Справа № 152/691/24
Провадження № 1-кп/147/36/25
ВИРОК

іменем України

19 листопада 2025 року с-ще Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хоменкки Шаргородського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, раніше судимого 31.12.2021 Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.1 ст. 289 КК України на 3 роки обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

за ч.1 ст. 263, ч.5 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

У порушення вимог ст. 92 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 49, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. ст. 178, 328 Цивільного кодексу України, постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 № 2471 Х-ІІ, наказу МВС України № 622 від 21.08.1998, звукометрист-радіотелеграфіст 3 обслуги батареї та артилерійської розвідки військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин. Вкінці листопада - на початку грудня 2023 року (більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи у м. Авдіївка Донецької області (більш точного місця досудовим розслідуванням не встановлено) старший солдат ОСОБА_5 виявив корпус осколкової оборонної ручної гранати Ф-1 промислового виготовлення військового призначення та металевий предмет циліндричної форми із зигзагоподібною пластиною з маркувальними позначеннями «27-89 UZRGM 354», що є підривачем «уніфікований запал дистанційної дії типу УЗРГМ» промислового виготовлення військового призначення, що в конструктивному поєднанні є оборонною осколковою ручною гранатою Ф-1 промислового виготовлення військового призначення, яка відноситься до бойового припасу та поклав вказані елементи бойового припасу до особистих речей.

У подальшому, на початку грудня 2023 року (більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено) старший солдат ОСОБА_5 перевіз вказані засоби ураження до власного будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , чим вчинив носіння бойових припасів, шляхом транспортування безпосередньо при собі та почав незаконно їх зберігати за вищевказаною адресою, поки 27.03.2024 в ході обшуку володіння за місцем проживання старшого солдата ОСОБА_5 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , добровільно видав вищевказані бойові припаси працівникам поліції.

У порушення вимог ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації, старший солдат ОСОБА_5 учинив кримінальне правопорушення за наступних обставин. Так, близько 21 години 30 хвилин 02.12.2023 старший солдат ОСОБА_5 діючи з прямим умислом, із особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, самовільно залишив тимчасове місце розташування батареї управління та артилерійської розвідки військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 . Переслідуючи злочинний умисел, направлений на тимчасове ухилення від проходження військової служби, старший солдат ОСОБА_5 , проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків військової служби за адресою свого місця проживання: АДРЕСА_1 , до 09.01.2025, коли прибув до військової частини НОМЕР_2 , що за адресою: АДРЕСА_3 , чим фактично припинив вчинення ним кримінального правопорушення.

Водночас, згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 10 від 09.01.2025 року, старший солдат військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_5 , вважається таким, що прибув та облікований як тимчасово прикомандирований військовослужбовець, на підставі бойового розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 11.05.2024 № 7038 та розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 08.05.2024 № 6837. Однак в подальшому, у старшого солдата ОСОБА_5 виник злочинний умисел тимчасово незаконно ухилитися від проходження військової служби. Реалізуючи свій повторний злочинний умисел, старший солдат ОСОБА_5 в порушення вищевказаних нормативно - правових актів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, діючи умисно, з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, в умовах воєнного стану, близько 15 год. 00 хв. 02.02.2025 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 , що дислокується у АДРЕСА_3 та ухилявся від проходження військової служби перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , до 25.05.2025 коли був госпіталізований на стаціонарне лікування до КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради», що за адресою: вул. Пирогова, 109, м. Вінниця, чим фактично припинив вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

