Номер провадження: 11-кп/813/259/25
Справа № 522/5770/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції клопотання захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні № №0000632, внесеному до ЄРДР 13.02.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України,

установив:

Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 14 березня 2023 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено обчислювати з моменту його фактичного затримання по вказаному кримінальному провадженню, тобто з 13 лютого 2020 року.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою залишено без змін, до набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання зараховано строк утримання ОСОБА_8 по даному кримінальному провадженню в Одеській установі виконання покарань в період з 13 лютого 2020 року по набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Також вказаним вироком вирішено питання щодо цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 про відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди, процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження та долю речових доказів.

Не погодившись з вироком суду, захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу.

09.12.2025 року на адресу суду від захисника ОСОБА_7 надійшло клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу, яке обґрунтовано тим, що ризики відповідно до ст.177 КПК України щодо ОСОБА_8 в даному кримінальному провадженні відсутні, сама по собі тяжкість злочину, у якому обвинувачується ОСОБА_8 , та суворість покарання не може бути підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки це суперечило б презумпції невинуватості. ОСОБА_8 майже шість років перебуває під вартою. Крім того, раніше не судимий, має місце реєстрації та проживання, де позитивно характеризується, має громадянську дружину, яка є інвалідом третьої групи, та двох неповнолітніх дітей, які потребують його допомоги.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 клопотання підтримали просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Заслухавши пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали вимоги поданого клопотання та просили його задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти його задоволення, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

До заходів забезпечення кримінального провадження, відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, відносяться також запобіжні заходи.

Частина 6 ст. 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Враховуючи те, що глава 31 КПК України «Провадження в суді апеляційної інстанції» загалом не визначає порядку розгляду клопотань учасників судового провадження про обрання, зміну або скасування запобіжного заходу, апеляційний суд вважає за необхідне в даному випадку, керуючись засадою законності та, використовуючи аналогію закону, застосувати приписи ч. 2 ст. 331 КПК України.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу, згідно положень ч. 2 ст. 331 КПК України, відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Апеляційний суд бере до уваги, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово підкреслював (у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Феррарі-Браво проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства»), що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях статей 177, 178, 183 КПК України.

ЄСПЛ в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення ЄСПЛ вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи та за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Положеннями п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

В свою чергу, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України, який у відповідності до ст.12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких, та за яке передбачено покарання більше 10 років, та розуміючи, що за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення йому може бути призначене покарання у виді позбавлення волі останній, перебуваючи на волі, буде мати можливість переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні, особливо тяжкого злочину, а саме у умисному протиправному заподіяння смерті іншій людині, офіційного непрацевлаштований, неодружений, тобто у останнього відсутні міцні соціальні зв`язки.

Колегія суддів приймає до уваги посилання сторони захисту про те, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має місце реєстрації та проживання, де позитивно характеризується, має громадянську дружину, яка є інвалідом третьої групи, та двох неповнолітніх дітей, які потребують його допомоги, в той же час зауважує, що зазначені обставини не дають достатніх підстав вважати, що вони можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що на теперішній час лише найбільш суворий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 , а також запобігти вищевказаному встановленому судом ризику.

За викладених обставин, апеляційний суд вважає, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні № 0000632, внесеному до ЄРДР 13.02.2020 року, підлягають залишенню без задоволення, а визначений стосовно обвинуваченого вироком Приморського районного суду м. Одеси від 14 березня 2023 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишенню без змін з підстав, зазначених вище.

Керуючись ст. ст. 24, 176, 183, 194, 201, 370, 372, 376, 401, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4