Дата документу 04.11.2025 Справа № 334/80/15-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/648/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №334/80/15-кСуддя-доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.367 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 26 березня 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, який зареєстрований у АДРЕСА_1 ,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, та виправдано у зв`язку з відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення,

ВСТАНОВИЛА

Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_8 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

Комунальне підприємство « Запоріжринок » (далі - КП « Запоріжринок », Підприємство), відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, серія А00 №195436, зареєстроване державним виконавчим комітетом Запорізької міської ради 20.04.1995 за номером 0000301, розташоване за адресою: 69006, Запорізька область, м.Запоріжжя, вул.Рекордна, 2 .

Згідно зі статутом КП « Запоріжринок » від 17.11.2007 року основною метою діяльності Підприємства є забезпечення потреб громадян і юридичних осіб в його продукції та послугах, одержання прибутку від господарської діяльності з організації роботи ринків для здійснення діяльності Підприємства та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Підприємства.

Одним із напрямків діяльності КП « Запоріжринок » є проектування, виконання ремонтно-будівельних, будівельно-монтажних робіт, будівництво житла, виробничих та інших об`єктів. Згідно з юридичним статусом підприємства - КП « Запоріжринок » є самостійним господарюючим суб`єктом з правом юридичної особи і здійснює діяльність з метою одержання прибутку. Підприємство має самостійний баланс, поточні та вкладні (депозитні), рахунки в установах банку, круглу печатку, штампи зі своїм найменуванням та іншими необхідними реквізитами; фірмовий бланк. Підприємство для досягнення статутних цілей від свого імені укладає та виконує угоди, договори, набуває майнові та особисті немайнові права.

Розпорядженням Запорізького міського голови від 23.05.2012 року №508-к ОСОБА_8 призначено на посаду директора КП « Запоріжринок » і з ним укладено контракт. ОСОБА_8 , обіймаючи посаду директора КП « Запоріжринок » і виконуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції згідно з ч.3 ст.18 КК є службовою особою.

В період часу з 15.03.2013 року по 05.08.2013 року між КП « Запоріжринок » в особі директора ОСОБА_8 та ТОВ « Будтехсервіс » в особі директора ОСОБА_9 , було укладено ряд договорів з виконання будівельних робіт, де ТОВ « Будтехсервіс » виступало підрядником, а саме:

- 15.03.2013 року між КП « Запоріжринок » та ТОВ « Будтехсервіс » укладено договір №8 на виконання підрядних робіт, а саме з виготовлення двох навісів над торговими рядами та ремонту приміщень і території Центрального ринку КП « Запоріжринок », розташованого за адресою: м.Запоріжжя вул.Гоголя, 32 . Договір підписано з боку замовника - директором КП « Запоріжринок » ОСОБА_8 , а з боку підрядника - директором ТОВ « Будтехсервіс » ОСОБА_9 . Сума договору склала 489896,40 грн., з урахуванням вартості матеріальних ресурсів поставки замовника без ПДВ на суму 188817 грн. За умовами договору він дійсний до 31 липня 2013 року;

- 10.07.2013 року між КП « Запоріжринок » та ТОВ « Будтехсервіс » укладено договір №9 на виконання підрядних робіт, а саме з будівництва внутрішньо-майданчикових мереж каналізації Центрального ринку КП « Запоріжринок », розташованого за адресою: м.Запоріжжя, вул.Гоголя, 32 . Договір підписано з боку замовника - директором КП « Запоріжринок » ОСОБА_8 , а з боку підрядника - директором ТОВ « Будтехсервіс » ОСОБА_9 . Сума договору склала 175323,60 грн. За умовами договору він дійсний до 02 серпня 2013 року;

- 10.07.2013 року між КП « Запоріжринок » та ТОВ « Будтехсервіс » укладено договір №10 на виконання підрядних робіт, а саме з поточного ремонту асфальтобетонного покриття Центрального ринку КП « Запоріжринок », розташованого за адресою: м.Запоріжжя, вул.Гоголя, 32 . Договір підписано з боку замовника - директором КП « Запоріжринок » ОСОБА_8 , а з боку підрядника - директором ТОВ « Будтехсервіс » ОСОБА_9 . Сума договору склала 75396 грн. За умовами договору він дійсний до 07 серпня 2013 року;

- 05.08.2013 року між КП « Запоріжринок » та ТОВ « Будтехсервіс » укладено договір №11 на виконання підрядних робіт, а саме з будівництва покриття з тротуарної плитки на Центральному ринку КП « Запоріжринок », розташованого за адресою: м.Запоріжжя, вул.Гоголя, 32 . Договір підписано з боку замовника - директором КП « Запоріжринок » ОСОБА_8 , а з боку підрядника - директором ТОВ « Будтехсервіс » ОСОБА_9 . Сума договору склала 124068,24 грн. За умовами договору він дійсний до 30 вересня 2013 року;

- 05.08.2013 року між КП « Запоріжринок » та ТОВ « Будтехсервіс » укладено договір №12 на виконання підрядних робіт, а саме з виготовлення торговельних прилавків у кількості 13 штук на Центральному ринку КП « Запоріжринок », розташованого за адресою: м.Запоріжжя, вул.Гоголя, 32 . Договір підписано з боку замовника - директором КП « Запоріжринок » ОСОБА_8 , а з боку підрядника - директором ТОВ « Будтехсервіс » ОСОБА_9 . Сума договору склала 35431,44 грн. За умовами договору він дійсний до 30 вересня 2013 року;

