ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3093/25 Справа № 203/7884/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Центрального районного суду міста Дніпра від 01 серпня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000755 від 19 грудня 2024 року стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Дніпропетровську, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 03.09.2024 Кіровським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Центрального районного суду міста Дніпра від 01 серпня 2025 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.09.2024 року, та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць.

Цим вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

За обставин, детально викладених у вироку, у період з 20.11.2024 по 27.11.2024, ОСОБА_7 , з дозволу потерпілої ОСОБА_9 , проживав у її будинку АДРЕСА_2 , де виконував ремонтні роботи.

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), ОСОБА_7 , у період з 20.11.2024 по 27.11.2024, перебуваючи у вищевказаному будинку шляхом вільного доступу взяв пральну машинку «Indesit OMTWSE 61051 WK UA», яка знаходилася у ванній кімнаті, вартістю 10217 гривень 75 копійок, після чого з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 10217 гривень 75 копійок.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати обвинуваченого з підстав не доведення його вини.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на незаконність вироку суду. Вказує, що під час допиту обвинувачений пояснив, що дійсно взяв з будинку потерпілої пральну машину, але його мотивом була не користь та подальше збагачення за рахунок її вартості, а метою дій було тимчасове її використання як засіб застави для отримання короткострокового грошового займу до одного місяця та він планував негайно повернути майно власнику по поверненню займу. При цьому обвинувачений не усвідомлював, що його дії носять суспільно небезпечний характер, не передбачав їх суспільно небезпечні наслідки та не бажав їх настання. Під час судового розгляду знайшли своє підтвердження такі обставини як те, що обвинувачений тривалий час знайомий з потерпілою, перебував в її будинку за дозволом та неодноразово здійснював ремонтні роботи в ньому, він повідомив потерпілу про факт використання пральної машинки в якості застави наступного дня та зобов`язався повернути її протягом строку дії застави, проте через накладення арешту на це майно в рамках кримінального провадження у викупі пральної машинки було відмовлено заставодержателем, він також не переховувався та будь-яких дій, спрямованих на уникнення від повернення пральної машини власнику, не вчиняв.

Отже, на думку захисту, стороною обвинувачення належним чином не доведені корисний мотив, мета та прямий умисел обвинуваченого, що є суб`єктивною ознакою складу злочину за ч. 4 ст. 185 КК.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні обвинувачений не заперечував проти проведення апеляційного розгляду за відсутності його захисника, який не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Обвинувачений підтримав апеляційну скаргу захисника та з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, посилаючись на її безпідставність, вирок суду першої інстанції вважав законним та обґрунтованим, тому просив залишити його без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши думки сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції доходить таких висновків.

За змістом ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Стаття 94 КПК передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК у мотивувальній частині обвинувального вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням елементів складу кримінального правопорушення, зокрема місця, часу, способу вчинення та наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення.

У мотивувальній частині суд повинен описати результати оцінки доказів, навести докази для підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін.

Вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону суд першої інстанції виконав у повній мірі.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та відсутності доказів вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину за ч. 4 ст. 185 КК, апеляційний суд вважає їх неспроможними з огляду на таке.

За змістом ст. 411 КПК судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: (1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; (2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; (3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; (4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Вирок підлягає скасуванню із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого.

За результатами апеляційного розгляду вказаних підстав для скасування або зміни вироку суду колегією суддів не встановлено.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 в його вчиненні, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та ретельно дослідженими судом доказами, вказаними у вироку, а показання останнього, які він надавав на свій захист, перевірені та спростовані в ході судового розгляду в суді першої інстанції.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань, зміст яких детально викладено у вироку, безпосередньо допитаних під час судового розгляду потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також досліджених письмових доказах у кримінальному провадженні.

За версією сторони захисту в обвинуваченого не було умислу красти пральну машину потерпілої, а взяв її з метою тимчасового використання як засіб застави для отримання короткострокового грошового займу до одного місяця та він планував негайно повернути майно власнику по поверненню займу.

Водночас суд першої інстанції ретельно перевірив версію захисту та надав їй належну оцінку, про що детально мотивував у вироку, з чим погоджується апеляційний суд.