За час відсутності у розташуванні військової частини НОМЕР_2 старший солдат ОСОБА_5 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами вказаної військової частини, правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби не повідомляв, та проводив час на власний розсуд.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю за обставин викладених в обвинувальних актах, щиро розкаявся, розповів про мотиви та обставини вчинення кримінальних правопорушень. Пояснив, що він в листопаді-грудні 2023 року під час проходження військовохї служби знайшов в м. Авдіївка гранату та привіз її до дому в с. Хоменки помістивши в рюкзак. Коли працівники поліції прийшли з обшуком до нього до дому в с. Хоменки він добровільно віддав гранату. Це було в грудні 2023 року. Гранату він зберігав в тумбі в своїй кімнаті. Інші особи не мали доступу до його кімнати. На той час він проживав сам. Також пояснив, що він пішов служити добровольцем 08 грудня 2022 року та проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 . Гранату взяв у цій військовій частині. З військової частини він пішов без дозволу та поїхав до дому в АДРЕСА_1 . Потім він добровільно прийшов у поліцію та повідомив, що бажає продовжити військову службу. Після цього він прибув до військової частини НОМЕР_2 в АДРЕСА_3 й там перебував до 02 лютого 2025 року. Цю військову частину він також самовільно залишив і поїхав до дому. 25 травня його госпіталізували до лікарні. Наголосив, що він пішов служити добровольцем, не за контрактом, він все переосмислив, розкаюється у вчиненому, хоче повернутися до військової служби.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 зазначив, що в ході судового розгляду обставини викладені в обвинувальному акті знайшли своє підтвердження в повному обсязі. Вина обвинуваченого доведена повністю та не викликає сумнівів. Будучи допитаним у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину у повному обсязі, надав показання про обставини вчинених ним кримінальних правопорушень, які узгоджуються з відомостями, викладеними в обвинувальному акті, щиро покаявся у вчиненому. При дослідженні характеризуючих на особу ОСОБА_5 матеріалів установлено, що він посередньо характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, визнав свою винуватість у вчиненому та щиро покаявся. Кваліфікацію дій ОСОБА_5 вважає вірною. При призначенні покарання обвинуваченому просить суд врахувати, що обставинами, які пом`якшують його покарання є щире каяття. Обставини, що обтяжують покарання відсутні. Просить визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях та призначити покарання: за ч.5 ст. 407 КК України у виді 5 років позбавлення волі; за ч.1 ст. 263 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі; на підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років; на підставі ч.1 ст. 71 КК України до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання призначеного вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 31 грудня 2021 року із співвідношення, встановленого п/п б п.1 ч.1 ст. 72 КК України: одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі, та визначити остаточне покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років. Зарахувати в строк відбування покарання строк перебування обвинуваченого під вартою з 27.06.2025 до набрання вироком законної сили. Запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити до набрання вироком законної сили. Стягнути з обвинуваченого на користь держави витрати для проведення судової вибухо-технічної експертизи №СЕ-19/102-24/6078-ВТХ від 29.03.2024 у сумі 6058,24 грн. Речові докази: корпус осколкової оборонної ручної гранати Ф-1 промислового виготовлення військового призначення та металевий предмет циліндричної форми із зигзагоподібною пластиною з маркувальними позначеннями «27-89 UZRGM 354», що є підривачем «уніфікований запал дистанційної дії типу УЗРГМ» промислового виготовлення військового призначення, що в конструктивному поєднанні є оборонною осколковою ручною гранатою Ф-1 промислового виготовлення військового призначення, передати на потреби Збройних Сил України. Інші заходи забезпечення не застосовувались.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні вказав, що вина ОСОБА_5 доведена повністю та у зв`язку з цим просить визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та призначити покарання: за ч.5 ст. 407 КК України у виді 5 років позбавлення волі; за ч.1 ст. 263 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі; на підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років; на підставі ч.1 ст. 71 КК України до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання призначеного вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 31 грудня 2021 року із співвідношення, встановленого п/п б п.1 ч.1 ст. 72 КК України: одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі, та визначити остаточне покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років. Зарахувати в строк відбування покарання строк перебування обвинуваченого під вартою з 27.06.2025 до набрання вироком законної сили. Запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити до набрання вироком законної сили. Стягнути з обвинуваченого на користь держави витрати для проведення експертизи та вирішити долю речових доказів.

Захисник ОСОБА_6 зазначила, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263 та ч.5 ст. 407 КК України, вину визнав повністю, щиро розкаявся, за місцем проходження служби характеризується позитивно. Тому при визначенні міри покарання просить врахувати вказані обставини та при цьому призначити остаточне покарання з врахуванням невідбутої частини покарання за вироком від 31.12.2021 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст. 394 КПК України.

З урахуванням думки всіх учасників процесу, на підстаі ч.3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням документів, що стосуються його особи.

