Дата документу 09.12.2025 Справа № 336/6741/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1070/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №336/6741/25Доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

обвинувачених ОСОБА_9

ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора ОСОБА_11 та прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 12 листопада 2025 року відносно обвинувачених

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, проживає у АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.255, ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.311, ч.4 ст.28, ч.3 ст.311, ч.4 ст.28, ч.2 ст.317, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Мелітополь Запорізької області, зареєстрований у АДРЕСА_2 , проживає у АДРЕСА_3 , за ч.3 ст.309, ч.1 ст.255, ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.1 ст.309, ч.2 ст.309, ч.4 ст.28, ч.2 ст.317, ч.4 ст.28, ч.3 ст.311 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду задоволено клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну альтернативного запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_9 у вигляді застави та зменшено її розмір до 166 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 502 648 гривень. Крім того, вказаною ухвалою районного суду частково задоволено клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну альтернативного запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_10 у вигляді застави та зменшено її розмір до 166 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 502 648 гривень.

В апеляційних скаргах прокурор ОСОБА_11 та прокурор ОСОБА_6 просили ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави для обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 шляхом зменшення її розміру. Визначити обвинуваченому ОСОБА_9 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 1000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 3 028 000 гривень з покладенням обов`язків у разі її внесення; а обвинуваченому ОСОБА_10 - у розмірі 700 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 2 119 600 гривень з покладенням обов`язків у разі її внесення.

Свої вимоги мотивували тим, що оскаржуване судове рішення в частині зменшення обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 застави як альтернативного запобіжного заходу є незаконним та необґрунтованим. Апелянти вказують, що судовий розгляд по суті ще не розпочато. Наголошують на необхідності урахування тяжкості інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, чисельної кількості епізодів злочинної діяльності, в тому числі у складі злочинної організації, яку очолювали ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

На переконання сторони обвинувачення, застосування відносно обох обвинувачених застави як альтернативного запобіжного заходу у визначеному судом першої інстанції розмірі не гарантуватиме запобігання встановленим відносно них передбачених ст.177 КПК ризиків та не зможе забезпечити їх належну процесуальну поведінку.

В запереченні на апеляційні скарги захисник ОСОБА_7 просив відмовити в задоволенні скарг, оскільки ухвала суду є законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, учасників провадження, перевіривши наявні матеріали, колегія суддів звертає увагу на таке.

Кримінальним процесуальним кодексом України встановлений вичерпний перелік рішень суду першої інстанції, які можуть бути оскарженні в апеляційному порядку.

Так, згідно з вимогами ч.2 ст.392 КПК України, ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті (окрім рішення про продовження строку тримання особи під вартою), окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Виключенням з цього правила є ухвали суду про продовження строку тримання особи під вартою (з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_12 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 КПК України).

Зокрема, у вказаному Рішенні Конституційного Суду України окрім іншого зазначено, що неможливість своєчасного апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою унеможливлює ефективну та оперативну (дієву) перевірку правомірності обмеження конституційного права особи на свободу на стадії судового розгляду. Неможливість оскарження особою чи її захисником в апеляційному порядку ухвали суду про продовження строку тримання під вартою створює умови, за яких помилкове рішення суду першої інстанції, чинне протягом тривалого часу, може призвести до тяжких невідворотних наслідків для зазначеної особи у вигляді безпідставного обмеження її конституційного права на свободу.

Надання особі права на апеляційний перегляд судового рішення про продовження строку тримання під вартою під час судового провадження є проявом гарантії виконання державою міжнародних зобов`язань зі створення умов із забезпечення кожному підозрюваному, обвинуваченому (підсудному) дієвого юридичного засобу захисту його конституційних прав і свобод відповідно до міжнародних стандартів, потрібною гарантією відновлення порушених прав, свобод і інтересів людини, додатковим механізмом усунення помилок, допущених судом першої інстанції під час розгляду кримінальних справ до ухвалення рішення по суті.

Законом України №1027-IX від 02 грудня 2020 року «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо забезпечення виконання рішення Конституційного Суду України стосовно оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою» №1027-IX від 02 грудня 2020 року, частину другу статті 392 КПК України доповнено абзацом другим, згідно з яким, ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Також, цим Законом статтю 394 КПК України доповнено частиною п`ятою, згідно з якою ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором.

Викладене дає підстави для висновку, що вищевказані зміни до законодавства внесенні з метою забезпечення гарантій виконання державою міжнародних зобов`язань зі створення умов із забезпечення кожному підозрюваному, обвинуваченому (підсудному) дієвого юридичного засобу захисту його конституційних прав і свобод відповідно до міжнародних стандартів.

