Провадження № 1-кп/643/1034/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2025

Салтівський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження № 0001440 від 19.10.2023 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України,

в с т а н о в и в :

01 вересня 2025 року до Салтівського районного суду міста Харкова надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001440 від 19.10.2023 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 01.09.2025 для розгляду зазначеного кримінального провадження визначено колегію суддів в складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Щодо визначення територіальної підсудності даного кримінального провадження Салтівському районному суду міста Харкова суд встановив таке.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні зазначив, що обвинувальний акт направлений до Салтівського районного суду міста Харкова з дотриманням правил підсудності. Кримінальне правопорушення обвинувачений вчинив на території РФ, а тому визначити місце вчинення злочину неможливо, тому обвинувальний акт був направлений за місцем закінчення досудового розслідування, яким є Салтівський районний суд міста Харкова, оскільки орган досудового розслідування -УСБУ в Харківській області перебуває на території Салтівського району м. Харкова.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні зазначив, що вважає, що кримінальне провадження підсудно Салтівському районному суду міста Харкова, за місцем розташування органу досудового розслідування.

Заслухавши думку учасників судового розгляду щодо визначення територіальної підсудності даного кримінального провадження Салтівському районному суду міста Харкова, дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

Одним із завдань, які має вирішити суд у підготовчому судовому засіданні, є визначення підсудності йому даного кримінального провадження з огляду на чіткі правила встановлення територіальної підсудності.

За правилами ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Місце вчинення кримінального правопорушення це певна територія, на якій вчинюється передбачене КК України суспільно небезпечне діяння.

В обвинувальному акті зазначено, що у громадянина України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України, у невстановлений органом досудового розслідування період, проте не пізніше вересня 2022 року, виник злочинний умисел, направлений на вчинення державної зради, а саме: здійснити перехід на бік ворога в період збройного конфлікту для надання іноземній державі, або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України в умовах воєнного стану.

Так, з метою реалізації злочинного умислу, ОСОБА_7 , не раніше 2018 року, більш точні дата та час досудовим розслідуванням не встановлені, переїхав з тимчасово окупованого м. Стаханов Луганської області до РФ. Надалі ОСОБА_7 , перебуваючи у м. Тула РФ, не пізніше вересня 2022 року, більш точні дата та час досудовим розслідуванням не встановлені, добровільно уклав контракт та вступив до лав збройних сил рф, пройшов бойову підготовку, займав посаду старшого стрільця 15 мотострілецького полку (в/ч НОМЕР_1 ) 2 мотострілецької дивізії 1 ТА Західного ВО зс рф, військове звання рядовий та отримав позивний « ОСОБА_8 ».

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу на здійснення державної зради, ОСОБА_7 в період часу з вересня 2022 року по листопад 2023 року добровільно приймав активну участь у штурмі українських позиції на Куп`янському напрямку Харківської області.

Крім цього, ОСОБА_7 з вересня 2023 року, більш точні дата та час досудовим розслідуванням не встановлені, переведений на посаду старшого навідника мінометного взводу загону (штурмового) НОМЕР_2 мотострілецького полку, (в/ч НОМЕР_1 ) 2 мотострілецької дивізії 1 ТА Західного ВО зс рф, військове звання рядовий.

Так, 29.01.2024 наказом командира НОМЕР_2 мотострілецького полку № 52 дск ОСОБА_7 переведений в 336 окрему бригаду морської піхоти НОМЕР_3 АК Західного ВО зс рф.

Діючи у складі НОМЕР_4 окремої бригади морської піхоти НОМЕР_3 АК Західного ВО зс рф, ОСОБА_7 з січня 2024 року, більш точні дата та час досудовим розслідуванням не встановлені, був залучений до виконання бойових завдань та приймав безпосередню активну участь у бойових діях на Слов`янському та Краматорському напрямках Донецької області на стороні збройних сил рф проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені та самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Крім того, ОСОБА_7 , будучи уродженцем і мешканцем м. Стаханов, Луганської області, не будучи прихильником української державності, самостійності та незалежності України, перебуваючи під інтелектуальним впливом російської федерації, після подій 2014 року вирішив покинути територію України та у 2018 році виїхав на територію РФ, а саме до м. Тули.

ОСОБА_7 , не маючи патріотичних переконань, достовірно будучи обізнаним, що з 2014 року Україна вдалася до внутрішньодержавного заходу, шляхом введення особливого стану в державі для відвернення загрози та забезпечення безпеки і здоров`я громадян, нормального функціонування національної економіки, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, захисту конституційного ладу від військової агресії з боку рф вирішив стати на шлях скоєння колабораційної діяльності.