Оскільки обвинувачений визнав свою вину повністю, погоджуються з кваліфікацією вчинених ним діянь, а прокурори не висловлюють жодних заперечень щодо встановлених обставин, які надані на підтвердження винуватості обвинуваченого, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 доведена повністю і кваліфікує його дії за ч.1 ст. 263, ч.5 ст. 407 КК України.

Таким чином суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_5 : носіння, зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу (ч.1 ст. 263 КК України); самовільне залишення військової частини військовослужбовцем без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, тривалістю понад три доби (ч.5 ст. 407 КК України).

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Згідно з п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, та обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує характер та тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, які згідно зі ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень, фактичні обставини справи, форму вини, обставини вчинення злочинів, особу обвинуваченого, який раніше судимий, є військовослужбовцем, не одружений, задовільно характеризується за місцем проживання та позитивно за місцем проходження служби, за наркологічною допомогою до лікаря-нарколога та психіатричною допомогою до лікаря-психіатра не звертався. Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття. Відсутні обставин, які обтяжують покарання.

З урахуванням обставин справи, ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи обвинуваченого, суд вважає, що ОСОБА_5 відповідно до принципу індивідуалізації покарання необхідно призначити покарання за ч.1 ст. 263 КК України у виді 4 років позбавлення волі, за ч.5 ст. 407 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1 ст. 70 КК України та остаточно призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_5 за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч.5 ст. 407 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Згідно з ч.1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Як вбачається з матеріалів справи вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 31 грудня 2021 року ОСОБА_5 засуджений за ч.1 ст. 289 КК України на 3 роки обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки.

ОСОБА_5 вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення після постановлення вироку від 31.12.2021, але до повного відбуття покарання за цим вироком, тому з врахуванням положень ч.1 ст. 71 КК України ОСОБА_5 за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 31 грудня 2021 року, з врахуванням співвідношення, встановленого п.п.б п.1 ч.1 ст. 72 КК України (одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі) слід призначити остаточне покарання у виді 5 років 8 місяців позбавлення волі.

Призначаючи такий вид покарання обвинуваченому, суд виходив із принципу законності, справедливості і індивідуалізації покарання, яке своїм видом та розміром буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також з метою припинення злочинної діяльності, як самим обвинуваченим так і іншими особами, призначення більш м`якого покарання, на думку суду, не відповідатиме даним про ообу обвинуваченого, та суперечитиме основним засадам призначення покарання та правовим положенням частини другої ст. 50 КК України, якою визначено мету покарання.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Згідно з протоколом затримання від 27 червня 2025 року ОСОБА_5 був затриманим 27 червня 2025 року в порядку ст. 615 КПК України та 28 червня 2025 року йому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який в подальшому неодноразово продовжувався.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 з 27 червня 2025 року був затриманим та перебуває під вартою, то останньому з врахуванням вимог ч.5 ст. 72 КК України слід зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення.

Підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою не перестали існувати, тому вказаний запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 варто продовжити до вступу вироку в законну силу.

Відповідно до ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_5 підлягають стягненню на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи в сумі 6058,24 грн.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Цивільний позов в справі не заявлено.

Керуючись ст. ст. 349, 368-371, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

ч.1 ст. 263 КК України та признати йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

ч.5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання призначеного вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 31 грудня 2021 року із співвідношення, встановленого п.п.б п.1 ч.1 ст. 72 КК України (одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі), та призначити остаточне покарання ОСОБА_5 у виді 5 (п`яти) років 8 (восьми) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу залишити тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 в строк покарання строк його попереднього ув`язнення за період з 27 червня 2025 року по день набрання вироком законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати за проведення експертизи в сумі 6058,24 грн. (шість тисяч п`ятьдесят вісім гривень 24 коп.).

Речові докази: корпус осколкової оборонної ручної гранати Ф-1 промислового виготовлення військового призначення та металевий предмет циліндричної форми із зигзагоподібною пластиною з маркувальними позначеннями «27-89 UZRGM 354», що є підривачем «уніфікований запал дистанційної дії типу УЗРГМ» промислового виготовлення військового призначення, що в конструктивному поєднанні є оборонною осколковою ручною гранатою Ф-1 промислового виготовлення військового призначення, передати на потреби Збройних сил України.

Вирок може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Тростянецький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - протягом тридцяти днів з моменту отримання копії вироку.

Відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Тростянецький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурорам.

Суддя ОСОБА_1