Як пояснила в суді першої інстанції під час допиту потерпіла ОСОБА_9 , що з ОСОБА_7 знайомі, сусіди. ОСОБА_7 раніше виконував будівельні роботи в неї та 20 листопада 2024 року вона запросила його пофарбувати стіни у її домі, а його співмешканку - займатись прибиранням. Термін робіт вони не узгоджували, щодо оплати послуг була домовленість - по закінченню роботи. На час виконання робіт ОСОБА_7 та ОСОБА_10 проживали в будинку потерпілої. Ключі від свого будинку більше нікому не надавала в той період та окрім неї й обвинуваченого доступу до будинку ні у кого не було. Після виконання робіт ОСОБА_7 приїхав до ОСОБА_9 на роботу й вона розрахувалась з ним і ОСОБА_10 , сплативши йому 4 тисячі гривень, а їй 1500 гривень. Після чого, десь через три дні, ОСОБА_9 приїхала до будинку, двері були зачинені, вона зайшла й виявила, що немає телевізора й пральної машинки. До цього часу обвинувачений не повідомляв, що візьме пральну машинку і вона не давала йому дозвіл брати якісь особисті речі в її будинку. Вона зателефонувала ОСОБА_7 , спочатку він заперечував, що взяв пральну машинку, а потім сказав, що надасть квитанції й ОСОБА_9 зможе викупити речі самостійно. ОСОБА_9 чекала місяць на повернення пральної машинки, обвинувачений не намагався компенсувати шкоду чи повернути пральну машинку. Після чого ОСОБА_9 звернулась в поліцію та за власні кошти викупила свою пральну машинку з ломбарду.

За показами свідка ОСОБА_10 , хлопцем якої є ОСОБА_7 , вона підтвердила, що з ним працювали у потерпілої ОСОБА_9 , він робив ремонт, а вона прибирала. Для цього ОСОБА_9 надала ОСОБА_7 ключі від будинку, до закінчення ремонтних робіт та окрім них з ОСОБА_7 у будинку більше робітників не було. Після закінчення робіт ОСОБА_9 розрахувалась з ними. При цьому свідок бачила, як ОСОБА_7 заклав пральну машинку в ломбард, вона хотіла його зупинити, але він сказав, що узгодив це питання з ОСОБА_9 , яка надала на це згоду. Потерпіла ОСОБА_9 дізналась про зникнення пральної машинки приблизно на третій день, як вони виїхали з її будинку. ОСОБА_9 телефонувала ОСОБА_7 з приводу машинки й він казав, що хоче викупити її. ОСОБА_7 прийшов до ломбарду і йому повідомили, що пральної машинки вже немає. Грошові кошти ОСОБА_7 не намагався повернути потерпілій, остання чекала два тижні, поки ОСОБА_7 поверне пральну машинку, а потім написала заяву в поліцію.

Згідно з протоколом огляду від 24.12.2024 року та ілюстрованою таблицею до нього, проводився огляд у приміщенні ломбарду ПТ «Онікс. Анохіна. Яценко», розташованого за адресою: м. Дніпро, пр. Гагаріна, 175, де виявлено пральну машину «Indesit OMTWSE 61051 WK UA» в корпусі білого кольору. Відповідно до договору про надання фінансового кредиту під заставу №DP-3.113673/0 від 27.11.2024 вказана пральна машина була закладена ОСОБА_7 . В ході огляду потерпіла ОСОБА_9 впізнала пральну машину як свою, за загальними рисами та характеристиками, під час огляду її було вилучено.

Протоколом огляду компакт-диску з відеозаписами від 24.12.2024 року та фототаблицею до нього підтверджено наявність відеофайлу, на якому відображено події, що мали місце 27.11.2024 у ломбарді ПТ «Онікс. Анохіна. Яценко», розташованого за адресою: м. Дніпро, пр. Гагаріна, 175, а саме, о 20.32 год. до приміщення вказаного ломбарду заходять два чоловіки, які несуть пральну машину, серед яких є особа, ззовні схожа на ОСОБА_7 . Далі друга особа відразу залишає приміщення ломбарду, а особа, ззовні схожа на ОСОБА_7 підходить до віконця, де починає розмову з працівником ломбарду. Далі після розмови особа, він виходить з приміщення ломбарду та невдовзі повертається, але вже в куртці. Згодом о 20.41 год. останній отримує через віконце грошові кошти, перераховує їх та залишає приміщення ломбарду.

