Справа № 674/159/25
Провадження № 1-кп/674/57/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2025 рокум.Дунаївці

Дунаєвецький районний суд Хмельницької області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000037 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, утриманців не має, інвалідності не має, працюючого машиністом бульдозера, мешканця АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 , 09 січня 2025 року, близько 02 год. 30 хв. перебуваючи неподалік домоволодіння АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час словесного конфлікту із потерпілим ОСОБА_5 прийняв рішення про умисне спричинення останньому тілесних ушкоджень.

Тоді ж ОСОБА_6 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і свідомо бажаючи їх настання, з метою спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, перебуваючи по праву сторону від ОСОБА_5 , умисно наніс останньому один удар ступнею лівої ноги в область нижньої частини лівої гомілки, внаслідок чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді закритих двохкісточкових переломів лівої гомілки (медіальної і латеральної лодишки) зі зміщенням відламків, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такі, що потягли тривалий розлад здоров`я.

Таким чином, дії ОСОБА_6 кваліфікуються за ч.1 ст.122 КК України, як спричинення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

У судовому засіданні в ході допиту обвинувачений ОСОБА_6 винуватим себе в інкримінованому йому злочині визнав, разом з цим заперечив умисел скоєного, не погодився з обставинами вчинення кримінального правопорушення викладеними в обвинувальному акті, що свідчить про фактичне не визнання вини. Так,пояснив суду, що 09 січня 2025 року до нього прийшов потерпілий ОСОБА_5 з ОСОБА_8 , вони були в стані алкогольного сп`яніння, тоді всі разом пішли до сусіда ОСОБА_9 колядувати. ОСОБА_10 по дорозі почав провокувати обвинуваченого, тоді ОСОБА_6 штовхнув ОСОБА_5 , від чого той впав і закричав, що болить нога, однак ОСОБА_6 його не бив і не хотів завдати травми, заперечив, що зламав ногу потерпілому. Допомогу потерпілому на місці події не надавав. ОСОБА_5 зателефонував до дружини та вона приїхала, сказала, що йому нічого не має і поїхала, тоді ОСОБА_5 викликав поліцію та швидку. Просив пробачення у потерпілого та відшкодував 5000 гривень на лікування. Цивільний позов не визнав.

Захисник в ході судового слідства наполягав, що в діях обвинуваченого відсутній умисел скоєного, потерпілий сам чіплявся до ОСОБА_6 .. Проте, в судових дебатах захисник вказав, що після допиту судового експерта вважає правильною кваліфікацію обвинувачення за ч.1 ст.122 КК України.

Незважаючи на не визнання вини, оцінивши доводи обвинувачення та захисту, висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122КК України, ґрунтується на сукупності наведених нижче доказів, досліджених судом.

Так, потерпілий ОСОБА_5 пояснив суду, що 09 січня 2025 року біля 11 години вечора зателефонував до товариша ОСОБА_8 , щоб зустрітись і пішли до ОСОБА_6 заколядувати. Потім всі разом пішли ще до одного товариша ОСОБА_9 . По дорозі в селі біля клубу у них з ОСОБА_6 виникла сварка, в ході якої ОСОБА_6 казав, що давно хотів його побити. Спочатку ОСОБА_6 вдарив ОСОБА_5 в обличчя, потерпілий впав, потім піднявся і продовжив йти. ОСОБА_6 перебуваючи в цей час позаду потерпілого вдарив його в ногу, від чого він впав, відчув гострий біль, та не зміг піднятися. ОСОБА_5 допоміг ОСОБА_8 , після чого приїхала поліція та швидка.

Свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що є лікарем швидкої допомоги. В той день приїхала на виклик і побачила, як на обочині лежав чоловік і казав, що його побили, в нього була травма ноги і синяк під оком, не міг встати на ногу. Говорив, що посварився з другом, прізвищ не називав.

