Справа 688/954/25
№ 1-кп/688/119/25
Вирок

Іменем України

19 грудня 2025 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за №0000344 від 18.02.2025 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шепетівка, Хмельницької області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з вищою освітою, не одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,

встановив:

Формулювання доведеного обвинувачення стаття закону про кримінальну відповідальність, за якими кваліфіковано дії обвинуваченого.

ОСОБА_5 умисно заподіяв легкі тілесні ушкодження працівнику правоохоронного органу у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків за таких обставин.

18.02.2025 поліцейський ВРПП старший сержант поліції ОСОБА_4 спільно з начальником сектору реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності №3 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області капітаном поліції ОСОБА_7 , в складі групи швидкого реагування патрульної поліції, перебуваючи в форменому одязі, заступили на чергування в період часу з 08 год по 20 год, та, відповідно до ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію», здійснювали свої функціональні обов`язки, пов`язані із забезпеченням публічної безпеки і порядку, охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидії злочинності та надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги в м. Шепетівка Хмельницької області.

Під час патрулювання, о 15 год 50 хв 18.02.2025 на мобільний телефон поліцейського ВРПП старшого сержанта поліції ОСОБА_4 надійшов дзвінок від помічника чергового Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області старшого сержанта поліції ОСОБА_8 про те, що до відділу звернувся ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який при перевірці по базі даних «ІПНП» є особою, яка ухиляється від військового призову.

Після отриманої інформації, ОСОБА_4 разом із ОСОБА_7 та працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 прибули до адміністративної будівлі поліції, розташованої по вул. Захисників України, 3, м. Шепетівка, де виявили ОСОБА_5 , та, на підставі ст. 32 Закону України «Про Національну поліції», розпочали перевірку документів та по базі «Оберіг» щодо наявності інформації про ухилення останнього від військового призову. На законну вимогу працівників поліції надати для перевірки документи, ОСОБА_5 поводився неадекватно, висловлювався в грубій формі в бік працівників поліції та працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 , на зауваження та законні вимоги працівників поліції припинити свої дії та заспокоїтись, не реагував, після чого намагався втекти з місця події.

Реагуючи на поведінку ОСОБА_5 , та з метою запобігання його втечі, поліцейський ВРПП старший сержант поліції ОСОБА_4 зупинив останнього, щоб заспокоїти та забезпечити виконання законних вимог працівників поліції, однак о 16 год 11 хв ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що перед ним перебуває працівник поліції, який виконує покладені на нього службові обов`язки, а також суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, руками штовхав ОСОБА_4 в груди, після чого умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, кулаком правої руки наніс один удар в обличчя останнього, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: синця, садна на слизовій оболонці верхньої губи, які кожен окремо та в сукупності відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, у зв`язку з чим, у відповідності до ст. ст. 44, 45 Закону України «Про Національну поліції», відносно ОСОБА_5 було застосовано фізичну силу і спеціальний засіб кайданки та здійснене його затримання.

Своїми умисними діями, які виразилися в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України.