При цьому, ОСОБА_7 , у ситуації що склалася в Україні з початку 2014 року, був достовірно обізнаним про те, що протягом березня - квітня 2014 року, під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади та збройних сил російської федерації, представники іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд і груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих рф, взяли під контроль будівлі, в яких знаходилися органи місцевої влади та місцеві органи виконавчої влади України, військові об`єкти України в окремих районах Донецької та Луганської областей України. 07.04.2014 у м. Донецьку створено терористичну організацію «донецька народна республіка», а 27.04.2014 у м. Луганську - терористичну організацію «луганська народна республіка», у складі яких були утворені незаконні збройні формування.

Внаслідок військових дій у період з травня 2015 року по серпень 2015 року сили оборони України звільнили частину раніше окупованих територій Донецької та Луганської областей.

Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, стали окупованими рф (під юрисдикцією окупаційної адміністрації рф), починаючи з 07.04.2014, згідно з вимогами ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VІІ.

Внаслідок вказаних подій у громадянина України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не пізніше вересня 2022 року, більш точні дата та час досудовим розслідуванням не встановлені, виник злочинний умисел, направлений на здійснення колабораційної діяльності шляхом добровільної участі громадянина України в збройних формуваннях держави-агресора чи надання таким формуванням допомоги у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізовувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Так, ОСОБА_7 , з метою реалізації вищевказаного злочинного умислу на здійснення колабораційної діяльності, не раніше 2018 року, більш точні дата та час досудовим розслідуванням не встановлені, виїхав з тимчасово окупованого м. Стаханов Луганської області до м. Тула РФ, де у вересні 2022 року добровільно уклав контракт та вступив до лав збройних сил рф, пройшов бойову підготовку, займав посаду старшого стрільця 15 мотострілецького полку (в/ч НОМЕР_1 ) 2 мотострілецької дивізії 1 ТА Західного ВО зс рф, військове звання рядовий та отримав позивний « ОСОБА_8 ».

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу на здійснення колабораційної діяльності ОСОБА_7 в період часу з вересня 2022 року по листопад 2023 року, більш точні дата та час досудовим розслідуванням не встановлені, добровільно приймав активну участь у штурмі українських позиції на Куп`янському напрямку Харківської області.

Крім цього, ОСОБА_7 з вересня 2023 року, більш точні дата та час досудовим розслідуванням не встановлені, переведений на посаду старшого навідника мінометного взводу загону (штурмового) НОМЕР_2 мотострілецького полку, (в/ч НОМЕР_1 ) 2 мотострілецької дивізії 1 ТА Західного ВО зс рф, військове звання рядовий.

Так, 29.01.2024 наказом командира НОМЕР_2 мотострілецького полку № 52 дск ОСОБА_7 переведений в 336 окрему бригаду морської піхоти НОМЕР_3 АК Західного ВО зс рф.

Діючи у складі НОМЕР_4 окремої бригади морської піхоти НОМЕР_3 АК Західного ВО зс рф, ОСОБА_7 з січня 2024 року був залучений до виконання бойових завдань та приймав безпосередню активну участь у бойових діях на Слов`янському та Краматорському напрямках Донецької області на стороні збройних сил рф проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені та самоорганізовувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Таким чином, ОСОБА_7 у зазначений вище період часу завершив реалізацію свого злочинного умислу, направленого на здійснення колабораційної діяльності шляхом добровільної участі громадянина України в збройних формуваннях держави-агресора чи надання таким формуванням допомоги у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізовувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, тобто вчинив кримінально карані дії, пов`язані з добровільною участю громадянина України в збройних формуваннях держави-агресора рф, складовими взаємозв`язаними ознаками та мотивами якого є:

-спеціальний антидержавницький мотив - вчинення діяння на шкоду інтересам держави України;

-мета - заподіяння шкоди національній безпеці України, отримування привілейованого ставлення до себе від військових і представників держави-агресора рф;

-участь громадянина України в збройних формуваннях держави-агресора, шляхом ведення бойових дій в населених пунктах Харківської та Донецької областях проти Збройних сил України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України у складі 15 мотострілецького полку, (в/ч НОМЕР_1 ) 2 мотострілецької дивізії 1 ТА Західного ВО зс рф на посаді старшого стрільця та на посаді старшого навідника мінометного взводу загону (штурмового) у складі НОМЕР_4 окремої бригади морської піхоти НОМЕР_3 АК Західного ВО зс рф, що входить до складу збройних сил РФ, під час військового стану;

-добровільний характер його протиправної, злочинної діяльності, здійснений з власного бажання, без будь-якого фізичного та психічного примусу.

