Провадження № 1-кп/712/1108/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2025 року Соснівський районний суд м. Черкаси

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000915 від 05.09.2025, відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 365; ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 371; ч. 2 ст. 28, ст. 340; ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 171 КК України,

ВСТАНОВИВ:

27.11.2025 надійшло клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання щодо обвинуваченого ОСОБА_7 . Клопотання обґрунтовано тим, що досудове розслідування у кримінальному провадженні, у межах якого ОСОБА_7 14.08.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 371, ч. 2 ст. 28, ст. 340, ч. 2 ст. 171 КК України, завершено 10.09.2024 слідчими ДБР, а обвинувальний акт 24.10.2025 скеровано до суду. Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16.10.2025 у справі №757/50756/25-к до ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком до 15.11.2025 включно, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. 06.11.2025 прокурором подано клопотання до Соснівського районного суду м. Черкаси про продовження строку дії покладених на обвинуваченого обов`язків, однак у задоволенні клопотання відмовлено через неможливість перевірки обґрунтованості ризиків, оскільки до клопотання було долучено лише вступну та резолютивну частини ухвали слідчого судді. Попри звернення прокурора до Печерського районного суду 10.11.2025 із заявою про видачу повного тексту ухвали у справі №757/50756/25-к, такий повний текст отримано лише 24.11.2025. У зв`язку з неявкою сторони захисту судові засідання 14.11.2025 та 17.11.2025 не відбулися по суті, а клопотання про продовження обов`язків залишено без задоволення (ухвала у справі №757/57007/25-к). Таким чином, станом на 26.11.2025 ухвала слідчого судді Печерського районного суду від 16.10.2025, якою було застосовано запобіжний захід, припинила дію, при цьому ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися. Прокурор зазначає, що наявні ризики, визначені п. 1, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставами для первинного застосування запобіжного заходу, продовжують існувати, а саме: ризик переховування від суду підтверджується неявкою на виклики слідчого 18 та 19.08.2025 без поважних причин, наданням недостовірної інформації щодо прибуття до РТЦК та СП та виїздом до м. Одеса; неприбуттям на судові засідання 14.11.2025 та 17.11.2025 у справі №757/50756/25-к; відсутністю сталого місця проживання та фіктивною реєстрацією як ВПО; ризик незаконного впливу на потерпілих, свідків та інших обвинувачених з огляду на авторитет ОСОБА_7 серед колишніх співробітників правоохоронних органів, наявні зв`язки у силових структурах та минулу керівну посаду; ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином з огляду на затягування ознайомлення з матеріалами досудового розслідування та існування невирішених питань щодо можливої причетності до кримінальних правопорушень проти основ національної безпеки. На думку прокурора, зазначені ризики підтверджуються сукупністю доказів, у тому числі оглядами телефонних з`єднань, відеозаписів, показаннями потерпілих, відомостями про дислокацію підрозділу «Беркут», а також вироком щодо командира БМОП «Беркут» ОСОБА_9 від 23.06.2021. Прокурор посилається на ст. 176179, 194, 186 КПК України та зазначає, що для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого необхідне застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання строком на 60 днів із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у тому числі обов`язку здати паспорт для виїзду за кордон. У зв`язку з викладеним прокурор просить застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покласти на нього відповідні процесуальні обов`язки.

Прокурор у судовому засіданні повністю підтримав подане ним письмове клопотання, зазначивши, що наведені у ньому обставини є підтвердженими матеріалами кримінального провадження та свідчать про наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, які не зменшилися та потребують застосування до обвинуваченого відповідного запобіжного заходу. Прокурор наполягав на задоволенні клопотання в повному обсязі та покладенні на обвинуваченого обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначив, що покладається на розсуд суду щодо вирішення клопотання прокурора.