Позиція сторони захисту.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, суд надав показання за якими він 18.02.2025 прийшов у поліцію для з`ясування відомостей з приводу крадіжки його майна. Перебував у приміщенні поліції близько 50 хв. До приміщення поліції зайшов поліцейський ОСОБА_4 , а згодом - працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 , які перебували у приміщенні деякий час, тому вважає, що ОСОБА_4 мав можливість перевірити його документи на достовірність інформації, яку йому повідомив черговий поліції. Коли він вийшов з приміщення поліції, його зупинили на східцях працівники ТЦК та СП. Один із них на прізвище ОСОБА_9 заявив, про перевірку військово-облікових документів та повідомив, що він перебуває у розшуку. В цей час вийшов ОСОБА_4 , на запитання працівників ТЦК та СП підтвердив, що він нібито перебуває у розшуку. На його вимогу надати докази його розшуку, ОСОБА_4 продовжував стверджувати, що він перебуває у розшуку та порушує законодавство про військовий облік, відмовився надавати докази його розшуку, проте вимагав у нього надати документи на перевірку. З огляду на те, що його безпідставно звинуватили у розшуку, він запропонував цим особам з`ясувати у чергового відомості про нього, та намагався зійти зі східців, проте ОСОБА_4 вхопив його за руку, а працівники ТЦК та СП заблокували йому вихід. Щоб уникнути конфлікту, він пішов в сторону стоянки для автомобілів до виходу з території поліції. ОСОБА_4 наздогнав його, схопив рукою за капюшон куртки та, не висловлюючи жодної вимоги, шарпав його та штовхнув на автомобіль. Намагаючись звільнитися, він відштовхнув ОСОБА_4 , між ними відбулася штовханина, яка тривала кілька секунд. При цьому ОСОБА_4 не посилався на норми законодавства та намагався збити його з ніг. Далі йому на руки одягнули кайданки та відвели у приміщення поліції. Він просив послабити кайданки, однак працівники поліції не зважали, завели його у кімнату для проведення слідчих дій, проте не озвучували жодних вимог та не повідомляли причину його затримання. Зазначив, що не мав умислу на спричинення тілесних ушкоджень працівнику поліції, не завдавав йому цілеспрямованого удару, а лише відштовхнув. Підтвердив, що усвідомлює, що в Україні діє воєнний стан, і працівники поліції мають право вимагати документи для встановлення особи, проте відмовився надавати документи поліцейському, бо його безпідставно звинуватили у розшуку.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Незважаючи на невизнання винуватості обвинуваченим, його винуватість в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків за встановлених судом обставин об`єктивно підтверджується дослідженими під час судового слідства доказами та процесуальними документами, дослідженими судом з метою оцінки допустимості доказів.

Потерпілий ОСОБА_4 надав суду показання, відповідно до яких 18.02.2025 він, спільно з ОСОБА_7 в складі групи швидкого реагування патрульної поліції заступили на чергування. О 15:50 йому на мобільний телефон надійшов дзвінок від помічника чергового Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_8 про те, що до поліції звернулася особа, яка перебуває у розшуку, в зв`язку з ухиленням від військового призову. Черговий переслав йому на телефон фото ОСОБА_5 з ІПНП (Інформаційного порталу Національної поліції). Прибувши до адміністративної будівлв поліції, побачив, що ОСОБА_5 подає документи черговому. Після того, як ОСОБА_5 завершив свої справи, пред`явив йому посвідчення та запропонував назвати прізвище, ім`я та по батькові і надати документи на перевірку. Проте ОСОБА_5 ухилявся від надання документів, що посвідчують особу, намагався втекти та вдарив його кулаком правої руки в область губи. Вони з напарником затримали ОСОБА_5 та доставили у приміщення поліції, після цього він з ним не контактував. В той же день звернувся до лікаря та отримав направлення на судову медичну експертизу. Підтвердив, що неодноразово пропонував ОСОБА_5 назватися та надати документи для перевірки, однак останній відмовився. Зазначив, що ОСОБА_5 завдав йому цілеспрямованого удару, а не просто «відмахнувся». Лише після вчинення кримінального правопорушення (завдання йому тілесних ушкоджень) до обвинуваченого була застосована фізична сила та застосований спецзасіб - кайданки. Вказав, що під його висловлюванням «перебуваєте у розшуку», яке використовується у широкому вжитку, розумілося ухилення ОСОБА_5 від військового призову, у зв`язку з чим він запропонував останньому надати документи для встановлення його особи та перевірки по базі «Оберіг» (Єдиний електронний реєстр військовозобов`язаних в Україні). Проте ОСОБА_5 ухилився від перевірки його документів та намагався утекти, а при запобіганні втечі, завдав йому тілесних ушкоджень.

Пред`явлений ним цивільний позов в розмірі 50000 грн підтримав та просив задовольнити, стягнувши з обвинуваченого моральну шкоду. Зазначив, що від неправомірних дій ОСОБА_5 зазнав моральних страждань, оскільки відчував фізичний біль, у нього підпухла губа, і в такому стані він виконував свої службові обов`язки. Зневажне ставлення до нього як працівника поліції, пригнічувало його. Від неправомірних дій обвинуваченого також постраждав його авторитет у колективі. Також відчував, як сторонні особи під час несення служби осуджували його за його вигляд. Також щодо нього проводилося службове розслідування, він хвилювався за наслідки та перебував у стані стресу.