Отже, відповідно до фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, місце вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст.111-1 КК України, не встановлено досудовим розслідуванням.

Дослідивши зазначений в обвинувальному акті виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, суд вбачає, що встановити місце вчинення кримінального правопорушення орган досудового розслідування не зміг, тому кримінальне провадження повинно здійснюватися судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Верховним Судом у постанові по справі №761/11819/2022 від 14.07.2022 визначено поняття «місце закінчення досудового розслідування».

Відповідно до положень ч. 2 ст. 283 КПК, якими визначаються загальні положення закінчення досудового розслідування, прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: 1) закрити кримінальне провадження; 2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; 3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Таким чином, як вбачається зі змісту наведеної норми, певну форму закінчення досудового розслідування законодавець пов`язує з дією, яку зобов`язаний вчинити саме прокурор, а тому місцем закінчення досудового розслідування слід вважати місце вчинення прокурором відповідної дії.

З наведеного слідує, що поняття «місце знаходження органу досудового розслідування» та «місце закінчення досудового розслідування» не є тотожними.

Отже, з врахуванням викладеної правової позиції місцем закінчення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню є місце затвердження прокурором обвинувального акту: м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, 4, що територіально не відноситься до юрисдикції Салтівського районного суду міста Харкова.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється лише судом згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом.

Суд враховує, що згідно з п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України порушення правил підсудності є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і підставою для скасування судового рішення у справі в будь-якому разі.

А відтак, всі інші питання, у тому числі щодо призначення до судового розгляду, мають вирішуватися належним судом, якому підсудне дане кримінальне провадження.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 34 КПК України кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил територіальної підсудності.

Статтею 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», як одну із засад організації судової влади проголошено право на повноважний суд, що передбачає розгляд справи у суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом, та суддею, який визначається згідно з порядком розподілу судових справ, установленим відповідно до закону. Процесуальними кодексами визначаються вимоги до складу суду. В сукупності ці правила забезпечують розгляд справи судом, встановленим законом.

Відповідно до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Інтерпретація суті поняття «суд, встановлений законом» викладена Європейським судом у рішенні в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20.07.2006 та полягає у наступному: «п. 23. Відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява N 7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року)… 24. Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії», що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)». 25. У п.п. 107-109 рішення у справі «Коем та інші проти Бельгії» Суд дійшов до висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Зазначена правова позиція дає можливість виділити дві умови відповідності критерію «суд, встановлений законом»: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

У п. 64 рішення у справі «Йоргіч (Jorgic) проти Німеччини» від 12.07.2007 року ЄСПЛ вказав, що справу перш за все слід розглянути за статтею 6 § 1 Конвенції щодо того, чи був заявник засуджений «судом, встановленим законом». Суд зазначає, що цей вислів віддзеркалює принцип верховенства права, котрий є невідємною частиною системи захисту, запровадженої Конвенцією і її Протоколами. «Закон», у розумінні статті 6 § 1 Конвенції, включає, зокрема, законодавство щодо встановлення і компетенції судових органів. Отже, якщо суд не має юрисдикції судити підсудного відповідно до чинних положень національного права, він не є «встановленим законом» у розумінні статті 6 § 1.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Визначення місця вчинення злочину не може вважатися формальним, оскільки прямо впливає на визначення суду, який уповноважений законодавчо розглядати те чи інше кримінальне провадження.

Отже, з огляду на викладене та, керуючись вимогами ст. 32 КПК України, у підготовчому судовому засіданні встановлена непідсудність даного кримінального провадження Салтівському районному суду міста Харкова.

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, зокрема про направлення обвинувального акта до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 КПК України, питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду або за клопотанням сторін чи потерпілого.

Таким чином, враховуючи, що місце вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , під час досудового розслідування не встановлено, досудове розслідування у кримінальному провадженні закінчено слідчим відділом Управління СБ України в Харківській області, а обвинувальний акт затверджено прокурором Харківської обласної прокуратури, який перебуває не в межах територіальної юрисдикції Салтівського районного суду міста Харкова, у зв`язку з чим вказане кримінальне провадження непідсудне Салтівському районному суду міста Харкова, суд, відповідно до пункту 4 частини 3 статті 314 КПК України, доходить висновку про необхідність направлення обвинувального акту до Харківського апеляційного суду для визначення підсудності обвинувального акту.

Враховуючи наведене та, керуючись ст. 32, 34, 314, 369, 372 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Направити обвинувальний акт з додатками стосовно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України, до Харківського апеляційного суду для визначення підсудності кримінального провадження № 0001440 від 19.10.2023.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду складено 25 вересня 2025 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3