У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2025 року Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальне провадження стосовно ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

в с т а н о в и в :

У судовому засіданні прокурор клопотала про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою та вказала, що на даний час немає підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу, обвинувачений обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, продовжують існувати ризики, які враховувалися судом при обранні даного запобіжного заходу, обвинувачений може незаконно впливати на свідків, може уникати суду, тому просить вирішити питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 на 60 днів.

Захисник у судовому засіданні вважав, що прокурором не доведено ризики, якими прокурор обґрунтовує своє клопотання, а тому просив обрати обвинуваченому запобіжний захід, який не передбачає триманням під вартою, а саме домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника.

Заслухавши думку учасників процесу, враховуючи обставини, що вказані в ст.178 КПК України, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 особливо тяжкого злочину, враховуючи наявність ризиків, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків, які на даний час не допитані та судом вживаються заходи, щодо їх виклику до суду. Суд вважає, що є достатні підстави суду вважати, що ОСОБА_4 може здійснювати вищевказані дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу, крім ризиків, визначених у ст. 177 КПК України, суд зобов`язаний оцінити у сукупності всі обставини, зазначені у ст. 178 КПК України.

Враховуючи характеру інкримінованого обвинуваченому злочину, дані про його особу, суд дійшов висновку, що ризики та обставини відповідно до ст. ст.177,178 КПК України, які враховував суд при обранні та продовженні відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на сьогодні не зменшилися та продовжують існувати.

ОСОБА_4 не має міцних соціальних звязків, є непрацюючим, обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину.

Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішенні ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає необхідним продовжити щодо обвинуваченого винятковий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення відсутності визначених вище ризиків.

Відповідно до вимог ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.. 177 КПК України.

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Зокрема менш сувора міра запобіжного заходу аніж тримання особи під вартою, як то домашній арешт, є недоцільною у даній справі, оскільки обвинувачений не має стабільного доходу, а отже не зможе перебувати вдома без засобів для існування. Твердження обвинуваченого щодо його працевлаштування є необгрунтованими, оскільки жодним чином не підтвердженні. У звязку з чим його поведінка розцінюється як спосіб захисту.

Не маючи доходу, обвинувачений може вчинити новий корисливий злочин. Більш того, в у мовах воєнного стану, особа може залишати житло для пошуку більш безпечного місця під час тривог, у звязку з чим може скористатися цим безпідставно та з метою переховування від суду чи зустрічі зі свідками, для тиску на них.

Суд зауважує, що від обвинуваченого не надходило скарг на стан здоров`я, який би ставив під загрозу його життя, за умови перебування у слідчому ізоляторі.

В зв`язку з цим, судом вирішено продовжити дію вказаного запобіжного заходу на 60 днів, а в задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу на запобіжний захід у виді домашнього арешту, слід відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.27, 197, 331КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Запобіжний захід ОСОБА_4 залишити попередній тримання під вартою, продовживши строк тримання під вартою ОСОБА_4 на 60 днів до 28 листопада 2025 року включно.

У задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника - відмовити.

Ухвалу направити прокурору Черкаської окружної прокуратури для контролю, начальнику Черкаського слідчого ізолятора для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в порядку визначеному КПК України.

Суддя: ОСОБА_1