Відповідно, з зазначеного убачається, що у наслідок перегляду в апеляційному порядку судового рішення про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, ухваленого під час судового провадження до ухвалення судового рішення по суті, становище обвинуваченого не може бути погіршене.

З наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що в провадженні Шевченківського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч.1 ст.255, ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.311, ч.4 ст.28, ч.3 ст.311, ч.4 ст.28, ч.2 ст.317, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК; ОСОБА_10 за ч.3 ст.309, ч.1 ст.255, ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.1 ст.309, ч.2 ст.309, ч.4 ст.28, ч.2 ст.317, ч.4 ст.28, ч.3 ст.311 КК; ОСОБА_13 за ч.2 ст.255, ч.5 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.311, ч.1 ст.309 КК; ОСОБА_14 за ч.1 ст.255, ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28 ч.3 ст.307 КК; ОСОБА_15 за ч.2 ст.255, ч.3 ст.15, ч.4 ст.28, ч.3 ст.311 КК.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 29.10.2025 року до 27.12.2025 року включно продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 з одночасним визначенням застави у розмірі 1000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 3 028 000 гривень та покладенням обов`язків у разі її внесення; а також продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 , з одночасним визначенням застави у розмірі 700 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 2 119 600 гривень та покладенням обов`язків у разі її внесення. Разом із тим, вказаною ухвалою суду до 27.12.2025 року включно продовжено строк дії покладених судом процесуальних обов`язків у разі внесення застави.

У подальшому, 03.11.2025 року, тобто до закінчення строку дії вказаної ухвали, захисник ОСОБА_7 звернувся до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя з клопотаннями в порядку ст.201 КПК України про зміну альтернативного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 у вигляді застави шляхом визначення названому обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 166 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює 502 648 гривень; а також про зміну альтернативного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 у вигляді застави шляхом визначення названому обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює 452 200 гривень.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення убачається, що клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну альтернативного запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_9 у вигляді застави було задоволено та зменшено її розмір до 166 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 502 648 гривень; а також було частково задоволено клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну альтернативного запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_10 у вигляді застави та зменшено її розмір до 166 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 502 648 гривень. Альтернативний запобіжний захід у виді застави у вказаному розмірі стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , на переконання суду, відповідає критеріям ч.4 ст.182 КПК України.

Як зазначено вище, прокурори у провадженні з таким рішенням не погодились та подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою визначити обвинуваченим заставу, як альтернативний запобіжний захід, у раніше визначеному розмірі.

Вирішуючи питання щодо прийняття до розгляду вищезазначених апеляційних скарг прокурора, суд апеляційної інстанції враховує практику Верховного Суду з зазначеного приводу, викладену серед іншого і у постанові від 23 квітня 2025 року в справі ЄУН №646/1709/23, провадження №51-322-км25, згідно з якою, процесуальним законом передбачено оскарження в апеляційному порядку ухвал суду про продовження строку тримання під вартою, а оскарження альтернативного запобіжного заходу у виді застави, визначеного разом з основним в ухвалі місцевого суду, не може розглядатись як оскарження іншого запобіжного заходу. Застава в цьому випадку не є окремим запобіжним заходом, а є його складовою частиною.

В свою чергу, оскаржуваною ухвалою не змінено застосований щодо обвинувачених запобіжний захід з тримання під вартою на інший, а фактично змінено розмір застави, який був визначений одночасно з продовженням строку тримання обвинувачених під вартою ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 29.10.2025 року.

Враховуючи викладене та вищевказану практику Верховного Суду, апеляційні скарги прокурорів підлягають розгляду по суті.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; з`ясувавши позицію прокурора, яка повністю підтримала доводи та вимоги апеляційних скарг та наполягала на їх задоволенні; обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 і їх захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які заперечили проти апеляційних скарг та просили ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить таких висновків.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Згідно із наданими суду матеріалами оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються серед іншого у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, зокрема проти громадської безпеки та у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Докази сторін будуть перевірятися та оцінюватися судом першої інстанції у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства.

Як зазначалось вище, оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції вирішено питання про зменшення визначеного обвинуваченим раніше розміру застави та зменшено цей розмір.

З цієї ухвали убачається, що в контексті розглядуваного питання суд першої інстанції виходив з того, що під час постановлення ухвали Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 29.10.2025 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , вирішувалися лише відповідні клопотання прокурора.

Водночас, як вказав суд, у судовому засіданні від 12.11.2025 року під час розгляду клопотань сторони захисту про зміну альтернативного запобіжного заходу відносно обох обвинувачених захисником ОСОБА_7 було зазначено нові обставини, що раніше не розглядалися судом, зокрема, смерть матері обвинуваченого ОСОБА_10 та госпіталізація матері обвинуваченого ОСОБА_9 до лікарні.

