Справа № 522/8843/24
Номер провадження 1-кп/522/1642/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року м. Одеса

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження та обрання запобіжного заходу у вигляді ттриання під вартою, в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000009 від 08 січня 2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Одеси, проживаючої за адресою: села Троїцьке Біляївського району Одеської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , громадянки України, раніше не судимої.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.27, ч. 3 ст. 114-2 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника адвоката - ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В :

На розгляді в Приморському районному суді м. Одеси перебувають матеріали зазначеного кримінального провадження за № 0000009 від 08 січня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.27, ч. 3 ст. 114-2 КК України.

В судовому засіданні 29 січня 2026 року прокурор звернувся до суду з клопотанням про здійснення стосовно обвинуваченої ОСОБА_3 спеціального судового провадження та обрання їй запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання прокурор пояснив, що у ході досудового розслідування встановлено, що громадянка України ОСОБА_3 , діючи з корисливих мотивів та з метою сприяння представникам держави, що здійснює збройну агресію проти України, у період з березня 2023 року по вересень 2023 року, використовуючи багатоплатформовий месенджер «Telegram», вступила у змову зі своїм сином - військовослужбовцем Збройних Сил України ОСОБА_6 .

ОСОБА_3 , виконуючи роль пособника, шляхом надання порад, вказівок, інструкцій, засобів зв`язку та психологічного впливу, схиляла ОСОБА_6 до збору та передачі представникам спеціальних служб російської федерації відомостей військового характеру, зокрема інформації про місця дислокації, розташування військової техніки, навчання особового складу, а також інші відомості, що не перебували у відкритому доступі та становлять державну таємницю.

У ході реалізації злочинного умислу ОСОБА_6 , за сприяння ОСОБА_3 , вступив у конфіденційне спілкування з представником спеціальної служби російської федерації та передав координати місць розташування військової техніки Збройних Сил України, за що обумовлювалася грошова винагорода.

Постановою старшого слідчого в ОВС СВ ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 від 30.01.2024, підозрювану ОСОБА_3 оголошено в розшук, проведення якого доручено оперативним підрозділам Подільського РВ ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2024 року, було надано дозвіл на проведення спеціального досудового розслідування.

Також прокурор зазначив, що обвинувачена ОСОБА_3 перебуває у розшуку, у зв`язку з чим відсутня можливість забезпечити її прибуття у судове засідання. ОСОБА_3 було повідомлено про підозру та неодноразово здійснено її виклик шляхом розміщення відповідних оголошень у газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Крім того, прокурором надано відомості, які свідчать про перебування обвинуваченої ОСОБА_3 за межами території України. Згідно з ними, обвинувачена ОСОБА_3 виїхала за межі України та перебуває на території РФ, тобто держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором

Дії ОСОБА_3 кваліфіковано як пособництво у несанкціонованому поширенні інформації про розташування Збройних Сил України в умовах воєнного стану, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів та з метою передачі такої інформації представникам держави-агресора, що утворює склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 114-2 КК України.

Позиції учасників судового засідання

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 підтримав подане клопотання із зазначених у ньому мотивів та додав, що факт ухилення обвинуваченої ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності був встановлений слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси під час розгляду клопотань про обрання стосовно неї запобіжного заходу та про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування.

Адвокат ОСОБА_5 не заперечувала щодо задоволення судом клопотання прокурора.

Мотиви суду

Заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, дослідивши обвинувальний акт з додатками, клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 314, ч. 5 ст. 139 КПК України підготовче судове засідання відбувається, зокрема, за участю обвинуваченого, тоді як ухилення від явки на виклик слідчого, прокурора чи судовий виклик слідчого судді, суду (неприбуття на виклик без поважної причини більш як два рази) підозрюваним, обвинуваченим, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, є підставою для здійснення спеціального досудового розслідування чи спеціального судового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 323 КПК України судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у ч. 2 ст. 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений у міжнародний розшук. За наявності таких обставин за клопотанням прокурора, до якого додаються матеріали про те, що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, суд постановляє ухвалу про здійснення спеціального судового провадження стосовно такого обвинуваченого.