Свідок ОСОБА_10 надав суду показання, згідно яких він є працівником ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з іншими працівниками ТЦК та СП був, старшим групи оповіщення. Командир взводу у телефонному режимі надав вказівку підійти до поліції, де знаходиться особа, яка ухиляється від військової служби. З ним у групі був ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Перебували на вулиці, коли з приміщення вийшов громадянин, що є обвинуваченим, до нього підійшов працівник поліції ОСОБА_4 запропонував надати документи для перевірки. Проте обвинувачений був у збудженому стані, агресував до працівника поліції, лаявся, кричав, намагався втекти, а ОСОБА_4 вживав заходів, щоб перешкодити втечі, просив заспокоїтися та зупинитися. Обвинувачений штовхнув ОСОБА_13 та завдав йому удар в область обличчя. Ствердив, що до цього не знав особи ухилянта, зрозумів, що це він, коли працівник поліції став спілкуватися з обвинуваченим. Вказав, що обвинувачений завдав удар ОСОБА_4 на території стоянки для автомобілів, коли пробував втекти, а поліцейський намагався запобігти його втечі.

Свідок ОСОБА_11 надав суду показання, згідно яких, він був у групі оповіщення разом із ОСОБА_10 та ОСОБА_12 . Отримавши повідомлення у телефонному режимі про те, що біля поліції є особа, яка ухиляється від військового призову, прибули до поліції, де перебували деякий час. Коли обвинувачений вийшов з приміщення поліції поліцейський ОСОБА_4 попросив останнього надати документи для перевірки. Обвинувачений розізлився, лаявся, пробував втекти, а поліцейський запобігав втечі. Поліцейський був у форменому одязі, спокійно розмовляв, намагався заспокоїти обвинуваченого, проте останній штовхав його в груди та завдав йому удар кулаком правої руки в обличчя. Він перебував поруч, був очевидцем завдання удару потерпілому, вживав заходів для припинення конфлікту.

Свідок ОСОБА_7 надав суду показання, згідно яких разом з напарником ОСОБА_4 18.02.2025 заступили на чергування в складі групи швидкого реагування патрульної поліції. Близько 16 год ОСОБА_4 зателефонував черговий та повідомив, що у поліції перебуває ОСОБА_5 , який з згідно бази Інформаційного порталу Національної поліції перебуває у розшуку у зв`язку з ухиленням від військового призову. Коли обвинувачений вийшов з приміщення поліції, ОСОБА_4 запитав у нього документи, маючи намір по службовому планшету перевірити відомості в базі даних. Проте обвинувачений повів себе зухвало, агресивно, розмовляв на підвищених тонах, відмовлявся надати документи намагався втекти. ОСОБА_4 просив не йти, зупинитися, перешкоджав його втечі, а обвинувачений наніс йому один удар кулаком правої руки в обличчя. Він був поруч, тому застосував до обвинуваченого фізичну силу та спецзасіб одягнув йому на руки кайданки. Підтвердив, що Законом України «Про Національну поліцію» їм надане право перевіряти документи.

Прокурор ОСОБА_3 відмовився від допиту свідка обвинувачення ОСОБА_12 , призваного на військову службу. Обвинувачений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_6 не наполягали на допиті цього свідка.

Згідно витягу з ЄРДР №0000344, 18.02.2025 до ЄРДР внесені відомості щодо ОСОБА_5 про вчинення кримінального правопорушення, кваліфікованого за ч. 2 ст. 345 КК України.

Відповідно до рапорту чергового Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області 18.02.2025 близько 19:25 в чергову частину Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області надійшло повідомлення від поліцейського ВРПП ОСОБА_4 про те, що 18.02.2025 близько 15:50 під час перевірки документів у ОСОБА_5 , останній поводив себе зухвало, висловлювався нецензурною лайкою та наніс один удар рукою в область обличчя поліцейському ОСОБА_4 , спричинивши тілесні ушкодження у вигляді забою верхньої губи, стан здоров`я задовільний без госпіталізації. ОСОБА_5 затриманий в порядку ст. 208 КК України.

Суд зауважує, що допущена черговим Шепетівського РУП ГУНП помилка у написанні дати надходження до чергової частини повідомлення про вчинення кримінального правопорушення є нічим іншим як технічною опискою, оскільки у тексті рапорту дата події зазначена вірно.

