ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.12.2025 місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

слідчий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача СВ Оболонського УП ГУНП в місті Києві ОСОБА_4 від 03.12.2025 про закриття кримінального провадження №0000511 від 09.07.2025 за ч. 1 ст. 164 КК України,

в с т а н о в и в:

До провадження слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 надійшла вказана скарга на постанову дізнавача СВ Оболонського УП ГУНП в місті Києві ОСОБА_4 від 03.12.2025 про закриття кримінального провадження №0000511 від 09.07.2025 за ч. 1 ст. 164 КК України.

В обґрунтування своїх доводів особа, що подала скаргу, вказує, що дізнавачем не забезпечено повного та неупередженого розслідування справи, постанова про закриття кримінального провадження є необгрунтованою, а висновки, викладені у ній, суперечать нормам кримінального матеріального права, а тому просить оскаржувану постанову скасувати.

У судове засідання особа, яка подала скаргу, в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. При цьому, зі змісту скарги вбачається, що ОСОБА_3 просить проводити розгляд скарги зі її відсутності.

Прокурор в судове засідання не з`явилась. До суду надійшла заява прокурора ОСОБА_5 , у якій остання просить проводити судовий розгляд за її відсутності.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду не здійснювалась.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали судового провадження та матеріали закритого кримінального провадження №0000511, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності дізначава, слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений частиною 1 ст. 303 КПК України. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено, зокрема, рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.06.2020 по справі №727/2878/19 (провадження №14-516цс19) зазначила, що окремою формою судової діяльності відповідно до КПК України 2012 року є судовий контроль, який реалізує слідчий суддя, за додержанням законів органами досудового розслідування та прокурором. Зміст і характер судового контролю в межах кримінального процесу пов`язаний передусім із необхідністю забезпечення прав і свобод людини як на стадії досудового розслідування кримінального провадження, так і після його закінчення.

Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження та матеріалів закритого кримінального провадження №0000511, відділом дізнання Оболонського УП ГУНП у місті Києві здійснювалось досудового розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.

03.12.2025 старшим дізнавачем Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 прийнято постанову про закриття кримінального провадження №0000511 за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Відповідно до статей 2, 284 КПК України закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження.

Частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Аналогічні положення відображені і у ч. 5 ст. 38 КПК України щодо зобов`язань самого органу досудового розслідування, які вказують, що останній має застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

При проведенні досудового розслідування слідчий, дізнавач чи прокурор, з урахуванням конкретних обставин справи, на власний розсуд визначають об`єм перевірочних дій, достатніх, на їх переконання, для прийняття вмотивованого рішення.

Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Зі змісту ч. 1 ст. 401 КПК України слідує, що дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого. Дізнавач несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення дізнання.

Постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

Слідчий суддя, на якого відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, ч. 5 ст. 21 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.

Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу кримінального правопорушення чи самої події, то він має звернути увагу на те, щоб така постанова в обов`язковому порядку містила детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено кримінальне правопорушення, та чи містить вона висновки щодо відсутності вини особи (осіб) у його вчиненні.

Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, ст. 19 Закону України від 29.06.2004 №1906-IV «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права, а кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, держава зобов`язана гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції, що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним.

Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (рішення у справах «Олександр Ніконенко проти України» від 14.11.2013, «Мута проти України» від 31.07.2012, «Карабет та інші проти України» від 17.01.2013, «Михалкова та інші проти України» від 13.01.2011).

Органи влади зобов`язані провести ефективне розслідування. Це зобов`язання не є обов`язком досягнення результатів, а обов`язком вжиття заходів. ЄСПЛ зазначає, що не кожне розслідування обов`язково має бути успішним або дійти висновку, який співпадає із викладом подій скаржника. Проте воно, в принципі, має бути здатним призвести до встановлення фактів справи, а якщо твердження виявляться правдивими - до встановлення та покарання винних осіб (рішення у справах «Джуліані та Гаджіо проти Італії» від 25.08.2009, «Армані да Сілва проти Сполученого Королівства» від 30.03.2016, «Каплатий проти України» від 04.02.2021).

Закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому прийняття рішення про його закриття можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, оцінки дізнавачем доказів, які стосуються цього провадження, у сукупності.

Слідчий суддя звертає увагу сторони обвинувачення на те, що відповідно до п. 5 ст. 13 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Дослідивши матеріали закритого кримінального провадження №0000511 та процесуальне рішення дізнавача слідчий суддя приходить до висновку, що при закритті кримінального провадження дізнавачем не було дотримано положень вимог кримінального процесуального закону щодо всебічності, повноти та неупередженості дослідження всіх обставин, а мотиви викладені у постанові як підстави для закриття кримінального провадження, містять суб`єктивне трактування дізнавачем ознак складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, які суперечать нормам кримінального матеріального права.

При прийнятті оскаржуваної постанови дізнавачем проігноровано висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 19.08.2021 у справі №175/3922/19 та від 11.04.2025 у справі №208/5439/16-к, на що слушно звертає увагу ОСОБА_3 у своїй скарзі.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що при закритті кримінального провадження дізнавачем не було дотримано положень вимог кримінального закону, висновки, викладені у ній як підстава для закриття кримінального провадження суперечить нормам кримінального матеріального права, а відтак скарга підлягає задоволенню, а постанова - скасуванню.

Керуючись статтями 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати дізнавача СВ Оболонського УП ГУНП в місті Києві ОСОБА_4 від 03.12.2025 про закриття кримінального провадження №0000511 від 09.07.2025 за ч. 1 ст. 164 КК України.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1