Справа № 515/1130/25
Провадження № 1-кп/515/1473/25
Татарбунарський районний суд Одеської області
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року м. Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Татарбунари Білгород-Дністровського району Одеської області кримінальне провадження №0000762, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 червня 2025 року, щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лиман Татарбунарського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає у с. Білолісся, Білгород-Дністровський район, Одеська область, не працює, не одружений, раніше судимого вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 17 квітня 2025 року за ч.1 ст. 382 КК України до покарання у виді штрафу на користь держави у розмірі 800 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом повного складення покарання, за вироком Арцизького районного сулу Одеської області від 13 березня 2025 року, остаточне визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.382 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 , будучи раніше засудженим, в останнє 17 квітня 2025 року Татарбунарським районним судом Одеської області за ч. 1 ст. 382 КК України до покарання у виді штрафу в дохід держави у розмірі 800 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 13 600 грн. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом повного складення покарання, за вироком Арцизького районного сулу Одеської області від 13 березня 2025 року, остаточне визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців.

Так, маючи невідбуте покарання, ОСОБА_4 належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став та в період іспитового строку, будучи особою, яка раніше судима за злочин, передбачений ч.1 ст.382 КК України, вчинив нове умисне кримінальне правопорушення за таких обставин.

Відповідно до ст. 129 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення с обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

ОСОБА_4 , достовірно знаючи про наявність постанови Арцизького районного суду Одеської області від 10 липня 2024 року у справі № 492/899/24, яка набрала законної сили 23 липня 2024 року, та будучи ознайомленим 10 липня 2024 року із мірою покарання, а також наявність постанови Арцизького районного суду Одеської області від 19 грудня 2024 року у справі № 492/1676/24, яка набрала законної сили 31 грудня 2004 року, та будучи ознайомленим із мірою покарання 30 січня 2025 року, згідно з якими його визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч.3 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 3 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк десять років без конфіскації транспортного засобу, всупереч судовому рішенню здійснював керування транспортним засобом.

У подальшому, ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що його позбавлено права керування транспортними засобами на строк десять років, будучи раніше судимим 17 квітня 2025 року Татарбунарським районним судом за злочин, передбачений ч.1 ст.382 КК України, умисно, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України», всупереч рішенню суду, 03 червня 2025 року близько 17 години 23 хвилин, рухаючись по вул. Молодіжній в с. Лиман Білгород-Дністровського району Одеської області, керував транспортним засобом, а саме мотоциклом марки «МТ11 Дніпро» без реєстраційного номера, будучи позбавленим права керувати транспортними засобами, та був зупинений працівниками СРПП ВП № 2 Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області за порушення Правил Дорожнього руху, а саме п. 2.3 «г», та в подальшому під час перевірки документів і бесіди з ОСОБА_4 встановлено порушення ним Правил дорожнього руху, а саме: п. 2.5 та п. 2.1 «а», про що працівниками поліції складено відповіді протоколи про адміністративне правопорушення та винесено відповідні постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Вищевказані дії ОСОБА_4 свідчать про умисне ухилення останнього від виконання вказаного судового рішення, що набрало законної сили, особою, раніше судимою за злочин, передбачений ч. 1 ст. 382 КК України.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, за ознаками: умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили, вчинене особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею.

28 липня 2025 року між прокурором Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.472 КПК України.

Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.3 ст.382 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні. Вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з керуванням транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст. ст. 71. 72 КК України за сукупністю вироків, до покарання призначеного даним вироком суду частково приєднати невідбуту частину покарання, за вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 17 квітня 2025 року, визначивши остаточно ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення воді на строк 3 роки 3 місяці з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з керуванням транспортними засобами на строк 3 роки, та штрафу в дохід держави у розмірі 800 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 13 600 грн. Відповідно до ч.3 ст.72 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 800 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 13 600 грн, виконувати самостійно.

В судовому засіданні ОСОБА_4 повністю визнав себе винним в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, клопотав про затвердження укладеної між ним та прокурором угоди про визнання винуватості. Стверджував, що розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 цього ж Кодексу, характер обвинувачення, вид і міру покарання.

Захисник підтримав позицію обвинуваченого.

Прокурор також просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно з п.1 ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (крім кримінальних проваджень щодо корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке згідно за ст.12 КК України, є тяжким злочином.

Дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч.3 ст.382 КК України як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили, вчинене особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права, визначені п.п.1-4 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання яке буде застосоване до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінально-процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України, наявні фактичні підстави для визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_4 погодився на призначення йому узгодженого покарання, яке з урахуванням характеру та ступеню тяжкості вчиненого злочину, вчинено тяжкий умисний злочин, обставини його вчинення, особу винного, який раніше судимий та має невідбуте покарання за вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 17 квітня 2025 року, належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став та в період іспитового строку, будучи особою, яка раніше судима за злочин, передбачений ч.1 ст. 382 КК України, вчинив нове умисне кримінальне правопорушення, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за наявності пом`якшуючих покарання обставин, якими є його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, за відсутності обтяжуючих покарання обставин, є обґрунтованою та буде відповідати цілям покарання.

Призначення узгодженого покарання відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого, який злочин вчинив не вперше та у період іспитового строку, щиро покаявся, беззастережно визнав свою винуватість.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Цивільний позов не заявлявся.

Судові витрати відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст.314, ч. 2 ст.373, 374, 474, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду від 28 липня 2025 року про визнання винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.382 КК України, укладену між обвинуваченим ОСОБА_4 в присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 та прокурором Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_3 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.382 КК України, та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з керуванням транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 71 КК України із застосуванням ст. 72 КК України, до призначеного покарання за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 17 квітня 2025 року та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 3 (три) місяці з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з керуванням транспортними засобами на строк 3 (три) роки та штрафу на користь держави у розмірі 800 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 13 600,00 грн (тринадцять тисяч шістсот грн 00к.).

Відповідно до ч.3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу на користь держави у розмірі 13 600,00 грн - виконувати самостійно.

Додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки підлягає реальному виконанню. Строк додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання.

Міру покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту затримання на виконання вироку після набрання ним законної сили.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_4 не обирати.

Речові докази: DVD-R диск з вмістом двох відеозаписів з персонального нагрудного відеореєстратора (боді камери) поліцейського СРПП ВП №2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 та одного відеозапису з відеореєстратора, встановленого в службовому автомобілі «Renault Express» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на яких зафіксовані події, що мали місце 03 червня 2025 року за участю ОСОБА_4 ; копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕНА № 4884137 за ч.5 ст. 121 КУпАП на 1 арк.; копія протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 350283 за ч.5 ст. 126 КУпАП на 1 арк; копія протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 350273 за ч.3 ст. 130 КУпАП на 1 арк - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначеного судом покарання, суворішого, ніж узгодженого, ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених ч. 4,6,7 ст. 474 цього кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди або прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена. З цих же підстав може бути оскаржено вирок суду першої інстанції на підставі угоди після його перегляду в апеляційному порядку, а також судове рішення суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги та такий вирок в касаційному порядку.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду через Татарбунарський районний суд Одеської області.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити прокурору і засудженому.

Суддя ОСОБА_1