Згідно витягу з медичної карти ОСОБА_4 , останній звертався 18.02.2025 о 18.30 год до лікаря травматолога зі скаргою на болі в ділянці верхньої губи. У карті зазначені відомості про те, що 18.02.2025 близько 16.12 год під час служби отримав травму кулаком в ділянку верхньої губи. Самостійно звернувся у ВНМД. Виявлено набряк верхньої губи, болі, наявні забійна рана слизової оболонки верхньої губи, точкова. Діагноз: забійна рана слизової верхньої губи.

Згідно висновку щодо результатів медичного огляду, проведеного 18.02.2025 о 18.39 год у ОСОБА_4 ознак сп`яніння не виявлено.

Згідно висновку судово медичного експерта №39 від 19.02.2025 у ОСОБА_4 виявлені такі тілесні ушкодження: синець та садно на слизовій оболонці верхньої губи. Тілесні ушкодження утворилися від щонайменше, однієї ударної дії тупого твердого предмета, могли виникнути внаслідок удару кулаком руки сторонньої особи, в строк та за обставин, вказаних у постанові про призначення експертизи та обстежуваним, кожне окремо та в сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричиняють короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, а мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів.

ОСОБА_4 відповідно до наказу №48/ос від 03.02.2021, у зв`язку з реорганізацією переміщений на посаду поліцейського відділу реагування патрульної поліції (ВРПП) Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області, з 03.02.2021.

Згідно доручення т.в.о. начальника Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області від 17.02.2025 «Про розстановку особового складу Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області» на 18.02.2025 ВРПП ОСОБА_7 та ВРПП ОСОБА_4 задіяні до виконання завдань ГРПП,час несення служби 08:00-20:00; ЧЧ ОСОБА_8 задіяний до виконання завдань помічника чергового, час несення служби 08:00-20:00.

Згідно посадової інструкції поліцейського відділу реагування патрульної поліції (ВРПП) Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області, затвердженої 13.09.2024, поліцейський ВРПП має право застосовувати превентивні заходи та заходи примусу у випадках і в порядку, передбачених законом України «Про Національну поліцію».

Згідно висновку від 28.02.2025 №21021-2025 службового розслідування за фактом спричинення тілесних ушкоджень поліцейському ВРПП Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_4 , поліцейський ВРПП старший сержант поліції ОСОБА_4 заслуговує на застосування дисциплінарного стягнення в частині незабезпечення заходів особистої безпеки, що привело до отримання тілесних ушкоджень, однак враховуючи, що в останнього діючих дисциплінарних стягнень немає, сприяв проведенню службового розслідування, сумлінно ставиться до виконання службових обов`язків, вирішено обмежитись до нього попередженням про необхідність дотримання службової дисципліни.

Згідно інформації начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_14 №10/1451 від 19.02.2025 ОСОБА_5 , 1980 року народження перебуває в розшуку з 07.02.2025 року, на відстрочку від призову на військову службу документи не подавав, військово-облікові дані не оновлював, відповідно до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 перебуває з 20.09.2020, повістка про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 надавалася методом доставки Укрпоштою через ЄДРВ «Оберіг».

Згідно витягу з ЄДРВ «Оберіг» 15.01.2025 створене оповіщення, згенерована повістка № 1992309 на ім`я ОСОБА_5 про необхідність з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 04.02.2025.

Згідно інформації начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_14 №10/1537 від 21.02.2025 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 з 20.09.2020, персональні дані не оновлював, була надіслана електронна повістка про виклик, за якою не з`явився, 07.02.2025 подане звернення щодо ОСОБА_5 до Національної поліції як на такого, що вчинив адміністративне правопорушення за ст. 210-1 КУпАП.

Протоколом огляду речового доказу від 18.02.2025 та переглянутим відеозаписом із нагрудного відеореєстратора працівника поліції ОСОБА_4 встановлені обставини конфлікту, що виник 18.02.2025 між обвинуваченим ОСОБА_5 та потерпілим поліцейським ОСОБА_4 , згідно яких приблизно о 16:09:44 працівник поліції ОСОБА_4 , перебуваючи у форменому одязі, повідомив ОСОБА_5 , що він перебуває у розшуку як особа, яка ухиляється від військового призову. ОСОБА_5 заперечувати цю інформацію, ставив під сумнів її правдивість та наполягав на наданні йому документального підтвердження. Надалі ОСОБА_5 відмовлявся виконувати законні вимоги поліцейського щодо його ідентифікації, вимагав надати йому можливість переглянути його дані у базі, а також настирливо намагався сфотографувати екран мобільного телефону потерпілого, на якому демонструвався витяг із бази. Потерпілий, пояснив, що це особистий телефон і фотографувати інформацію з нього заборонено, проте ОСОБА_5 продовжував наполягати на своїх вимогах, сперечався та відкрито ігнорував пропозицію поліцейського надати документи для встановлення його особи.