Також, вина обвинуваченого підтверджується дослідженими судом письмовими доказами:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, згідно якого 09 січня 2025 року за №0000037 були внесені відомості про спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 у вигляді закритого двохкісточкового перелому лівої гомілки зі зміщенням за ч.1 ст.122 КК України (а.п.1-2);

- протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 09 січня 2025 року, який підтверджує, що 09 січня 2025 року о 05 год. 30 хв. потерпілий ОСОБА_5 звернувся із заявою про спричинення тілесних ушкоджень у вигляді закритого двохкісточкового перелому лівої гомілки зі зміщенням ОСОБА_6 і просив притягнути останнього до відповідальності (а.п.11);

- протоколом про тимчасовий доступ до речей і документів від 23 січня 2025 року, згідно якої на підставі ухвали слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_2 від 21.01.2025 вилучено медичну карту стаціонарного хворого ОСОБА_5 (а.п. 35);

- протоколом огляду місця події від 15 січня 2025 року з фототаблицями до нього, згідно якого оглянуто ділянку грунтово-кам`янистої дороги, що знаходиться вздовж вул.Центральна в с.Блищанівка Камянець-Подільського району Хмельницької області (а.п. 42-46);

- протоколами проведення слідчих експериментів від 21 січня 2025 року за участю потерпілого ОСОБА_5 , свідка ОСОБА_12 , де вони розказали як відбувався конфлікт між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 та потерпілий показав як саме отримав тілесні ушкодження внаслідок удару ногою ОСОБА_6 (а.п. 50-53, 63-66);

- проколом огляду доказів від 27 січня 2025 року, а саме DVD-R диска марки «Alerus», на якому зафіксовано відеозапис з мобільного телефону свідка ОСОБА_13 , який здійснював відеозапис конфлікту, що відбувся між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.п.70-78);

- постановами про визнання предметів речовими доказами від 15 січня 2025 року, 20 січня 2025 року, 23 січня 2025 року, з 27 січня 2025 року, згідно яких довідку лікаря-травматолога КНП ДМР « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ОСОБА_14 на ім`я ОСОБА_5 ; виписку із медичної карти стаціонарного хворого КНП ДМР « ІНФОРМАЦІЯ_3 » №258, на ім`я ОСОБА_5 , 3 рентгенознімки гомілки лівої ноги ОСОБА_5 , медичну картку стаціонарного хворого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; DVD-R диск із відеозаписом камер відеоспостереження, на яких відображений кофлікт, що відбувся 09.02.2025 в нічну пору доби по вул.Центральна в с.Блищанівка між потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано речовими доказами (а.п. 27, 30, 37, 79);

- висновком експерта №40 від 24.01.2025 року, згідно якого у ОСОБА_5 мають місце тілесні ушкодження у вигляді «закритих двохкісточкових переломів лівої гомілки (медіальної і латеральної лодишки) зі зміщенням відламків» -які виникли при підвивисі лівої стопи в лівому гомілко-ступневому суглобі як під дією сторонньої сили, так і без дії сторонньої сили, не виключно і при падінні ОСОБА_5 із висоти власного зросту і підвивисі стопи, по строку свого виникнення можуть відповідати 09.01.2025 року, що могло мати місце в строк і за обставин, вказаних в постанові про призначення судово-медичної експертизи, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, потягли тривалий розлад здоров`я (більще 21 доби) (а.п. 40-41);

- висновком експерта №42 від 24.01.2025 року, згідно якого вказано, що за висновком експерта №40 у ОСОБА_5 мають місце тілесні ушкодження у вигляді «закритих двохкісточкових переломів лівої гомілки (медіальної і латеральної лодишки) зі зміщенням відламків» -які виникли при підвивисі лівої стопи в лівому гомілко-ступневому суглобі як під дією сторонньої сили, так і без дії сторонньої сили, не виключно і при падінні ОСОБА_5 із висоти власного зросту і підвивисі стопи, по строку свого виникнення можуть відповідати 09.01.2025 року, що могло мати місце в строк і за обставин, вказаних в постанові про призначення судово-медичної експертизи, які віносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, потягли тривалий розлад здоров`я (більще 21 доби). Вищезазначені тілесні ушкодження у ОСОБА_5 могли утворитись в строк за обставин та по механізму, які повідомив потерпілий ОСОБА_5 під час його допиту від 15.01.2025 року, додаткового його допиту від 21.01.2025 року та на які вказав та відтворив потерпілий ОСОБА_5 під час проведення 21.01.2025 року слідчого експерименту за його участю.