З викладених норм слідує, що при вирішенні питання про здійснення спеціального судового провадження суд має з`ясувати одночасну наявність таких обставин:

- належність кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, до переліку кримінальних правопорушень, щодо яких можливо здійснювати спеціальне судове провадження, передбачених ч. 2 ст. 297-1 КПК України;

- ухилення обвинуваченого, який був або мав бути обізнаний про розпочате кримінальне провадження, від прибуття на виклик суду (неприбуття на виклик без поважної причини більш як два рази);

- оголошення обвинуваченого у міжнародний розшук та/або виїзд та/або перебування його на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором.

Щодо належності кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , до переліку кримінальних правопорушень, щодо яких можливо здійснювати спеціальне судове провадження.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст.27, ч. 3 ст. 114-2 КК України, і ці злочини належить до переліку, визначеного ч. 2 ст. 297-1 КПК України, щодо яких судовий розгляд може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia).

Щодо ухилення ОСОБА_3 , яка була або мала бути обізнана про розпочате кримінальне провадження, від прибуття на виклик суду.

У контексті дотримання права на справедливий судовий розгляд при здійснення процедури «in absentia» Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) зауважив, що питання, які постають перед судом у такому випадку, полягають у можливості за відсутності офіційного повідомлення про справу вважати заявника в достатній мірі проінформованим про те, що він був притягнутий до кримінальної відповідальності та відбудеться судовий розгляд його справи, щоб він мав можливість вирішити: відмовитися від свого права брати участь в слуханні справи чи ухилитися від правосуддя. У справі, що розглядалась ЄСПЛ, не було продемонстровано, що заявник був в достатній мірі проінформований про притягнення його до кримінальної відповідальності та про пред`явлені йому обвинувачення. З цих підстав не можна робити висновок, що він намагався ухилитися від суду чи недвозначно відмовився від свого права прибути в судове засідання (Sejdovic v. Italy, пункт 99).

Таким чином, суду необхідно дослідити питання обізнаності ОСОБА_8 про порушене щодо неї кримінальне провадження, оскільки, як вказав ЄСПЛ у зазначеному вище рішенні, визнання обвинуваченого «особою, яка переховується від правосуддя» винним у заочному судовому провадженні «in absentia» без повідомлення його про слухання справи проти нього є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, суду необхідно з`ясувати, чи можна вважати, що обвинувачена ОСОБА_3 знала або мала знати про кримінальне переслідування та майбутнє судове провадження настільки, щоб мати можливість прийняти рішення відмовитися від свого права постати перед судом чи ухилитися від правосуддя.

Під ухиленням від слідства або суду слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання цієї особи (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, імітація своєї смерті тощо). Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома правоохоронним органам особа (що підтверджується матеріалами кримінального провадження) як така, що вчинила певний злочин і здійснила дії з метою приховування місця свого перебування від досудового розслідування або суду.

Отже, при з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, поміж іншого, кримінально-процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом та перебувати в межах їх досяжності.

Водночас, мають бути беззаперечні відомості про те, що особа усвідомлює факт розпочатого стосовно неї кримінального провадження та виникнення юридичного обов`язку постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Суд погоджується з вказаним визначенням такої дії як ухилення, при цьому вважає, що факт ухилення від суду можна також вважати встановленим тоді, коли особа перебуває поза межами території України і не з`являється на виклик суду без поважних причин та умисно створює видимість наявності об`єктивних причин неможливості її прибуття до суду.

Суд вважає доведеним, що обвинувачена ОСОБА_3 , яка обізнана про наявність стосовно неї кримінального провадження, переховувається від органів слідства, а наразі переховується від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, на що вказує: її перебування поза межами України; неприбуття у підготовчі судові засідання; направлення повісток про її виклик до суду із зазначенням в їх тексті наслідків неприбуття в судове засідання за останнім відомим суду місцем проживання в Україні; публікація її викликів у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями ст. 297-5 КПК України та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Таким чином, судом встановлено:

- злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , належить до переліку злочинів, щодо яких можливо здійснювати спеціальне судове провадження, передбаченого ч. 2 ст. 297-1 КПК України;

- обвинувачена ОСОБА_3 , будучи обізнаною про розпочате кримінальне провадження, ухиляється від прибуття на виклик суду.

Суд зауважує, що право особи на участь у розгляді справи, гарантоване ст. 6 Конвенції є одним з основоположних прав, але разом з тим, не є абсолютним, і має існувати розумна пропорційність між використовуваними засобами сторін кримінального провадження та метою, яку вони прагнуть досягти.

