КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

законних представників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

представника служби

у справах дітей та сім`ї ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 14 серпня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 14.08.2025 задоволено клопотання слідчого 5 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_12 , погоджене прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні Департаменту захисту інтересів дітей та протидії домашньому насильству Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , та продовжено підозрюваному ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, до 16.09.2025 включно.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою ____________________________________________________________________________________

Справа № 761/33707/25 Слідчий суддя - ОСОБА_13

Апеляційне провадження № 11-сс/824/6584/2025 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

відмовити у задоволенні клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту або визначити підозрюваному розмір застави із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт вказував про необґрунтованість підозри за ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258 КК України, оскільки в матеріалах клопотання відсутні докази, які б вказували на наявність в діях ОСОБА_6 суб`єктивної сторони державної зради та терористичного акту.

ОСОБА_6 не мав мети вчиняти вибухи, підпали чи інші дії, які створювали небезпеку для життя та здоров`я людини. Про подальшу долю виготовленого ним саморобного вибухового пристрою він не був обізнаний.

Також матеріали не містять жодних відомостей про те, що ОСОБА_6 , будучи у неповнолітньому віці, підтримував факт відкритої збройної агресії рф проти України.

Твердження про те, що ОСОБА_6 , не сприймаючи державної влади України, вийшов на зв`язок з представником рф, є голослівним та не підтвердженим будь-якими доказами.

На думку апелянта, інкриміновані ОСОБА_6 діяння слід кваліфікувати як умисні дії, спрямовані на зберігання вибухових речовин та пристроїв без передбаченого законом дозволу (ч. 1 ст. 263 КК України) та незаконне виготовлення вибухових пристроїв, вчинене за попередньою змовою групою осіб (ч. 2 ст. 263-1 КК України).

Крім того, апелянт вказував на відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КК України та зазначав, що сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

На відсутність зазначеного ризику вказує те, що ОСОБА_6 є неповнолітнім та має намір співпрацювати зі слідством, має місце проживання у м. Києві, раніше не судимий, в розшуку не перебував, не намагався втекти з місця події, інших кримінальних проваджень відносно нього немає.

У ОСОБА_6 відсутня можливість знищити засоби зв`язку, які містять докази злочинної діяльності, про що зазначалося в клопотанні про застосування запобіжного заходу, а отже ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення - відсутній.

В рамках даного кримінального провадження було проведено обшук, за результатами якого вилучено мобільний телефон ОСОБА_6 , а також предмети, які були пов`язані із виготовленням саморобного вибухового пристрою.

При цьому, під час обшуку підозрюваний добровільно надав слідчому пароль до мобільного телефону.

Висновок слідчого про те, що ОСОБА_6 може впливати на свідків та інших підозрюваних є припущенням та не підтверджений жодними доказами.

У разі застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу чи визначенні застави, йому можливо встановити обов`язок утриматися від спілкування із свідками.

Ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином також відсутній, оскільки ОСОБА_6 має намір співпрацювати зі слідством та не має на меті жодним чином перешкоджати проведенню досудового розслідування.

Підозрюваний ОСОБА_6 є неповнолітнім, раніше не судимий, інших кримінальних проваджень відносно нього не має, інкриміновані дії були припинені внаслідок проведення обшуку, тому відсутні будь-які ознаки того, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити те, в якому він підозрюється.

Крім того, починаючи із 24.02.2025 року за участю ОСОБА_6 не проводяться слідчі та процесуальні дії (окрім продовження строку досудового розслідування та тримання під вартою).

Таким чином, неповнолітня особа перебуває під вартою вже протягом 6 місяців та очікує виконання експертиз, розсекречування матеріалів НСРД та інших дій, які від сторони захисту не залежать.

На думку апелянта, враховуючи відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, неповнолітній вік підозрюваного, наявність постійного житла, належну процесуальну поведінку з моменту повідомлення про підозру та відсутність обставин, які виправдовують тримання під вартою, до ОСОБА_6 можливо застосувати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту або визначити підозрюваному розмір застави в межах 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 , його захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , законних представників ОСОБА_7 (яка приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку), та ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, слідчими Головного слідчого управління Служби безпеки України за процесуального керівництва прокурорів відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні Департаменту захисту інтересів дітей та протидії домашньому насильству Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000603 від 28.06.2024 за підозрою ОСОБА_14 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_15 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_6 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258 КК України та за фактом кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 113, ч. 1 ст. 114-1.

Згідно даних протоколу затримання від 22.02.2025, цього ж дня о 03 год. 26 хв. ОСОБА_6 затримано на підставі п. 1 ч. 1 ст. 208 та п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК.

