Провадження №: 1-кс/755/3286/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" жовтня 2025 р. слідча суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання про скасування арешту майна адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0002416 від 16 липня 2025 року, за ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України,

в с т а н о в и л а :

адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до слідчої судді із клопотанням в порядку ст. 174 КПК України, у якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 17.07.2025 року, справа № 755/13453/25, а саме на: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Honda Civic»; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Lexus LS460», «Land Rover»; посвідчення волонтера на ім`я ОСОБА_5 ; банківську картку АТБ; банківську картку ПриватБанку; зв`язку ключів; мобільний телефон Айфон; грошові кошти в національній валюті в розмірі 681 грн; грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 10532 доларів США; сумку з особистими речами.

Клопотання мотивоване тим, слідчими СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0002416 від 16 липня 2025 року, за ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.

Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні забезпечується прокурорами Дніпровської окружної прокуратури міста Києва.

У клопотанні адвокатом зазначено, що арешт майна здійснено необґрунтовано, оскільки органом досудового розслідування не доведено наявності підстав, передбачених ст. 98, 170 КПК України, а вилучені речі не мають ознак речових доказів у межах даного провадження. Власнику майна не повідомлено про підозру, його не допитано у процесуальному статусі, що свідчить про відсутність зв`язку між ним та подією кримінального правопорушення.

Крім того, адвокат зазначає, що у матеріалах кримінального провадження наявна заява ОСОБА_6 про відсутність претензій, що свідчить про відсутність події злочину та, відповідно, підстав для подальшого обмеження права власності.

З огляду на викладене, сторона захисту вважає, що потреба у подальшому застосуванні арешту відпала, а сам арешт накладено необґрунтовано, у зв`язку з чим просить його скасувати відповідно до ст. 174 КПК України

У судове засідання представник власника майна та власник майна не з`явились, адвокат ОСОБА_3 подав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі.

Прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд клопотання про скасування арешту майна без його участі.

Вивчивши клопотання, додані до нього документи, слідча суддя дійшла такого висновку.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 17.07.2025 року задоволено клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 та накладено арешт на вищевказане майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як підставу для накладення арешту слідчий суддя зазначив про необхідність забезпечення збереження речових доказів у кримінальному проваджені.

Згідно ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду.

Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідча суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчій судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

Так, арешт майна є триваючим втручанням у право власності, - а іноді і в право на особисте та сімейне життя, - тому рішення, навіть правильне, яке встановлює арешт майна, може з часом втратити свою обґрунтованість в результаті зміни обставин, які правомірність такого арешту обґрунтовували. А тому може потребувати зміни в режимі арешту майна і навіть його скасування.

Відповідно до п. 7 ч. 12 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження, за п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, є неможливим, якщо потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

У судовому засіданні встановлено, що минуло достатньо часу для проведення усіх запланованих процесуальних дій з вказаними об`єктами в межах розумних строків встановлених КПК України. Тому ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 17.07.2025, у межах даного кримінального провадження, та якою накладено арешт на майно, у цій ситуації, з часом втратила свою актуальність в результаті зміни обставин, які правомірність такого арешту обґрунтовували.

Стаття 41 Конституції України гарантує, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності і право приватної власності є непорушним.

Аналогічні гарантії захисту права власності містяться у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року, згідно якого ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

У своєму рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява № 19336/04 п. 168, Європейський суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Статтею 174 КПК України встановлено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У судовому засіданні встановлено, що минуло достатньо часу для проведення усіх запланованих процесуальних дій з вказаними об`єктами в межах розумних строків встановлених КПК України.

На підставі викладеного та враховуючи відсутність на даний час необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, слідча суддя приходить до висновку, що доводи клопотання про скасування арешту є обґрунтованими.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 22, 98, 170-174 КПК України, слідча суддя,

п о с т а н о в и л а:

клопотання про скасування арешту майна адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0002416 від 16 липня 2025 року, за ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України - задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчої судді Дніпровського районного суду м. Києва від 23 липня 2025 року в справі № 755/13453/25, а саме на: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Honda Civic; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Lexus LS460 , ОСОБА_8 ; посвідчення волонтера на ім`я ОСОБА_5 ; банківську картку АТБ; банківську картку ПриватБанку; зв`язку ключів; мобільний телефон Айфон; грошові кошти в національній валюті в розмірі 681 грн; грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 10532 доларів США; сумку з особистими речами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 17 год 50 хв 09 жовтня 2025 року.

Слідча суддя ОСОБА_1