- 05.08.2013 року між КП « Запоріжринок » та ТОВ « Будтехсервіс » укладено договір №13 на виконання підрядних робіт, а саме з будівництва бетонного покриття по вул.Жуковського на прилеглій до Центрального ринку КП « Запоріжринок » території, розташованій за адресою: м.Запоріжжя, вул.Гоголя, 32 . Договір підписано з боку замовника - директором КП « Запоріжринок » ОСОБА_8 , а з боку підрядника - директором ТОВ « Будтехсервіс » ОСОБА_9 . Сума договору склала 21981,84 грн. За умовами договору він дійсний до 30 вересня 2013 року;

- 05.08.2013 року між КП « Запоріжринок » та ТОВ « Будтехсервіс » укладено договір №14 на виконання підрядних робіт, а саме з капітального ремонту контейнерів у кількості 60 шт. на Центральному ринку КП « Запоріжринок », розташованому за адресою: м.Запоріжжя, вул.Гоголя, 32 . Договір підписано з боку замовника - директором КП « Запоріжринок » ОСОБА_8 , а з боку підрядника - директором ТОВ « Будтехсервіс » ОСОБА_9 . Сума договору склала 54193,68 грн. За умовами договору він дійсний до 30 вересня 2013 року.

У ході реалізації вищезазначених договорів в результаті неналежного виконання своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них ОСОБА_8 , знаходячись у своєму службовому кабінеті за адресою: м.Запоріжжя, вул.Рекордна, 2 , під час підписання актів приймання виконаних будівельних робіт за вказаними договорами завдав істотної шкоди КП « Запоріжринок » у розмірі 70523,37 грн., спричинивши даному підприємству матеріальну шкоду за наступних обставин.

Так, 31 травня 2013 року ОСОБА_8 , займаючи посаду директора КП « Запоріжринок », під час підписання акта №1 приймання виконаних будівельних робіт за травень 2013 року форми КБ-2в за договором №8 від 15.03.2013 року не перевірив обсяг та вартість фактично виконаних ТОВ « Будтехсервіс » робіт з виготовлення навісу над торговим рядом №18 Центрального ринку КП « Запоріжринок », розташованого по вул.Гоголя, 32 у м.Запоріжжі , тобто неналежно виконав свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них та підписав вищезазначений акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за травень 2013 року форми КБ-2в в якому обсяг робіт, заявлений підрядником і ТОВ « Будтехсервіс » в акті №1 приймання виконаних будівельних робіт за травень 2013 року, не відповідає фактично виконаному обсягу робіт як в натуральному, так і в грошовому вираженні, а саме відсутні: монтаж облицювання цокольної частини із сталевих листів, 62,5 кв.м., вартістю 1940 грн., сталь листова, товщиною 3 мм, вагою 1,614 тон, вартістю 8009 грн., пристрої пароізоляції прокладені в один шар, 308,9 куб.м., плівки пароізоляційна, 315 кв.м., монтаж покрівельного покриття з профільованого листа при висоті будівлі до 25 м, не виконано 192 кв.м., на суму 2792 грн., профлист ТП-8, товщиною 0,5 мм, в розмірі 211,2 кв.м. на суму 11966 грн. Таким чином з урахуванням наявності 43 профлистів ТП-8, розміром 6000x1140 мм, товщиною 0,5 мм та 22 профлистів ТП-8, розміром 1000x1140 мм, товщиною 0,5 мм, що складає 319,2 кв.м., вартістю 21702,41 грн., виявлена недостача обсягів робіт, яка виражена в грошовому еквіваленті на суму 28016,79 грн.

У подальшому на підставі платіжного доручення №938 від 20.06.2013 згідно з договором №8 від 15.03.2013 за виконання робіт здійснено перерахування грошових коштів в сумі 263315,60 грн. з рахунку КП « Запоріжринок » на рахунок ТОВ « Будтехсервіс » в ПАТ « ОТП Банк ».

Крім того, 31 вересня 2013 року ОСОБА_8 , займаючи посаду директора КП « Запоріжринок », під час підписання акта №1 приймання виконаних будівельних робіт за липень 2013 року форми КБ-2в до договору №11 від 05.08.2013 року не перевірив обсяг та вартість фактично виконаних ТОВ « Будтехсервіс » робіт по об`єкту «Покриття. Тротуарна плитка» на прилеглій території до Центрального ринку КП « Запоріжринок », розташованого по вул.Гоголя, 32 у м.Запоріжжі , тобто неналежно виконав свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них та підписав вищезазначений акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за липень 2013 року форми КБ-2в в якому обсяг робіт по об`єкту «Покриття. Тротуарна плитка» на прилеглій території до Центрального ринку КП « Запоріжринок », розташованого по вул.Гоголя, 32 у м.Запоріжжі , виконаних ТОВ « Будтехсервіс » відповідно до акта №1 приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2013 року, не відповідає фактично виконаному обсягу робіт, а фактична площа покриття складає 284 кв.м, у порівняні з актом за липень 2013 року, де фактична площа складає 397,3 кв.м. Таким чином з урахуванням наявності плит бетонних тротуарних фігурних у розмірі 100 кв.м, виявлена недостача обсягів робіт, яка виражена в грошовому еквіваленті на суму 25470,64 грн.

У подальшому на підставі платіжних доручень №№1268, 1269, 1270 від 05.09.2013 року згідно з договором №11 за виконання робіт здійснено перерахування грошових коштів у сумі 124068,24 грн. з рахунку КП « Запоріжринок » на рахунок ТОВ « Будтехсервіс ».

