібності позивача не погіршилися. Доказів протилежного суду не надано.

Виходячи із вищезазначеного, керуючись вимогами розумності, виваженості і справедливості, суд приходить до висновку, що з урахуванням характеру та обсягу страждань, фізичних, душевних, психічних тощо, яких зазнав позивач (потерпіла), характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення, тяжкості вимушених змін у її життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до частково задоволення, а саме стягнення моральної шкоди з обвинуваченого на користь потерпілого у сумі 15 000,00 грн.,що буде співмірним вчиненому, справедливим та розумним, натомість моральна шкода визначена потерпілим в розмірі 500 000 грн. є значно завищеною.

Заходи забезпечення кримінального провадження відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався, підстави для його обрання відсутні.

Судові витрати відсутні.

Речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 349,369, 370, 373, 374, 376, 392, 395 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 - задовольнити частково, стягнути на його користь з ОСОБА_7 на відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 2 612 (дві тисячі шістсот дванадцять) гривень 30 копійок та на відшкодування моральної шкоди в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень, а всього стягнути 17 612 (сімнадцять тисяч шістсот дванадцять) гривень 30 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається через суд, який ухвалив судове рішення, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому, потерпілому та прокурору.

Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після його винесення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1