Процедура «in absentia» неминуче припускає деякий відступ від загальних правил кримінального процесу. Водночас, чинне кримінальне процесуальне законодавство України надає обвинуваченим достатні гарантії для реалізації їхніх процесуальних прав в межах спеціального судового провадження, зокрема, надає право обвинуваченим, за бажанням, бути присутніми при розгляді справи, право виробити лінію захисту, право на юридичну допомогу, право бути вислуханим та право оскаржити заочний вирок.

Вивчивши матеріали клопотання прокурора та долучені до нього докази, суд приходить до висновку про наявність передбачених ст. 323 КПК України підстав для здійснення у цьому кримінальному провадженні спеціального судового провадження.

При цьому, суд враховує принцип рівності сторін як одну зі складових більш широкої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою правову позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 1-24/2009, провадження № 13-1 зво19).

На переконання суду, у даному кримінальному провадженні вказаний принцип під час здійснення спеціального судового провадження буде дотриманий в повній мірі, враховуючи те, що захист прав обвинуваченої ОСОБА_3 у ньому здійснюється захисником, який був залучений відповідно до постанови слідчого на стадії досудового розслідування, що свідчить про дотримання судом права на захист обвинуваченої та надання стороні захисту можливості представляти свою правову позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з оппонентом.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, зібрані в ході досудового розслідування докази є вагомими, та у разі визнання її винуватою, їй загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, що згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України дозволяє обрання їй запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в зв`язку з чим прокурор звернувся до суду з клопотанням про обрання стосовно обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

Сторона обвинувачення вбачає наявність наступних ризиків стосовно обвинуваченої ОСОБА_3 у випадку її перебування на волі.

1. Вона може переховуватись від суду. Даний ризик обґрунтовується тим, що ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що після викриття її злочинної діяльності, з метою уникнення кримінальної відповідальності, переховується від суду на території РФ, тобто держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором.

2. Вона може незаконно впливати на свідків, які не допитувались судом, оскільки, як стверджує обвинувачення, свідки обвинувачення безпосередньо викривають протиправні дії ОСОБА_3 та її причетність до вчинення злочину.

3. Вона може вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Даний ризик обґрунтовується тим, що ОСОБА_3 на теперішній час обвинувачується в тому, що вона приймає активну участь на стороні країни агресора - РФ у сприянні в підриві обороноздатності Збройних Сил України.

Запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою неможливо, оскільки ОСОБА_3 ухилялась від слідства та суду та згідно наданих стороною обвинувачення данних, постійно перебуває на території країни агресора - РФ.

Таким чином, станом на теперішній час об`єктивно існують ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурором надано суду докази оголошення обвинуваченого в міжнародний розшук, неодноразового виклику до органу досудового розслідування для проведення слідчих дій та неодноразового ухилення від прибуття до органу досудового розслідування.

На підтвердження умислу ОСОБА_3 , спрямованого на переховування від органів слідства та суду, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, згідно доводів, наведених у клопотанні, свідчить той факт, що з 2023 року вона покинула територію України та наразі перебуває на території країни агресора - РФ.

На даний момент ОСОБА_3 перебуває за межами України вже тривалий час.

Щодо ризиків кримінального провадження.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачена може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

На переконання сторони обвинувачення, в цьому провадженні існують ризики, що обвинувачений може:

- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

- незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, обвинувачених, експертів, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні;

- вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується.

Заявлені ризики заслуговують на увагу.

Ризик переховування від органів досудового розслідування та суду.

ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 5 ст.27, ч. 3 ст. 114-2 КК України. Санкція цього кримінального правопорушення передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років.

У ст. 5 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 р. «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Отож, важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за злочин, який інкримінується обвинуваченому.

19 вересня 2017 року обвинувачений покинув територію України авіарейсом № 260 сполученням «Запоріжжя-Стамбул» та до сьогоднішнього дня не повертався.