Окрім цього, ОСОБА_8 , займаючи посаду директора КП « Запоріжринок », 31 травня 2013 року під час підписання акту №1 приймання виконаних будівельних робіт за травень 2013 року форми КБ-2в до договору №8 від 15.03.2013 року, 01 серпня 2013 року під час підписання акту б/н приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2013 року форми КБ-2в до договору №9 від 10.07.2013 року, у серпні 2013 року під час підписання акту б/н приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2013 року, форми КБ-2в до договору №10 від 10.07.2013 року, 31 вересня 2013 року під час підписання акту №1 приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2013 року форми КБ-2в до договору №11 від 05.08.2013, 05 вересня 2013 року під час підписання акту б/н приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2013 року до договору №12 від 05.08.2013 форми КБ-2в, у вересні 2013 року під час підписання акту б/н приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2013 року форми КБ-2в до договору №13 від 05.08.2013, 05 вересня 2013 року під час підписання акту №1 приймання виконаних будівельних робіт за липень 2013 року, форми КБ-2в до договору №14 від 05.08.2013 року не перевірив відповідність розміру прибутку ТОВ « Будтехсервіс », вказаний у вищезазначених актах, вимогам нормативних документів України у сфері будівництва, тобто неналежно виконав свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них та підписав вищезазначені акти приймання виконаних будівельних робіт в яких розмір прибутку, вказаний в актах приймання виконаних будівельних робіт за договорами №8 від 15.03.2013 року, №9 від 10.07.2013 року, №10 від 10.07.2013 року, №11 від 05.08.2013 року, №12 від 05.08.2013 року, №13 від 05.08.2013 року, №14 від 05.08.2013 року не відповідає вимогам нормативних документів України у сфері будівництва, а саме заявлений підрядником ТОВ « Будтехсервіс » показник прибутку у розмірі 3,82 грн./люд.год., оскільки згідно вимогам ДБН Д. 1.-1-1-2000 «Правила визначення вартості будівництва», показник прибутку складає 2,99 грн./люд. год. Внаслідок вказаних порушень завищення вартості виконаних робіт складає 11837,30 грн. з урахуванням ПДВ.

Крім того, 05 вересня 2013 року ОСОБА_8 , займаючи посаду директора КП « Запоріжринок », під час підписання акту б/н приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2013 року форми КБ-2в до договору №13 від 05.08.2013 року не перевірив об`єм фактично виконаних ТОВ « Будтехсервіс » робіт по об`єкту «Бетонне покриття по вул.Жуковського» на прилеглій території до Центрального ринку КП « Запоріжринок », розташованого по вул.Гоголя, 32 у м.Запоріжжя , тобто неналежно виконав свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них та підписав вищезазначений акт б/н приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2013 року форми КБ-2в, в якому об`єм робіт, заявлений підрядником ТОВ « Будтехсервіс » в акті б/н виконаних будівельних робіт за вересень 2013 року, не відповідає фактично виконаному об`єму робіт як в натуральному так і в грошовому виразі. Встановлена недостача об`ємів робіт, виражена в грошовому еквіваленті, складає 5198,64 грн.

У подальшому на підставі платіжних доручень згідно вищезазначених договорів за виконання робіт здійснено перерахування грошових коштів з рахунку КП « Запоріжринок » на рахунок ТОВ « Будтехсервіс » за виконані роботи.

У результаті неналежного виконання своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них ОСОБА_8 завдав істотної шкоди КП « Запоріжринок » у розмірі 70523,37 грн., спричинивши даному підприємству матеріальну шкоду на вказану суму, що у 100 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, а тому є істотною шкодою.

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_8 були кваліфіковані прокурором за ч.1 ст.367 КК, як службова недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом інтересам окремих юридичних осіб.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК, та виправдано у зв`язку з відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі прокурор просила вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК та призначити йому покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права займатися організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями на 2 роки. На підставі ч.5 ст.74 КК звільнити ОСОБА_8 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Також прокурор просила повторно допитати під час апеляційного розгляду свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , а також повторно дослідити письмові докази, зазначені в апеляційній скарзі.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що під час судового розгляду було допитано свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , які підтвердили, що ОСОБА_8 дійсно підписував як відповідальна особа ряд договорів та у подальшому акти приймання виконаних будівельних робіт, про завищення обсягів робіт та проведення позапланової ревізії.

Зважаючи на позицію сторони захисту про те, що обвинувачений як директор КП « Запоріжринок », доручивши перевірку обсягу виконаних робіт за власноруч підписаними договорами ОСОБА_13 , не є відповідальною особою і не може нести відповідальність за дії підлеглих, судом не взято до уваги покази свідків, у тому числі свідка ОСОБА_10 , який був присутнім як при підписанні договорів, так і при затвердженні результатів виконання.

Зокрема ОСОБА_8 , як керівник підприємства, відповідає за належний стан фінансової дисципліни та виконання укладених договорів. Неналежна організація контролю за прийняттям виконаних робіт не виключає відповідальності керівника комунального підприємства.

Висновки суду про те, що покази допитаних свідків зводяться лише до пояснень щодо перебування обвинуваченого на посаді директора КП « Запоріжринок » та якихось процедурних питань у договірній роботі, а будь-яких даних щодо неправомірних дій обвинуваченого із показів свідків не отримано, є необґрунтованими та такими, що не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, а також тим, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Окрім цього, судом взагалі не проаналізовано досліджений під час судового розгляду Акт проведеної позапланової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності КП « Запоріжринок » №001-21/46, в ході якої підтверджено завищення обсягів виконання ремонтно-будівельних робіт по договорам, що вказує на те, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Визнаючи недопустимим доказом висновок будівельно-технічної експертизи №ОС-119 через відсутність у ньому підпису експерта щодо попередження останнього про кримінальну відповідальність, суд не взяв до уваги, що вказаний висновок експерта виготовлений на оригінальному бланку, остання сторінка підписана експертом та завірена відповідною печаткою, у тому числі, і додана до експертизи фототаблиця. При цьому стороною захисту вказаний висновок експерта взагалі не оспорювався. А суд при дослідженні цієї експертизи проявив упередженість та за власною ініціативою створив умови для визнання цього доказу недопустимим.