01.12.2025 до суду надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про відмову у задоволенні клопотання прокурора щодо застосування до нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання у кримінальному провадженні №0000915 від 05.09.2025. У поданому клопотанні обвинувачений зазначає, що викладені прокурором обставини є необґрунтованими, а повторне звернення прокурора з таким клопотанням незаконним. ОСОБА_7 вказує, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання був застосований до нього ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16.10.2025 строком до 15.11.2025 включно і не був скасований, а клопотання прокурора про продовження строку покладених обов`язків 06.11.2025 судом не розглянуто по суті та було повернуте прокурору. Обвинувачений наголошує, що положення КПК України не передбачають повторного застосування такого самого запобіжного заходу після закінчення строку дії обов`язків без скасування первинної ухвали. У зв`язку з наведеним ОСОБА_7 просить суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора як безпідставного.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти задоволення клопотання прокурора. Стосовно двох неявок, на які посилається прокурор, він зазначив, що не був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання. Пояснив, що під час першого засідання намагався приєднатися до розгляду в режимі відеоконференції, однак підключення не було забезпечено. Щодо другої неявки обвинувачений вказав, що заздалегідь направив до суду клопотання з проханням розглянути подане прокурором клопотання без його участі. Крім того, ОСОБА_7 наголосив, що має постійне місце проживання, не змінював його, паспорт для виїзду за кордон здано ним на зберігання до відповідного органу, тому він не має наміру переховуватися від суду чи іншим чином ухилятися від виконання процесуальних обов`язків.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання прокурора та просила відмовити у його задоволенні. Вона зазначила, що з моменту подій, які інкримінуються обвинуваченому, минуло понад 13 років, і якби ОСОБА_7 мав намір переховуватися, він мав би достатньо часу для цього, однак ніколи не робив спроб ухилитися від органів досудового розслідування чи суду. Крім того, захисник вважає кримінальне провадження штучно створеним та вказала, що значна частина процесуальних дій здійснювалася без участі захисника, що, на її думку, порушує права обвинуваченого. Також ОСОБА_5 зауважила, що вона сама не була належним чином повідомлена про дату та час судового засідання щодо розгляду клопотання прокурора у Печерському районному суді м. Києва, що унеможливило її участь у ньому.

Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши клопотання прокурора, матеріали кримінального провадження, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є не покарання особи, а забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим законом. У підготовчому судовому засіданні прокурор, обґрунтовуючи необхідність застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, посилався виключно на ризики, передбачені п.1, п.3 та п.4 ч.1 ст. 177 КПК України а саме, що обвинувачений може переховуватися від суду, здійснювати незаконний вплив на свідків, потерпілих, обвинуваченого чи інших учасників кримінального провадження та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Однак такі посилання прокурора мають загальний характер та не підкріплені конкретними фактичними обставинами, які б свідчили про реальне існування вказаних ризиків. Зокрема, твердження про можливість переховування від суду обґрунтовується виключно тяжкістю передбаченого кримінальним законом покарання. Водночас, як неодноразово зазначалося у практиці Європейського суду з прав людини (наприклад, рішення у справі «Панченко проти Росії», §106; «Летельє проти Франції», п. 43), сама лише тяжкість можливого вироку не може бути достатньою підставою для висновку про існування ризику втечі. Такий ризик повинен оцінюватися з урахуванням додаткових факторів, зокрема, поведінки обвинуваченого, наявності постійного місця проживання, соціальних зв`язків, стану здоров`я тощо.

Щодо ризику впливу на свідків, потерпілих, іншого обвинуваченого або інших учасників кримінального провадження, суд зазначає, що прокурором також не наведено конкретних фактів, які б підтверджували ймовірність чи наміри обвинуваченого чинити такий вплив. Наведення загальних міркувань про колишнє службове становище обвинуваченого, його досвід роботи в правоохоронних органах чи наявність знайомств серед інших фігурантів провадження не може саме по собі свідчити про наявність реального ризику впливу на хід судового розгляду чи процесуальних учасників. Більше того, орган досудового розслідування чи прокурор не надали жодного підтвердження того, що обвинувачений вчиняв будь-які дії, спрямовані на спроби тиску або впливу.

Таким чином, аналізуючи доводи прокурора, суд доходить висновку, що ризики, на які покликається сторона обвинувачення, а саме передбачені п. п. 1, 3 та 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, не обґрунтовані належним чином і не підтверджені сукупністю достатніх доказів. Жоден з наданих аргументів прокурора не свідчить про наявність реальної загрози належному здійсненню кримінального провадження у разі незастосування запобіжного заходу. Відтак, обставини, які прокурор поклав в основу клопотання, не дають суду підстав для задоволення клопотання про застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Суд, реалізуючи засади змагальності та забезпечуючи рівність процесуальних прав сторін, керується виключно об`єктивними критеріями, визначеними законом, та приймає рішення на підставі належно оцінених матеріалів провадження, а не припущень сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 2 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Оцінивши матеріали клопотання та докази, надані сторонами кримінального провадження, суд дійшов висновку, що прокурором доведено обставини, передбачені пунктом 1 частини першої статті 194 КПК України, а саме наявність обґрунтованої підозри (обвинувачення) у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих кримінальних правопорушень. Водночас прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених пунктами 2 та 3 частини першої статті 194 КПК України, що унеможливлює застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання. У зв`язку з цим, керуючись частиною третьою статті 194 КПК України, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язок прибувати до Соснівського районного суду м. Черкаси за кожною вимогою суду.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчиненні у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання - відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КПК зобов`язати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 прибувати за кожною вимогою до Соснівського районного суду м. Черкаси.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1