Обізнаність ОСОБА_3 , щодо проведення досудового розслідування та судового розгляду, раптове залишення нею свого постійного місця проживання в Україні, пов`язані з цим розрив усіх соціальних та інших зв`язків, зміна звичного способу життя, що мали місце безпосередньо під час досудового розслідування, у достатній мірі свідчать про те, що справжньою причиною його виїзду за межі території України є необхідність переховування від органів слідства та суду, адже після виїзду за кордон ОСОБА_3 до України поверталась.

Наявні обставини свідчать про можливість переховування від органів досудового розслідування та суду, оскільки наразі, знаючи про кримінальне провадження та пред`явлене обвинувачення, обвинувачена переховується.

Ризик незаконного впливу на інших учасників кримінального провадження.

Ризик незаконного впливу на свідків та інших осіб об`єктивізується також з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні. Так, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ймовірного впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність.

Що стосується ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується.

Інкриміноване кримінальне правопорушення за своїм характером та способом вчинення не є одноразовою дією, а передбачає можливість його повторення (продовження), оскільки вчинялося за умов, які на теперішній час не усунуті. Обвинувачена зберігає реальну можливість діяти аналогічним чином.

Дані про особу обвинуваченої не містять достатніх стримуючих факторів, які б унеможливлювали продовження протиправної поведінки, що відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України підлягає врахуванню при оцінці ризиків.

Поведінка обвинуваченої після вчинення кримінального правопорушення не свідчить про припинення кримінально протиправної діяльності та не спростовує наявність реальної ймовірності вчинення нового кримінального правопорушення.

У сукупності наведені обставини свідчать про наявність реального, а не абстрактного ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що відповідає усталеній практиці судів України та позиції Верховного Суду про достатність обґрунтованої ймовірності, а не доведеності факту майбутнього правопорушення.

За вищенаведених обставин суд дійшов висновку, що на час розгляду клопотання, існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які посилається сторона обвинувачення у поданому клопотання окрім ризику, передбаченого п. 10 цієї ухвали.

Так, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків встановлених у судовому засіданні, суд повинен оцінити в сукупності всі обставини кримінального провадження, зокрема: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винуватою в кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію; майновий стан; наявність судимостей (ст. 178 КПК України).

Відповідно до наведеної норми, суд враховує, що інкримінований ОСОБА_3 злочин належить до категорії особливо тяжких, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до дванадцяти років; доведення існування декількох ризиків, в т. ч. і ризик переховування.

Зважаючи на вищевикладені обставини у своїй сукупності суд переконаний, що прокурором під час розгляду такого клопотання доведено необхідність обрання до обвинуваченої ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Отже з урахуванням тяжкості злочину у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , доведення стороною обвинувачення наявності існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд дійшов висновку про необхідність обрання щодо обвинуваченої ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а отже клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Разом з цим, слідчий суддя при постановленні ухвали враховує положення абз. 7 ч. 4 ст. 183 КПК України, де зазначено, що при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Враховуючи викладене, оскільки наявні підстави для здійснення вказаного кримінального провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) та доведеність ризиків зазначених прокурором, клопотання про здійснення стосовно обвинуваченої ОСОБА_3 спеціального судового провадження та обрання їй запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Керуючись статями 139, 176-178, 182, 183, 193-196, 297-1, 314,315, 323, 369, 372, 376 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Обрати обвинуваченій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженки міста Одеси, проживаючої за адресою: села Троїцьке Біляївського району Одеської області, проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до її затримання і доставки до місця кримінального провадження та розгляду питання про застосування обраного запобіжного заходу судом за участю обвинуваченого або зміну обраного запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід.

Здійснювати спеціальне судове провадження у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000009 від 08 січня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.27, ч. 3 ст. 114-2 КК України.

Якщо після постановлення ухвали про спеціальне судове провадження обвинувачена ОСОБА_8 з`явиться або буде доставлена до суду, судовий розгляд продовжувати з моменту постановлення такої ухвали згідно із загальними правилами, передбаченими КПК України.

Повідомити обвинувачену ОСОБА_3 про здійснення спеціального судового провадження щодо неї шляхом розміщення цієї інформації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора України.

Повістку про виклик обвинуваченої ОСОБА_3 , а також процесуальні документи надсилати та публікувати відповідно до вимог ст. 323 КПК України.

Копію ухвали вручити прокурору та захиснику.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її проголошення. Заперечення проти цієї ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Головуючий суддя ОСОБА_1

02.02.2026