Крім того, до зазначених клопотань сторони захисту захисниками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 додано письмові докази, що раніше не були предметом судового розгляду.

Так, судом першої інстанції в основу прийнятого судового рішення про можливість зменшення визначеного обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 розміру застави, з-поміж іншого, покладено відомості, що раніше не досліджувались судом, а також фактичні обставини, що характеризують особи обвинувачених, їх процесуальну поведінку та впливають на зменшення встановлених по справі передбачених ч.1 ст.177 КПК України ризиків.

До того ж, суд першої інстанції прийняв до уваги характер кримінальних правопорушень, що ставляться у провину обвинуваченим, співставив їх з реальною можливістю забезпечити дотримання обома обвинуваченими покладених процесуальних обов`язків та врахував майновий і сімейний стан обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Колегія суддів вважає, що в апеляційних скаргах прокурори у провадженні слушно звернули увагу на те, що ризики, які стали підставою для застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на цій стадії провадження ще не зменшились, оскільки судовий розгляд по суті ще не розпочато. Також, апелянти обґрунтовано наголосили на необхідності урахування тяжкості інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, чисельної кількості епізодів злочинної діяльності, в тому числі у складі злочинної організації, яку, згідно з висунутим обвинуваченням, очолювали ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

На переконання сторони обвинувачення, застосування щодо обох обвинувачених застави як альтернативного запобіжного заходу у визначеному судом першої інстанції розмірі не гарантуватиме запобігання встановленим відносно них передбачених ст.177 КПК ризиків та не зможе забезпечити їх належну процесуальну поведінку.

Колегія суддів, в свою чергу, звертає увагу на те, що оскаржувана ухвала суду постановлена на стадії підготовчого провадження. Відповідно, жодні докази у провадженні ще не досліджувались, серед іншого не допитувались свідки та інші учасники провадження.

Окрім того, відповідно до частини четвертої статті 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право взагалі не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.255 КК України, а також щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Викладене обумовлене підвищеною суспільною небезпекою таких злочинів.

Разом з цим, відповідні зміни до Кримінального процесуального кодексу України щодо можливості апеляційного оскарження ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою (невід`ємною складовою якого, згідно з вищевказаною практикою Верховного Суду, є визначений розмір застави - у випадку прийняття такого рішення), про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою ст.392 КПК України, спрямовані на забезпечення виконання Рішення Конституційного Суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_12 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 КПК України).

У вказаному рішенні Конституційного Суду України ідеться про забезпечення права особи оскаржити саме ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, яку було постановлено в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

В свою чергу, виходячи з пояснювальної записки до проекту Закону України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо забезпечення виконання рішення Конституційного Суду України стосовно оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою» та Висновку Головного науково-експертного управління Апарату Верховної Ради України (далі - Висновку) на проект вказаного Закону, прокурору надано право на оскарження такої ухвали, виходячи з того, що прокурор це особа, яка обіймає посаду, передбачену ст.15 Закону України «Про прокуратуру» (п.15 ч.1 ст.3 КПК), здійснює підтримання державного обвинувачення в суді з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави (ч.1 ст.1, п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про прокуратуру»). У Висновку вказано про те, що хоча вірогідність подання прокурором апеляційної скарги на відповідну ухвалу не є високою, йому слід залишити право на подання такої скарги.

З викладеного убачається, що у Висновку пропонувалось надати прокурору право на апеляційне оскарження ухвали про тримання під вартою під час судового розгляду саме з метою надання йому можливості покращити становище обвинуваченого у разі встановлення порушення норм закону в ході обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою.

В цьому ж випадку прокурори у провадженні в своїх апеляційних скаргах фактично порушують питання про погіршення становища обвинуваченого, що не узгоджується зі змістом та суттю Рішення Конституційного Суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року, на забезпечення виконання якого і внесені відповідні зміни до кримінального процесуального законодавства.

З урахуванням викладеного, вищевказана апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

В подальшому питання щодо запобіжних заходів стосовно обвинувачених має вирішуватися судом першої інстанції в порядку, передбаченому ст.331 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду, при апеляційному її перегляді не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_11 та прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 12 листопада 2025 року, якою задоволено клопотання захисника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 про зміну альтернативного запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_9 у вигляді застави та зменшено її розмір до 166 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 502 648 гривень; а також якою частково задоволено клопотання захисника ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 про зміну альтернативного запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_10 у вигляді застави та зменшено її розмір до 166 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 502 648 гривень, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4