При цьому свідок ОСОБА_11 під час допиту підтвердила, що працює в ломбарді, де було закладено пральну машинку ОСОБА_7 , який був постійним відвідувачем ломбарду, проте чи звертався він для викупу пральної машинки, вона не пам`ятає.

Таким чином з вищевикладеного слідує, що покази потерпілої та свідків є незмінними, послідовними, повністю узгоджуються між собою та підтверджуються дослідженими судом в ході судового розгляду письмовими доказами.

Аналізуючи вказані докази, апеляційний суд вважає непереконливою версію захисту про відсутність корисного мотиву, мети та прямого умислу в обвинуваченого на викрадення майна та те, що останній повідомляв потерпілу про факт використання пральної машинки в якості застави наступного дня. Дана версія спростовується показами самої потерпілої, яка сама дізналася про зникнення пральної машинки лише через три дні після закінчення робіт, прийшовши до будинку, дозволу на її закладення до ломбарду вона не надавала та очікувала майже місяць на її повернення обвинуваченим, надаючи йому можливість це зробити, чого не було зроблено, жодної компенсації він також не надав, тому вона викупила її сама за власні кошти. Її покази узгоджуються з показами свідка ОСОБА_10 та письмовими доказами у кримінальному провадженні, тому підстав ставити під сумнів їх достовірність апеляційним судом не встановлено.

Отже, версія обвинуваченого не знайшла свого підтвердження будь-якими об`єктивними даними під час судового та апеляційного розгляду даного кримінального провадження та спростовується вищевикладеними доказами.

Усупереч твердженням у поданій апеляційній скарзі місцевий суд, дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані, дав їм належну оцінку в аспекті ст. 94 КПК з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також з`ясував передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування й ухвалив обґрунтоване судове рішення.

Із матеріалів кримінального провадження, журналу судового розгляду та його технічної фіксації, слідує, що суд повно та всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, вирішив у відповідності до закону клопотання сторін, належним чином перевірив версію сторони захисту, і виклав переконливі мотиви прийнятого рішення, які ґрунтуються на досліджених доказах, яким дав належну правову оцінку.

Таким чином, суд першої інстанції, дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані та докази, дав їм оцінку в аспекті ст. 94 КПК з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також з`ясував передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, й обґрунтовано вирішив, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку поза розумним сумнівом доводять вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК.

Під час обрання виду і міри покарання, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів. Також врахував відомості про особу обвинуваченого, який раніше судимий за місцем проживання характеризується задовільно, не одружений, офіційно не працевлаштований, має малолітню дитину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Обставини, які пом`якшують чи обтяжують покарання, судом не встановлено.

При призначені покарання суд також взяв до уваги, що обвинувачений, будучи раніше судимим за кримінальне правопорушення проти власності, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив злочин проти власності в період іспитового строку.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років один місяць, призначене обвинуваченому у відповідності з положеннями статей 50, 65, 71 КК з належним врахуванням тяжкості кримінального правопорушення, відомостей про його особу і таке покарання, на переконання апеляційного суду, є справедливим, законним та співмірним з тяжкістю вчиненого злочину.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

За результатами апеляційного перегляду оскарженого вироку апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції належним чином виконав вимоги статей 22, 94, 370, 373 КПК забезпечив повне та всебічне дослідження всіх обставин кримінального провадження, належним чином дослідив та оцінив всі докази і виклав переконливі мотиви чому він приймає їх до уваги.

Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність і не допущено таких порушень кримінального процесуального закону, які б могли бути визнані істотним в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК або потягнути несправедливість судового розгляду в даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, а вирок суду має бути залишений без змін.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Центрального районного суду міста Дніпра від 01 серпня 2025 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого за частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а особою, яка тримається під вартою в той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4