Крім того, судом безпосередньо було допитано лікаря судово-медичного експерта ОСОБА_15 , який підтвердив, що при підготовці експертного висновку було враховано як обставини викладені потерпілим, так і медичні документи, з яких достовірно вбачається, що тілесні ушкодження ОСОБА_5 не могли утворитись від падіння, відсутні сумніви, що утворення двохкісточкового перелому відбулось внаслідок удару ногою, що призвело до перелому та зміщення стопи.

Наведені вище та досліджені в ході судового розгляду докази є належними і допустимими, оскільки отримані органом досудового розслідування згідно з вимогами Кримінального процесуального законодавства України та містять в собі фактичні дані, які підтверджують факт вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України за обставин, викладених в обвинувальному акті. У зв`язку з наведеним вище, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого в судовому засіданні доведена.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч.1 ст.122 КК України як спричинення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

При призначенні покарання, суд згідно із вимогами ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, інвалідності не має, не одружений, утриманців немає, згідно висновку досудової доповіді органу пробації ризик вчинення кримінального правопорушення середній.

Обставини, які пом`якшують його покарання, згідно ст. 66 КК України відсутні. Суд не вбачає підстав для врахування пом`якшуючих обставин визнання вини та щирого каяття, про які вказав обвинувачений в судових дебатах. Так, в ході судового розгляду ОСОБА_6 обставини вчинення кримінального правопорушення заперечував, вказував, що потерпілого не бив, умислу нанесення тілесних ушкоджень не мав. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину. Отже, такі твердження обвинуваченого в судових дебатах суд сприймає критично, як такі що висловлені формально для намагання пом`якшити кримінальну відповідальність за скоєне.

Обставин, що обтяжують покарання згідно ст.67 КК України судом не встановлено.

Згідно з частиною другої статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Враховуючи наведене, характер та ступінь тяжкості скоєного, а також особу обвинуваченого ОСОБА_6 який вину не визнав, оскільки не погодився з обставинами вчинення правопорушення, заперечив умисел в своїх діях, що свідчить про відсутність критичного ставлення до скоєного, допомогу потерпілому на місці злочину не надавав, моральну шкоду не відшкодував, думку прокурора , який просив призначити покарання у виді обмеження волі, керуючись вимогами кримінального закону про те, що винній особі має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення, суд вважає, обвинуваченому ОСОБА_6 необхідно призначити покарання у виді обмеження волі, передбачене санкцією ч.1 ст.122 КК України. Суд відхиляє аргументи захисту про можливість призначення покарання у виді виправних робіт, оскільки довідка про місце роботи надана стороною захисту станом на січень 2025 року, відомостей про те, що вказане місце роботи є постійним та ОСОБА_6 отримує сталий дохід на день винесення вироку матеріали справи не містять. Крім того, призначення такого м`якого покарання суперечитиме принципам індивідуалізації, справедливості покарання з врахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення та ставлення обвинуваченого до скоєного.

На думку суду та у відповідності до ст. 50 КК України, саме таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Потерпілим ОСОБА_5 пред`явлено цивільний позов до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 17 164 грн. 85 коп. та моральної шкоди у розмірі 100 000 грн..