22.02.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні умисних дій, спрямованих на шкоду державній безпеці України, шляхом надання представникам іноземної держави допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, в умовах воєнного стану, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 111 КК України; готування до терористичного акту, тобто готування до вчинення вибуху, підпалу, які створюють небезпеку для життя чи здоров`я людини, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258 КК України; у вчиненні умисних дій, спрямованих на зберігання вибухових речовин та пристроїв без передбаченого законом дозволу, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 263 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24.02.2025 до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без права внесення застави, строком до 21.04.2025.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17.04.2025 продовжено строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні до десяти місяців, тобто до 04.09.2025 включно.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17.04.2025 продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 без визначення розміру застави, строком до 17.06.2025.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.06.2025 продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 в межах строку досудового розслідування до 16.08.2025 включно.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13.08.2024 продовжено строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні до дванадцяти місяців тобто до 04.11.2025 включно.

12.08.2025 слідчий 5 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_12 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні Департаменту захисту інтересів дітей та протидії домашньому насильству Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , про продовження підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування на 60 днів.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 14.08.2025 задоволено клопотання слідчого та продовжено підозрюваному ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, до 16.09.2025 включно.

З висновками слідчого судді, викладеними в оскаржуваній ухвалі, колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання колегії суддів, при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 , слідчий суддя дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри останнього у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 263 КК України, що підтверджується фактичним даними, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, оцінюючи їх достатність для висновку про причетність ОСОБА_6 до інкримінованих йому злочинів, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у кримінальному провадженні достатньої сукупності доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 263 КК України.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя станом на день розгляду клопотання дійшов правильного висновку про продовження їх існування, з огляду на конкретні обставини кримінальних правопорушень, на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також з огляду на дані про особу підозрюваного.

Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження відомості і обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що у кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, які існували на момент вирішення слідчим суддею питання про застосування запобіжного заходу тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування та/чи суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення; знищити, сховати або спотворити речові докази, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; впливати на свідків, інших підозрюваних, з метою зміни останніми показань в частині фактичних обставин; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував характеризуючі дані про особу підозрюваного та встановивши продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою підозрюваного.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Крім того, як убачається з клопотання слідчого, останнім доведенонаявність обставин, які перешкоджають закінченню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу, та встановлено, що органу досудового розслідування необхідно провести ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій, без проведення яких завершення досудового розслідування є неможливим.

З урахуванням наведених обставин у їх сукупності, враховуючи також дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 , його вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, водночас враховуючи тяжкість та конкретні обставини інкримінованих підозрюваному злочинів, проти основ національної безпеки України та громадської безпеки, в умовах воєнного стану, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого, а тому слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_6 виняткового запобіжного заходу.

При цьому, продовживши щодо підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до абзацу 8 ч. 4 ст. 183 КПК України не визначив йому розмір застави, враховуючи правову кваліфікацію інкримінованого йому злочину за ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258 КК України та зміст підозри, з чим погоджується і колегія суддів.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 , ніж тримання під вартою без визначення застави, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

Крім того, згідно положень ч. 6 ст. 176 КПК, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, у сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю кримінальних правопорушень, є обґрунтованим, та підстав для застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, або визначення йому розміру застави, колегія суддів не вбачає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, на даному етапі досудового розслідування свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 263 КК України.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, та з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих йому злочинів.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, доводи захисника в апеляційній скарзі про відсутність у діях ОСОБА_6 суб`єктивної сторони державної зради та терористичного акту, з посиланням на те, що він не мав мети вчиняти дії, які б створювали небезпеку для життя та здоров`я людини, та не був обізнаний про подальшу долю виготовленого ним вибухового пристрою, а також посилання на неправильну кваліфікацію дій підозрюваного, колегія суддів вважає є передчасним, оскільки такі доводи підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для продовження щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу.

Посилання захисника на недоведеність органом досудового розслідування наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Враховуючи характер, тяжкість та конкретні обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , дані про особу підозрюваного у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено продовження існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків та інших учасників у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчинення злочинів, у яких підозрюється; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

При цьому, посилання захисника на те, що підозрюваний ОСОБА_6 є неповнолітнім та має намір співпрацювати зі слідством, має місце проживання у м. Києві, раніше не судимий, в розшуку не перебував, не намагався втекти з місця події, були враховані слідчим суддею під час розгляду клопотання, та обгрунтовано визнані такими, що не спростовують висновок щодо існування ризиків у кримінальному провадженні та не забезпечують впевненості у належній процесуальній поведінці підозрюваного у випадку застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_6 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Крім того, ураховуючи обсяг підозри у вчиненні особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України та проти громадської безпеки, ступінь вірогідності настання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов обгрунтованого висновку про те, що визначення підозрюваному застави у порядку ч. 3 ст. 183 КПК України не зможе забезпечити ефективного уникнення встановлених ризиків. При цьому, слідчий суддя належним чином умотивував вказаний висновок, а відтак доводи апелянта у цій частині є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду клопотання, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин у їх сукупності, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисникаОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 14 серпня 2025 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3