Незважаючи на пояснення потерпілого про наявність інформації щодо його розшуку в базі «Оберіг», ОСОБА_5 демонстрував агресивну поведінку, відмовляючись пред`явити документи для перевірки, підвищував голос, висловлювався зухвало, лаявся, звинувачував поліцейського у підробці документів та заперечував свою причетність до ухилення від призову.

Під час розмови ОСОБА_5 хапав працівника поліції за руки, намагався фізично контактувати з ним, що викликало зауваження потерпілого. У відповідь на неодноразові вимоги поліцейського надати документи ОСОБА_5 спробував покинути територію Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області, ігноруючи звернення потерпілого заспокоїтись та надати документи, штовхнув поліцейського та завдав йому удар правою рукою в обличчя.

Протоколами огляду та перегляду від 20.02.2025 та від 28.02.2025, переглянутими відеозаписами із камери відеонагляду, яка розташована на адміністративній будівлі Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області встановлені обставини конфлікту, що виник 18.02.2025 між обвинуваченим ОСОБА_5 та потерпілим поліцейським ОСОБА_4 , згідно яких 18.02.2025 у приміщенні та на території адміністративної будівлі Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області відбулася подія, яка свідчить про умисне заподіяння тілесних ушкоджень працівникові поліції під час виконання ним службових обов`язків. Так, ОСОБА_5 , перебуваючи у приміщенні Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області не виявляв агресивної поведінки, перебував біля вікна чергової частини, спокійно спілкувався з працівниками поліції та іншими особами, склав на аркуші паперу документ та передав його черговому працівнику поліції. Після виходу з приміщення адміністративної будівлі зафіксований словесний конфлікт ОСОБА_5 із особами у військовій формі та працівником поліції ОСОБА_4 . Відеозаписом зафіксовано, що ОСОБА_15 здійснив рукою рух, схожий на поштовх у ліве плече ОСОБА_4 , а згодом, коли той намагався його заспокоїти, ОСОБА_5 продовжував поводитися агресивно, підвищував голос, демонстрував ознаки збудження та намагався залишити місце події. Незважаючи на спроби заспокоїти ситуацію, ОСОБА_5 продовжував агресивну поведінку, спробував втекти, змінив напрямок руху, намагався покинути територію, штовхнув потерпілого та завдав удару рукою потерпілому.

Мотиви Суду щодо доведеності обвинувачення.

Статтею 345 КК передбачено відповідальність за погрозу або насильство щодо працівника правоохоронного органу.

Основним безпосереднім об`єктом цього злочину є нормальна діяльність правоохоронних органів, їх авторитет, а додатковим обов`язковим об`єктом - психічна та фізична недоторканність працівників правоохоронних органів або їх близьких родичів. Об`єктивна сторона злочину може бути виражена у погрозі знищенням чи пошкодженням майна, вбивством, застосуванні насильства, незалежно від того, чи є погроза дійсною і реальною, а також у заподіянні побоїв, спричиненні тілесних ушкоджень, що пов`язане із виконанням працівником правоохоронного органу службових обов`язків.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 345 КК, характеризується обов`язковою наявністю прямого умислу на заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень та мотиву: у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків (постанова Верховного Суду від 22 лютого 2022 року в справі № 591/7679/19).

При цьому, інтелектуальна ознака прямого умислу полягає у тому, що суб`єкт усвідомлює фактичну сторону своїх дій, зокрема те, що він своєю протиправною поведінкою заподіює тілесні ушкодження працівнику правоохоронного органу, у зв`язку із виконанням останнім службових обов`язків, а вольова ознака передбачає наявність бажання на їх заподіяння та настання відповідних суспільно небезпечних наслідків.