ОСОБА_6 цивільний позов не визнає. Зазначив, що в ході судового розгляду переказав потерпілому 5 000 гривень, оскільки він відмовляється спілкуватись.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Вказані обставини можуть бути елементами складу відповідних злочинів, а також впливати на визначення міри відповідальності винної особи.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Як слідує з положень ч. 1ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

У відповідності до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № N 3 від 31.03.89 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», з наступними змінами, при розгляді кримінальної справи суд зобов`язаний на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, роль і ступінь участі кожного з підсудних в її заподіянні, а також, чи відшкодовано її повністю або частково до судового розгляду справи, і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілою особою - цивільним позивачем пред`являвся цивільний позов про стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди в розмірі 17 164 грн. 85 коп., яка складається витрат на лікування, що підтверджено чеками, платіжними інструкціями.

Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині, оскільки жодний з доданих до позовної заяви чеків, платіжних інструкційне містить інформації про те які лікарські засоби придбавались на підставі яких лікарських призначень, та чи пов`язані вони з лікуванням саме ОСОБА_5 ..

Крім того, згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, спричинена фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

У постанові ВС від 03.10.2019 у справі № 709/1173/17, постанові ВС від 23.03.2023 у справі № 127/35822/21, постанові ВС від 31.01.2023 у справі № 535/171/20 та інших зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає з урахуванням: характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо); стану здоров`я потерпілого; тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах; ступеня зниження престижу, ділової репутації, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що внаслідок неправомірних дій обвинуваченого, потерпілому ОСОБА_5 дійсно завдано моральних страждань, він зазнав як фізичного болю та емоційних переживань. Отримання тілесних ушкоджень спричинило зміну способу життя, негативні переживання, фізичні незручності, емоційну напругу, довготривале лікування, потерпілий є діючим військовослужбовцем, протягом тривалого часу був позбавлений можливості виконувати посадові обов`язки заступника командира роти з бойової підготовки у час збройної агресії проти України з боку російської федерації. Натомість обвинувачений в ході судового розгляду свою вину у вчиненні умисного злочину заперечував, та відшкодував лише 5000 гривень, що не еквівалентно вчиненому, враховуючи принципи розумності та справедливості.

Таким чином, зважаючи на конкретні обставини провадження, наслідки, що настали, характер і глибину фізичних, душевних, емоційних, моральних страждань, які переніс потерпілий, їх тривалість, істотність вимушених змін у житті, зважаючи на обставини, при яких було заподіяно моральну шкоду, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого в порядку відшкодування моральної шкоди 70 000 грн., що буде адекватним тим моральним стражданням і переживанням, яких зазнав потерпілий.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не обирати.

Витрати на залучення експертів у даному кримінальному провадженні відсутні.

Питання речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Відповідно до ч.15 ст.615 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд вважає за можливе обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.368, 370, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, і призначити покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту набрання даним вироком законної сили та фактичного його звернення до виконання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 , до вступу вироку в законну силу - не обирати.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Стягнути з засудженого ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь потерпілого ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 РНОКПП НОМЕР_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 70 000 (сімдесят тисяч) гривень.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

- виписку із медичної карти стаціонарного хворого КНП ДМР « ІНФОРМАЦІЯ_3 » №258, на ім`я ОСОБА_5 , яка зберігається при матеріалах справи - повернути ОСОБА_5 ;

- 3 рентгенознімки гомілки лівої ноги ОСОБА_5 , які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів ІНФОРМАЦІЯ_5 - повернути ОСОБА_5 ;

- довідку лікаря-травматолога КНП ДМР « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ОСОБА_14 на ім`я ОСОБА_5 , яка зберігається при матеріалах справи - повернути ОСОБА_5 ;

- медичну картку стаціонарного хворого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 №258, яка зберігання у кімнату речових доказів ІНФОРМАЦІЯ_6 повернути КНП ДМР « ІНФОРМАЦІЯ_3 »;

- DVD-R диск із відеозаписом камер відеоспостереження, який зберігається у матеріалах справи залишити при матеріалах справи.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку в день його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1