Що стосується тверджень суду про недопустимість як доказу копії висновку будівельно-технічної експертизи №ОС-30 від 14.03.2014 року, то сторона захисту цей висновок експерта також не оспорювала. Його копія була долучена на вимогу суду по відновленню судового розгляду після оголошення судом стадії дебатів. Зазначене вказує на упередженість суду при дослідженні й цього висновку експерта.

Разом з цим, судом не враховано, що вказана експертиза дійсно проведена у межах кримінального провадження №0000022 і дійсно кримінальне провадження №0004334 не об`єднувалось та матеріали з нього не виділялись. Проте в матеріалах кримінального провадження наявний запит слідчого від 24.04.2014 року щодо надання копії матеріалів з кримінального провадження №0005047, яке, в свою чергу об`єднувалось 15.03.2014 року з кримінальним провадженням №0000022, у якому й проводилась зазначена експертиза. З огляду на те, що стороною захисту не оспорювався факт належності отримання висновку цієї експертизи, стороною обвинувачення вказаний запит у судовому засіданні не долучався. Слід врахувати, що копія будівельно-технічної експертизи №ОС-30 була належним чином завірена слідчим. Отже суд, не з`ясувавши обставин та підстав проведення вищевказаної експертизи, помилково дійшов висновку про його недопустимість. Відсутність даних щодо об`єднання чи виділення матеріалів кримінальних проваджень не може безумовно свідчити про недопустимість того чи іншого доказу. Встановлення судом недопустимості доказів або порушень вимог процесуального закону під час збирання доказів не може повністю спростовувати фактів, які в них зафіксовано.

Крім того, суд не проаналізував досліджені докази у їх сукупності. Фактично суд оцінив лише висновки проведених експертиз, а інші докази сторони обвинувачення відкинув, самостійно прийняв рішення щодо долучення певних документів, як то повідомлення про підозру, постанов про закриття кримінального провадження, про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження, витягів з ЄРДР з різними датами, що вказує на упередженість суду при ухваленні вироку про виправдання ОСОБА_8 . Слід зауважити, що додані стороною обвинувачення на вимогу суду вищезазначені документи у вироку взагалі не вказано, а отже їм не надано оцінки.

Також суд не мотивував прийняття одних доказів і відхилення інших при наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду.

Крім того, у мотивувальній частині вироку суд вказує на недостатність доказів для визнання винуватим обвинуваченого, однак при виправданні останнього в резолютивній частині зазначає про відсутність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, що вказує на суттєві протиріччя.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник просив апеляційну скаргу залишити без задоволення через необґрунтованість наведених в ній доводів, а вирок суду залишити без змін. Також захисник зазначив, що прокурор не навів визначених законом підстав для повторного допиту свідків та дослідження письмових доказів, а тому просив відмовити в задоволенні відповідного клопотання прокурора.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, яка повністю підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні; обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти скарги та просили вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При вирішенні питання про достатність встановлених під час судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним ч.2 та 4 ст.17 КПК, що передбачають: ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині визнати обвинуваченого винним.

При цьому, як передбачає ч.6 ст.22 КПК, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та обов`язків.

Отже, суд може ухвалити обвинувальний вирок лише в тому випадку, коли винуватість обвинуваченої особи доведено поза розумним сумнівом.

За змістом положень ст.92 КПК обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Особа може бути засуджена, лише якщо доведено, що вона вчинила діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, визначений кримінальним законом. Для визнання особи винуватою у вчиненні інкримінованого злочину мають бути встановлені всі його складові, і недоведеність будь-якої з них означає відсутність у діях особи складу цього злочину.

Повертаючись до матеріалів даного кримінального провадження, колегія суддів зазначає, що ухвалюючи виправдувальний вирок за пред`явленим обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК, суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону.

Так, у цьому кримінальному провадженні орган досудового розслідування установив, що ОСОБА_8 вчинив службову недбалість, а саме неналежно виконував свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом інтересам окремих юридичних осіб. На підставі цього прокурор пред`явив ОСОБА_8 обвинувачення за ч.1 ст.367 КК.

Між тим, об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст.367 КК, характеризується: 1) діянням, яке полягає у невиконанні або неналежному виконанні службових обов`язків через несумлінне ставлення до них; 2) наслідками у вигляді істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам фізичних та юридичних осіб, державним чи громадським інтересам (ч.1) чи тяжких наслідків (ч.2); 3) причинним зв`язком між вчиненим діянням та наслідками.

Тобто, під час дослідження об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст.367 КК, має бути встановлено: 1) нормативний акт, яким визначається компетенція службової особи та коло її службових обов`язків; 2) які конкретні обов`язки особа повинна була виконати і чи мала вона реальну можливість належним чином виконати ці обов`язки; 3) які були допущені особою порушення службових обов`язків; 4) які наслідки спричинили ці порушення і чи знаходяться вони в причинному зв`язку з наслідками.

Системний аналіз положень ст.367 КК дає підстави вважати, що відповідальність за цією нормою настає лише у випадку, якщо дії, невиконання чи неналежне виконання яких спричинило передбачені в зазначеній статті наслідки, входили у коло службових обов`язків цієї службової особи, або якщо обов`язок діяти відповідним чином юридично був включений (законом, указом, постановою, наказом, інструкцією тощо) до кола службових повноважень такої особи.

Так, на переконання сторони обвинувачення, службова недбалість з боку ОСОБА_8 виразилася у тому, що він як директор КП « Запоріжринок » під час підписання актів приймання виконаних будівельних робіт:

- не перевірив обсяг та вартість фактично виконаних робіт, в той час як обсяг робіт, заявлений в цих актах, не відповідав фактично виконаному обсягу робіт;

- не перевірив відповідність розміру прибутку ТОВ « Будтехсервіс », вказаний у цих актах, вимогам нормативних документів України у сфері будівництва, в той час як розмір прибутку, вказаний в цих актах, не відповідає вимогам нормативних документів України у сфері будівництва.