За змістом ст. 24 КК України, наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Згідно усталеної судової практики Верховного Суду питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки (постанова Верховного Суду від 11 березня 2021 року в справі № 740/1193/20).

За наслідками оцінки досліджених судом доказів з точки зору їх належності допустимості, достовірності, а також урахуванням позиції сторони захисту, яка заперечувала винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення у зв`язку з відсутністю умислу на спричинення тілесних ушкоджень поліцейському, суд прийшов до таких висновків.

Показання потерпілого ОСОБА_4 та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 суд вважає узгодженими, послідовними та такими, що відповідають відомостям, які містяться в інших доказах, зокрема відеозаписах з місця події, які були досліджені під час судового розгляду.

З показань потерпілого свідків, досліджених відеозаписів, доручення т.в.о начальника Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області про розстановку особового складу Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області для виконання завдань на 18.02.2025 суд встановив, що потерпілий ОСОБА_4 та свідок ОСОБА_7 у складі групи швидкого реагування патрульної поліції, перебуваючи у форменому одязі, заступили на чергування в період часу з 08 год по 20 год 18.02.2025 та здійснювали свої службові обов`язки, які регламентовані положеннями Закону України «Про національну поліцію».

Досліджені відеозаписи доводять, що поліцейські ОСОБА_4 та ОСОБА_7 були одягнуті у формений одяг із символікою, що надавало можливість будь-якій сторонній особі встановити належність вказаних осіб до поліцейських.

Досліджені в судовому засіданні відеозаписи з бодікамери інспектора ОСОБА_4 , камери зовнішнього спостереження, розташованої на адміністративній будівлі Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області дають суду підстави дійти висновку, що поліцейський ОСОБА_4 , виконуючи свої службові обов`язки певний час намагався отримати від обвинуваченого документи, які посвідчують особу останнього для перевірки інформації по відповідній базі даних щодо його ухилення від призову на військову службу. Натомість обвинувачений ОСОБА_5 вів себе агресивно, зухвало, висловлювався нецензурною лайкою, а приблизно о 16:11 обвинувачений ОСОБА_5 завдав потерпілому ОСОБА_4 удар рукою в область обличчя.

Суд не приймає доводи сторони захисту, що ОСОБА_5 заподіяв поліцейському тілесні ушкодження внаслідок нормальної реакції на дії поліцейського щодо утримання ОСОБА_5 за верхній одяг, оскільки відеозаписами зафіксований факт завдання обвинуваченим ОСОБА_5 цілеспрямованого удару поліцейському ОСОБА_4 в область обличчя, і такий удар не є його реакцією на те, що поліцейський утримував обвинуваченого за верхній одяг, намагаючись перешкодити його втечі.

Окрім того, обвинувачений мав можливість уникнути конфлікту з поліцейським, виконавши законну вимогу поліцейського пред`явити документи, що посвідчують його особу для перевірки інформації щодо ухилення від військового призову. Навпаки зафіксована відеозаписами інформація свідчить, що ОСОБА_5 вступає у прямий контакт із поліцейським штовхає його, наносить прямий удар в обличчя.

Подальші дій інспекторів поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_7 по затриманню обвинуваченого ОСОБА_5 та застосування спецзасобу відповідали меті затримання та були направлені на припинення кримінального правопорушення умисного заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків.

Досліджені докази доводять, що ОСОБА_5 умисно вчинив дії зі штовхання та завдання удару кулаком правої руки в обличчя поліцейському ОСОБА_4 під час виконання останнім службових обов`язків. При цьому суд вважає, що мотивом таких дій було саме перешкоджання законній діяльності поліцейського.

Суд зазначає, що життя та здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю, а тому насильство щодо будь-якої особи є неприпустимим, а у допустимих законом випадках - крайньою мірою. Також недопустимим є насильство до працівника правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, оскільки такі особи перебувають під окремим правовим захистом.

Згідно зі ч. 6 ст. 62 Закону України «Про національну поліцію» перешкоджання виконанню поліцейським відповідних повноважень, невиконання законних вимог поліцейського, будь-які інші протиправні дії стосовно поліцейського мають наслідком відповідальність відповідно до закону.