При цьому в обвинувальному акті зазначено про те, що права та обов`язки ОСОБА_8 визначалися контрактом, який було укладено у зв`язку із призначенням ОСОБА_8 на посаду директора КП « Запоріжринок ».

Однак при цьому прокурором в обвинувальному акті не зазначено, які конкретно службові обов`язки, визначені цим контрактом, посадовою інструкцією, тощо неналежно виконав ОСОБА_8 та до яких ставився несумлінно. Так само і не зазначено неналежне виконання яких саме службових обов`язків призвело до заподіяння істотної шкоди.

Посилаючись в обвинувальному акті на те, що ОСОБА_8 під час підписання актів приймання виконаних будівельних робіт не перевірив обсяг та вартість фактично виконаних робіт, а так само не перевірив відповідність розміру прибутку ТОВ « Будтехсервіс » вимогам нормативних документів України у сфері будівництва, сторона обвинувачення не зазначила, яким саме актом, законом, указом, постановою, наказом, інструкцією тощо на ОСОБА_8 було покладено обов`язок особисто перевіряти обсяги та вартість фактично виконаних робіт, а також перевіряти відповідність розміру прибутку, вказаного у цих актах вимогам нормативних документів.

Сторона обвинувачення не зазначила і того, у який саме спосіб та в якому порядку ОСОБА_8 мав перевірити обсяг та вартість фактично виконаних робіт. Зокрема прокурором в обвинувальному акті не наведено, а під час апеляційного розгляду не зазначено, чи то ОСОБА_8 мав особисто на місці виконання робіт умовно кажучи з рулеткою і драбиною в руках перевірити їх кількість, найменування, якість; провести відповідні вимірювання проведених робіт з наступним їх співставленням із затвердженим проектом; особисто провести перевірку номенклатури використаних матеріалів і знову ж таки особисто співставити її кількість і якість із затвердженими проектами виконання будівельних робіт. Чи ж то провина ОСОБА_8 полягає у відсутності організації та створенні ним функціонування належного контролю за якістю і кількістю виконаних робіт, зокрема у непризначенні для цього відповідальної особи (виконавець, прораб, спеціаліст з архітектурного чи проектного контролю тощо), т.т. керівника середньої ланки на будівельних майданчиках, який би персонально відповідав за організацію, координацію та контроль усього будівельного процесу на об`єктах, забезпечуючи якість, терміни та відповідність будівельним нормам; який би був ключовою ланкою, що зв`язує керівництво КП « Запоріжринок » та безпосередніх робітників ТОВ « Будтехсервіс » і його керівництво.

Прокурором не було визначено чи то ОСОБА_8 особисто мав перевіряти згідно якогось пункту його посадової інструкції чи трудового контракту відповідність розміру прибутку ТОВ « Будтехсервіс », зазначеного в актах, вимогам нормативних актів, чи то мав залучити для цього іншу компетентну для цього особу, але цього не зробив.

Під час всього судового розгляду, який тривав більше 10 років, обвинувачення не спромоглось визначитись із вказаними порушеннями у виконанні ОСОБА_8 його функціональних обов`язків, тим самим спричинивши неконкретність висунутого обвинувачення, що є неприпустимим, оскільки порушує право обвинуваченого на захист.

Більш того, під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 зазначав, що виконавцем по усім договорам, які є предметом дослідження у цьому кримінальному провадженні, був призначений директор Центрального ринку « Анголенко » ОСОБА_13 . Зазначене підтвердила і свідок ОСОБА_11 . Також обвинувачений зазначав, що наявність у документах підписів ОСОБА_13 свідчила про дотримання контрагентом відповідності обсягу та якості робіт та надавало можливість розрахуватися за виконання цих робіт.

Про об`єктивність таких показів обвинуваченого свідчить та обставина, що в актах приймання виконаних будівельних робіт дійсно, окрім підписів Генпідрядника та Замовника, наявний підпис ще і третьої особи.

Між тим, ці обставини жодним чином не були спростовані стороною обвинувачення.

Більш того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що в договорах підряду №8, №9, №10, №11, №12, №13, №14, про які йдеться в обвинуваченні, виконавцем зазначено саме ОСОБА_13 .

При цьому також установлено, що на КП « Запоріжринок » було затверджено Положення про порядок ведення договірної роботи. Відповідно до п.13 цього Положення контроль за виконанням контрагентом усіх зобов`язань по укладеному договору та документальне оформлення фактів повного або часткового виконання договору покладено персонально на виконавця та на кожного працівника, який узгоджував текст договору в межах його посадової компетенції, повноважень та обов`язків.

Цим же Положенням на виконавця, серед іншого, покладено відповідальність за ефективність, своєчасність виконання робіт, за дотримання контрагентом відповідності виконання робіт, надання послуг та поставки товарів предмету договору, основним його умовам поставки та приймання продукції (послуг, робіт), якості, порядку та строкам їх виконання та підготовки.

Відтак не є зрозумілим в чому ж саме полягала службова недбалість з боку обвинуваченого ОСОБА_8 як директора КП « Запоріжринок » при підписанні актів виконаних будівельних робіт, які саме обов`язки, які би входили до кола службових обов`язків ОСОБА_8 , були ним неналежно виконані.

Крім того, сторона обвинувачення, посилаючись на заподіяння ОСОБА_8 істотної шкоди внаслідок неналежного виконання ним своїх службових обов`язків, на підтвердження обвинувачення в цій частині надала суду висновки будівельно-технічних експертиз №ОС-119 та №ОС-30, якими встановлено завищення обсягу виконаних робіт.

Надаючи оцінку висновку будівельно-технічної експертизи №ОС-119 суд першої інстанції встановив, що у даному висновку відсутній підпис експерта про попередження його про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК, що, відповідно до вимог ч.2 ст.102 КПК, є обов`язковим. При цьому суд також установив, що постанова старшого слідчого від 24.10.2013 про призначення зазначеної будівельно-технічної експертизи також не містить такого попередження експерта.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявність такого порушення зумовлює визнання такого висновку експерта недопустимим доказом. При цьому колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що вказаним висновком будівельно-технічної експертизи №ОС-119 лише встановлено невідповідність розміру прибутку, зазначеного в актах приймання виконаних будівельних робіт, вимогам нормативних документів України у сфері будівництва, а також невідповідність заявленого обсягу робіт фактично виконаному обсягу робіт. Між тим, зазначеним висновком експерта не доводиться та обставина, що наслідки, зазначені в обвинувальному акті у виді заподіяння істотної шкоди КП « Запоріжринок », настали саме від неналежного виконання ОСОБА_8 своїх службових обов`язків.

В апеляційній скарзі прокурора на спростування висновків суду першої інстанції щодо оцінки цього висновку експерта переконливих аргументів не наведено. Посилання прокурора у скарзі на виготовлення висновку експертизи №ОС-119 на оригінальному бланку, підписання експертом останньої сторінки висновків та завірення такої експертизи відповідною печаткою не спростовує тієї обставини, що у висновку експерта відсутні дані про попередження експерта про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК. Обставини, на які посилається прокурор, не можуть підмінити собою виконання вимог ч.2 ст.102 КПК.

Не оспорювання стороною захисту під час судового розгляду висновку будівельно-технічної експертизи №ОС-119, на чому акцентувала увагу прокурор у скарзі, не звільняло суд від обов`язку оцінити вказаний доказ у відповідності до ст.94 КПК, зокрема і з точки зору допустимості. За кримінальним процесуальним законом оцінка судом доказів не залежить від правової позиції тієї чи іншої сторони кримінального провадження. Відтак колегія суддів, попри твердження прокурора, не вважає, що суд при оцінці цього доказу проявив упередженість.

З цих підстав колегія суддів відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги прокурора про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону при оцінці висновку будівельно-технічної експертизи №ОС-119.

Що стосується наданого прокурором висновку будівельно-технічної експертизи №ОС-30, то судом першої інстанції було встановлено, що зазначена експертиза була призначена і проведена в рамках кримінального провадження №0000022.

Проте жодних даних на підтвердження того, що кримінальне провадження №0004334, у якому ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК, об`єднувалося із кримінальним провадженням №0000022, або було виділено із нього, стороною обвинувачення надано не було.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив, що для обвинувачення ОСОБА_8 було використано доказ (висновок будівельно-технічної експертизи №ОС-30), який отримано в іншому кримінальному провадженні, що є істотним порушенням норм КПК, а тому вірно визнав його недопустимим та вказав на неможливість використання цього висновку експерта у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 .

В своїй апеляційній скарзі прокурор не заперечувала тієї обставини, що дійсно вказана експертиза проведена у межах кримінального провадження №0000022 і дійсно кримінальне провадження №0004334 не об`єднувалось та матеріали з нього не виділялись. Але при цьому прокурор долучила до апеляційної скарги запит слідчого від 24.04.2014 щодо надання копії матеріалів з кримінального провадження №0005047, яке, в свою чергу об`єднувалось 15.03.2014 року з кримінальним провадженням №0000022, у якому й проводилась зазначена експертиза.

Проте прокурор не зазначила яким чином наданий запит та факт об`єднання кримінального провадження №0005047 за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.366 КК, з кримінальним провадженням №0000022 за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК, доводить приналежність висновку експертизи, проведеної у рамках кримінального провадження №0000022, до кримінального провадження №0004334 за обвинуваченням ОСОБА_8 .

Отже прокурором не спростовано правильності висновку суду першої інстанції про недопустимість як доказу висновку будівельно-технічної експертизи №ОС-30.

Неоспорювання стороною захисту факту належності висновку даної експертизи, на чому також акцентувала увагу прокурор у скарзі, не звільняло суд від обов`язку оцінити вказаний доказ у відповідності до ст.94 КПК.

Твердження прокурора у скарзі про те, що відсутність даних щодо об`єднання чи виділення матеріалів кримінальних проваджень не свідчить про недопустимість того чи іншого доказу, не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.

Доводи прокурора про упередженість суду при оцінці висновку будівельно-технічної експертизи №ОС-30 через те, що зазначена експертиза була надана прокурором на вимогу суду після відновлення з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження та перевірки їх доказами, колегія суддів не може визнати обґрунтованими. Адже сторона обвинувачення в обвинувальному акті посилалася на цей висновок експерта в обґрунтування пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, а тому суд першої інстанції правомірно порушив перед прокурором питання про надання суду цього висновку експерта, якому в подальшому суд надав належну оцінку. Жодних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону в цій частині колегія суддів не встановила.

З цих мотивів колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги прокурора про помилковість висновку суду першої інстанції про недопустимість як доказу висновку будівельно-технічної експертизи №ОС-30.

Крім того, зі змісту мотивувальної частини вироку вбачається, що суд належним чином проаналізував та оцінив покази допитаних в судовому засіданні свідків сторони обвинувачення, а саме ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Зокрема суд установив, що їх покази зводяться лише до пояснень щодо перебування обвинуваченого на посаді директора КП « Запоріжринок » та процедурних питань під час договірної роботи підприємства. Проте жодних даних, які би свідчили про вчинення обвинуваченим службової діяльності, зазначені свідки суду не повідомили.