З урахуванням встановлених обставин, суд відхиляє доводи сторони захисту, що ОСОБА_5 захищався від неправомірних дій поліцейського, який діяв неправомірно, оскільки безпідставно обвинуватив його у перебуванні у розшуку, як і доводи, що удар міг бути завданий з необережності, оскільки прямий умисел доводиться зафіксованими відеозаписами подіями.

Таким чином, суд вважає доведеним, що умисні дії ОСОБА_5 знаходяться у причинному зв`язку з наслідками у виді тілесних ушкоджень, а саме: синця, садна на слизовій оболонці верхньої губи, які були спричинені потерпілому ОСОБА_4 .

Щодо висновків експерта, суд вважає їх належними та допустимими та відхиляє доводи обвинуваченого щодо виконання такого висновку на замовлення потерпілого. Так судово-медичний експерт при проведенні дослідження використовував відомості медичної карти потерпілого, а також результати безпосереднього огляду потерпілого, висновок складений кваліфікованим експертом, а тому підстав сумніватися у його достовірності не має.

Клопотання сторони захисту про визнання недопустимим доказом повістки на ім`я ОСОБА_5 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 не підлягає задоволенню, оскільки сторона обвинувачення не надавала суду такого доказу. Суд досліджував лише інформацію про те, що повістка була згенерована та направлена особі засобами Укрпошти.

Крім того суд не оцінював правомірність внесення ІНФОРМАЦІЯ_3 відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» щодо ОСОБА_5 , в т.ч. щодо направлення повістки, та направлення звернення до Національної поліції щодо ОСОБА_5 , який не з`явився за повісткою, як на такого, що вчинив адміністративне правопорушення за ст. 210-1 КУпАП.

Так обставиною, що підлягає доказуванню у цьому кримінальному провадженні для встановлення події та складу кримінального правопорушення є доведення факту заподіяння легких тілесних ушкоджень працівникові правоохоронного органу у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків.

Суд встановив, що обвинувачений ОСОБА_5 завдав легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_4 , який будучи працівником поліції, виконував свої службові обов`язки по встановленню особи обвинуваченого у зв`язку із зверненням ІНФОРМАЦІЯ_2 до Національної поліції з інформацією про ухилення ОСОБА_5 від військового призову.

Дослідивши безпосередньо в судовому засіданні докази, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, за критеріями, визначеними ч.1 ст.94 КПК суд дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 повністю доведена у судовому засіданні і його дії правильно кваліфіковані, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків за ч. 2ст. 345 КК України.

Відомості про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання. Мотиви призначення покарання

Згідно з ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3)враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Згідно досудової доповіді ОСОБА_5 брав участь у підготовці досудової доповіді, була позитивно налаштований на співпрацю, вину не визнає, має позитивні плани на майбутнє, а саме: працевлаштуватися та виховувати сина. Орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства.

Суд встановив, що обвинувачений раніше не судимий, вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав, завдану потерпілому моральну шкоду не відшкодував, у скоєні інкримінованого кримінального правопорушення не розкаявся, вважає свою поведінку правомірною.

Отже, вирішуючи питання про призначення ОСОБА_5 покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно приписів ст. 12 КК України є не тяжким; особу винного, який на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, відсутність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обвинувачений вчинив злочин в умовах очевидності для інших осіб, своїми діями виявив зневагу до встановлених норм та правил поведінки в суспільстві, свідомо не виконував законну вимогу поліцейського надати для перевірки документи з метою з`ясування обставин ухилення від військового призову в особливий період, в грубій формі висловлювався на адресу працівників поліції та працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 , намагався втекти.

Санкція ч. 2 ст. 345 КК України передбачає покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на той самий строк.

Суд зазначає, що позиція потерпілої сторони щодо призначення обвинуваченому виду та розміру покарання у справах публічного обвинувачення не є визначальною, не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень проте враховується судом при призначенні винній особі покарання.

З огляду на характер та конкретні обставини вчиненого діяння, особу обвинуваченого, думку потерпілого, суд дійшов висновку, що для досягнення мети покарання, передбаченої ч. 2 ст. 50 КК України, ОСОБА_5 слід призначити покарання у виді позбавлення волі.

Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не вбачає, з огляду на відсутність у справі обставин, що пом`якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

За змістом ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Положення ст. 75 КК України підлягають застосуванню у взаємозв`язку із приписами статей 50, 65 вказаного Кодексу, за яким визначаються загальні ознаки, мета і засади призначення покарання, згідно з якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідно до положень Загальної частини КК і враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене в мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду ґрунтується на тих відомостях, які він оцінює на час ухвалення вироку, зокрема, відомостях про вчинений особою злочин, зміст протиправної поведінки.

Враховуючи суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим діяння, те, що обвинувачений до кримінальної відповідальності не притягувався, позицію потерпілого, який просив суворо не карати обвинуваченого, висновок органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства суд дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів та досягнення мети покарання в контексті положень статей 50, 65 КК України.

Також, суд вважає за необхідне при звільненні від відбування покарання з випробуванням покласти на обвинуваченого, відповідно до ст. 76 КК України, такі обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою, що сприятиме досягнення мети покарання, покладаючи такі обов`язки, суд вважає саме їх необхідними і достатніми для виправлення винного з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину та його особи. Адже, матиме місце нагляд за особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням уповноваженим органом з питань пробації за місцем його проживання.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого про відшкодування моральної шкоди, суд враховує наступне.

Згідно ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право на відшкодування такої шкоди.

Відповідно до змісту ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Суд зазначає, що кримінальне правопорушення тягне за собою ряд юридичних наслідків, з яких для потерпілого найважливішим є відновлення його порушеного права, яке досягається в т.ч. шляхом призначення винній особі необхідного і достатнього покарання, а також за допомогою цивільного позову шляхом відшкодування завданої злочином шкоди. При цьому тягар доведення обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги лежить на цивільному позивачеві.

Суд зазначає, що принцип змагальності не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Суд встановив, що ОСОБА_5 винен в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків та заподіяння потерпілому ОСОБА_4 моральної шкоди.

Суд зауважує, що завданням тілесного ушкодження потерпілому безумовно завдана моральна шкода.

У судовому засіданні обвинувачений не визнав позовні вимоги потерпілого.

Суд визнає доведеним факт заподіяння потерпілому ОСОБА_4 неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_5 моральної шкоди, яка полягає в негативних наслідках від отриманої ним травми, зокрема, такими наслідками суд визнає больові відчуття, тривожні очікування щодо проведення службового розслідування за цим фактом, необхідності витрачання додаткового часу для проходження медичного огляду у зв`язку з проведенням експертизи. Окрім цього суд враховує обставини, за яких було завдано тілесне ушкодження, що призвело до моральних страждань, а саме: громадське місце територія Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області; велика кількість сторонніх спостерігачів та учасників; під час виконання службових обов`язків потерпілим, що також призвело до приниження честі та гідності потерпілого, як працівника правоохоронного органу, зниження його авторитету серед колективу.

Суд враховує нематеріальність моральних страждань, відсутність чітких критеріїв майнового виразу душевного болю, те, що розмір відшкодування має бути адекватним завданим стражданням і не може бути завищеним або розглядатися як спосіб отримання прибутку, застосовуючи принцип співмірності та розумності, суд визначає розмір компенсації завданої потерпілому моральної шкоди у сумі 10000 грн та вважає, що така сума моральної шкоди є відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану злочином моральну шкоду, з урахуванням глибини страждань потерпілого, а також того, що негативні наслідки вчиненого обвинуваченим діяння не мають незворотного характеру.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Процесуальних витрат у справі не має.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Строк дії запобіжного заходу, обраного ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту закінчився 08.10.2025, вважається таким, що припинив свою дію у зв`язку із закінченням строку, на який такий запобіжний захід був обраний.

Підстав для обрання запобіжного заходу обвинуваченому до набрання вироком законної сили, суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строком тривалістю 2 роки.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1, пунктів 2, 4 частини 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Зарахувати у строк покарання ОСОБА_5 час його затримання за підозрою у вчиненні злочину з 18.02.2025 по 20.02.2025 включно, відповідно до ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирати.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди завданої злочином, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.

У задоволені решти вимог відмовити.

Речові докази: DVD-R диски з відеофайлами по факту нанесення працівнику поліції тілесного ушкодження 18.02.2025, СD-R диск із аудіозаписом, долучений за заявою сторони захисту, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається через Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

В умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя: ОСОБА_16