Що стосується інших доказів, наданих стороною обвинувачення, то вони обґрунтовано були визнані судом першої інстанції неналежними, оскільки вони стосуються господарської діяльності КП « Запоріжринок » та не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з належно вмотивованим рішенням суду першої інстанції про визнання ОСОБА_8 невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК та виправдання його за цим обвинуваченням через відсутність в його діях складу кримінального правопорушення.

Посилання прокурора у скарзі на ту обставину, що свідки підтвердили факт підписання ОСОБА_8 ряду договорів, а у подальшому актів виконаних робіт, а так само зазначили про завищення обсягів робіт та про проведення ревізії, жодним чином висновків суду про виправдання обвинуваченого не спростовує. Адже саме по собі лише підписання ОСОБА_8 як директором підприємства договорів підряду та актів приймання виконаних робіт, не зумовлює наявності в його діях складу передбаченого ч.1 ст.367 КК кримінального правопорушення.

Отже доводи прокурора в апеляційній скарзі про неправильну оцінку судом першої інстанції показів допитаних свідків, не знайшли свого підтвердження.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про ненадання судом оцінки Акту позапланової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності КП « Запоріжрино » №001-21/46 від 28.08.2014, то колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів цього кримінального провадження вбачається, що позапланова ревізія окремих питань фінансово-господарської діяльності КП « Запоріжринок », за наслідками якої було складено Акт №001-21/46 від 28.08.2014, була проведена на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 11.07.2014.

Разом з тим, згідно з вимогами частини 3 статті 62 Конституції України та правовою позицією Конституційного Суду України (Рішення від 20 жовтня 2011 року №12-рп/2011) обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів. Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до ст.92 КПК на сторону обвинувачення покладається обов`язок доказування не лише обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, а й обов`язок доказування належності та допустимості поданих доказів.

Так, відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 5 ч.2 ст.40 КПК визначено, що слідчий уповноважений звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій.

Проте проведення позапланової ревізії не відноситься ані до заходів забезпечення кримінального провадження, ані до слідчих дій, ані до негласних слідчих дій, вичерпний перелік яких наведено в ч.2 ст.131 КПК, Главах 20 і 21 КПК відповідно.

В КПК відсутня і процедура розгляду клопотань про надання дозволу на проведення позапланової ревізії підприємства на відміну від розгляду клопотань про тимчасовий доступ до речей і документів, клопотань про арешт майна, тощо.

В свою чергу, відповідно до ч.2 ст.370 КПК, законним є рішення, винесене згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Оскільки КПК не передбачає право слідчого, прокурора на звернення до суду з клопотаннями такого роду, а КПК не встановлює порядку розгляду таких клопотань слідчим суддею, судова колегія вважає, що підстави для задоволення таких клопотань відсутні.

До того ж, згідно з ч.3 ст.9 КПК закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати цьому Кодексу. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу.

Крім того, пункт 25 Рішення ЄСПЛ "Михайлюк та Петров проти України" від 10.12.2009 р. (Заява N 11932/02) зазначає, що "вираз "згідно із законом" насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права (див., серед багатьох інших, рішення у справі "Полторацький проти України" (Poltoratskiy v. Ukraine) N 38812/97, п. 155, ЄСПЛ 2003-V).

Відтак, навіть у разі призначення слідчим суддею позапланової ревізії в рамках кримінального провадження, її результати є недопустимими доказами.

Отримані таким чином фактичні дані не можуть бути визнані доказами для цілей КПК, адже відповідно до ч.1 ст.84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку.

Дані, отримані шляхом проведення позапланової ревізії, призначеної судом, не є такими, що отримані у порядку, передбаченому КПК, отже, не є доказами в розумінні КПК.

Відповідно до ч.2 ст.93 КПК, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Тобто такого способу збирання доказів стороною обвинувачення, як призначення позапланової ревізії, не передбачено.

Передбачено лише право витребування актів перевірок (які вже проведені і акти щодо яких складені) як відповідних документів (процесуального джерела доказів відповідно до ч.2 ст.84 КПК).

Оскільки КПК не передбачає порядку отримання доказів шляхом призначення позапланової ревізії ані слідчими суддями, ані прокурорами, слідчими - результати таких ревізій, призначених в рамках розслідування кримінального провадження, є недопустимими доказами, і, відповідно до ч.2 ст.86 КПК, не повинні бути використані при прийнятті процесуальних/судових рішень в рамках кримінального провадження.

За наведених обставин суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги Акт позапланової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності КП « Запоріжринок » №001-21/46 від 28.08.2014, на який як на один із основних доказів винуватості ОСОБА_8 посилався прокурор, в тому числі і в апеляційній скарзі. Адже, виходячи з наведеного вище, Акт позапланової ревізії не може бути використаний при прийнятті судового рішення в рамках кримінального провадження.

Зазначивши у скарзі про те, що неналежна організація контролю за прийняттям виконаних робіт не виключає відповідальності керівника комунального підприємства, прокурор тим самим допустила протиріччя. Адже в обвинувальному акті не йдеться про те, що ОСОБА_8 не забезпечив належну організацію контролю за прийняттям виконаних робіт, а йдеться про те, що він не перевірив обсяг та вартість фактично виконаних робіт та відповідність розміру прибутку ТОВ « Будтехсервіс », вказаний у цих актах, вимогам нормативних документів України у сфері будівництва без зазначення конкретного нормативного акта, яким на ОСОБА_8 було покладено такий обов`язок.

Не погоджується колегія суддів і з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що суд не оцінив докази у їх сукупності та фактично оцінив лише висновки проведених експертиз. Адже зміст мотивувальної частини вироку свідчить про повне дотримання судом як вимог ст.94 КПК, так і вимог п.1 ч.3 ст.374 КПК.

Та обставина, що суд за власною ініціативою долучив до матеріалів провадження певні документи, зокрема повідомлення про підозру, постанови про закриття кримінального провадження, про скасування постанови про закриття кримінально провадження, витяги з ЄРДР, жодним чином не може бути свідченням упередженості суду.

При цьому колегія суддів зазначає, що ОСОБА_8 на момент інкримінованого йому кримінального правопорушення був депутатом міської ради, а відтак був особою, щодо якої здійснюється особливий порядок кримінального провадження. Отже суд мав перевірити дотримання вимог ст.481 КПК щодо порядку здійснення письмового повідомлення про підозру ОСОБА_8 , у зв`язку з чим вказав прокурору на необхідність надання такого повідомлення стороною обвинувачення. Також суд з метою з`ясування питання дотримання вимог закону щодо початку досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні вказав стороні обвинувачення на необхідність надання витягів з ЄРДР, а також інших процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування.

Належна й ретельна оцінка зазначених фактів з урахуванням усіх деталей має принципово важливе значення для постановлення в кримінальному провадженні законного, мотивованого й обґрунтованого судового рішення, яке повинно відповідати вимогам національного та міжнародного законодавства, а тому колегія суддів не вважає, що суд, вказавши прокурору на необхідність надання зазначених відомостей, діяв упереджено.

Доводи прокурора у скарзі про те, що суд не відобразив у вироку, а відповідно і не надав оцінки наданим на вимогу суду повідомленню про підозру, постановам, витягам з ЄРДР, не є прийнятними. Адже такі документи в розумінні ч.2 ст.84 КПК не є процесуальними джерелами доказів. На підставі цих даних суд лише встановлює дотримання у кримінальному провадженні належної правової процедури.

Зазначивши у скарзі про те, що суд при наявності суперечливих доказів, не мотивував у вироку прийняття одних і відхилення інших доказів, прокурор не зазначила, які конкретно докази містять суперечності (покази свідків, письмові докази) і в якій саме частині, а також те, які з них без наведення мотивів відповідно прийнято та відхилено судом. Втім колегія суддів не встановила підстав вважати висновки суду першої інстанції такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Не можуть вважатися обґрунтованими і твердження прокурора в апеляційній скарзі про те, що суд, зазначивши одночасно у вироку і про недостатність доказів і про відсутність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, тим самим допустив істотне протиріччя. Адже зміст вироку свідчить про відсутність у ньому жодних протиріч як в мотивах, так і в підставах виправдання обвинуваченого. Суд, зазначивши у мотивувальній частині про відсутність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому кримінального провадження, виправдав ОСОБА_8 саме з цієї підстави, про що зазначено в резолютивній частині вироку.

Отже колегія суддів вважає, що переконливих аргументів на спростування висновків районного суду в апеляційній скарзі прокурора не наведено.

Відтак, на переконання судової колегії, вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст.ст.370, 373 і 374 КПК. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваного судового рішення колегією суддів не встановлено. Тому з огляду на вищевказане, відсутні обґрунтовані підстави для задоволення вимог, викладених в апеляційній скарзі.

Що стосується клопотання прокурора про повторне дослідження доказів під час апеляційного розгляду, то колегія суддів зазначає таке.

Частиною 3 ст.404 КПК визначено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями. Тобто обов`язковою умовою для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, встановлених під час кримінального провадження, є неповнота їх дослідження або наявність певних порушень при їх дослідженні.

В апеляційній скарзі прокурор просила повторно допитати свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Разом із тим прокурор не аргументувала, яким саме показам цих свідків і в якій частині судом надано неправильну оцінку і в чому конкретно полягає така неправильність. Не йдеться у скарзі і про те, що покази цих осіб викладено судом у вироку неповно чи неправильно. Під час апеляційного розгляду прокурор відмовилася зазначити, які ж саме порушення були допущені судом першої інстанції під час допиту вказаних свідків. Так само прокурором не наведено жодного порушення чи неповноти при дослідженні судом письмових доказів, про повторне дослідження яких заявлено прокурором.

Наведене свідчить про те, що єдиною підставою для повторного дослідження доказів фактично є незгода прокурора з наданою судом оцінкою доказів, що не породжує безумовний обов`язок суду апеляційної інстанції повторно дослідити докази. Більш того, прокурор так і не спромоглась під час апеляційного розгляду зазначити яку ж таку оцінку мав надати суд показам зазначених осіб.

Крім того, згідно з усталеною практикою Верховного Суду, у разі, коли суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засад безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, він не має потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції (постанови Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року справа №415/5296/15-к, провадження №51-2177 км 19; від 01 жовтня 2019 року справа №754/1780/17, провадження №51-10118км18; від 23 листопада 2020 року справа №357/18489/13-к, провадження №51-4003км20; від 16 вересня 2020 року справа №640/3526/16-к, провадження №51-2137км20; від 19 жовтня 2021 року справа №442/506/17, провадження №51-3897 км 21; від 17 серпня 2021 року справа №484/1376/18, провадження №51 - 3490 км 21; від 12 грудня 2022 року справа 521/165/17, провадження №51-365 км 22; від 24 листопада 2022 року справа №445/836/21, провадження №51-1748км22; від 16 листопада 2022 року справа №159/3544/19, провадження №51-1837км21; від 13 вересня 2023 року справа №337/1446/17, провадження №51-3173км 23; від 25 травня 2023 року справа №154/2277/17, провадження №51-5746км20 та інші.

Отже з огляду на те, що усі без винятку докази були досліджені судом першої інстанції, а також за відсутності аргументованих доводів прокурора щодо необхідності повторного допиту свідків та дослідження письмових доказів, колегія суддів не встановила достатніх підстав, передбачених ст.404 КПК, для повторного дослідження доказів. При цьому колегія суддів не встановила жодних порушень при дослідженні судом доказів чи неповноти такого дослідження та іншу оцінку доказам, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, не надавала.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 26 березня 2025 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4