В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000089 від 07 березня 2025 року, стосовно:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Київ, громадянин України, з вищою освітою, непрацюючий, неодружений, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, установив таке.

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Відповідно до ч. 7 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

Згідно п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою КМУ № 154 від 23 лютого 2022 року (далі - Положення) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з мобілізації.

Відповідно до п. 8 Положення, завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, здійснення контролю за його станом, забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, проведення заходів із взяття громадян України на військовий облік призовників, направлення громадян України для проходження базової військової служби, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил, ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

Статтею 3 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що військові посадові особи Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв?язку та захисту інформації України та інших утворених відповідно до законів військових формувань є суб`єктами відповідальності за корупційні правопорушення та особами, уповноваженими на виконання функцій держави.

Враховуючи наведене, працівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, які фактично виконують владно-управлінські функції для цілей ст. 369-2 КК України є особами, уповноваженими на виконання функцій держави.

Так, у невстановлені дату та час, але не пізніше 02 березня 2025 року у ОСОБА_4 , виник злочинний умисел на одержання неправомірної вигоди для себе та третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави. На виконання свого злочинного умислу ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

02 березня 2025 року, ОСОБА_4 , перебуваючи у невстановленому місці, використовуючи систему обміну миттєвими повідомленнями та голосового зв?язку «WhatsApp», у розмові з ОСОБА_6 , запропонував останньому за грошову винагороду здійснити вплив (особисто та через невстановлену особу на ім?я ОСОБА_7 ) на уповноважених працівників територіального центру комплектування та соціальної підтримки з метою забезпечення надання ОСОБА_6 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. У межах досягнутої домовленості було погоджено умови та порядок передачі неправомірної вигоди, у тому числі її частини у вигляді криптоактиву.

09 травня 2025 року о 18 год. 55 хв., діючи з прямим умислом, з корисливою метою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання їх наслідків і бажаючи цього, ОСОБА_4 перебуваючи у невстановленому місці, одержав від ОСОБА_6 , який діяв під контролем правоохоронних органів, для себе та невстановленої особи на ім`я ОСОБА_7 , неправомірну вигоду у вигляді криптоактиву в розмірі 500 (п`ятсот) USDT, що відповідно до інтернет-ресурсу https://www.coingecko.com/ становить 20 800 (двадцять тисяч вісімсот) грн. 00 (нуль) коп., за вплив на уповноважених працівників територіального центру комплектування та соціальної підтримки, з метою забезпечення надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Вказаними діями ОСОБА_4 одержав неправомірну вигоду для себе та третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, тобто вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 369-2 КК

ІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, отримавши згоду учасників кримінального провадження, суд визнав за недоцільне дослідження доказів щодо обставин, які ними не оспорювались, оскільки вони розуміли правильно їх зміст, сумнівів у добровільності їх позиції не було, а їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

На підставі ч. 4 ст. 349 КПК України, суд допитав обвинуваченого ОСОБА_4 , який винуватість визнав та надав показання, які збігаються з обставинами, викладеними в обвинувальному акті. У вчиненому кається, просив обмежитись мінімальним покаранням. Зауважив, що має змогу сплатити штраф. Крім того просив при призначенні покарання врахувати його внесок на Збройні Сили України до фонду United 24.

ІІІ. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, передбачених ч. 1 ст. 67 КК України судом не встановлено.

IV. Мотиви призначення покарання.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами (ст. 50 КК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень (ч. 2 ст. 65 КК України).

Відповідно до практики Верховного Суду, керуючись загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК України), суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання.

Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки кримінального правопорушення, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Виходячи з мети покарання й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Тобто кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, яке застосоване до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, так і конкретним обставинам його вчинення, а також особливостям особистості злочинця (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 січня 2024 року, у справі ЄУН 715/2635/22).

Судом установлено, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Санкція ч. 2 ст. 369-2 КК України передбачає покарання у виді штрафу від двох тисяч до п`яти тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк від двох до п`яти років.

Визначаючи вид та строк покарання. яке необхідно призначити ОСОБА_4 суд враховує, що ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 369-2 КК України відносить до нетяжких злочинів.

Суд враховує і конкретні обставини злочинів (форму вини, кількість епізодів, мотив, мету, тощо), а також їх наслідки.

Що стосується врахованих при призначенні покарання даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , то він раніше не судимий, перебуває на військовому обліку; в органі з питань пробації на обліку не перебуває, медичну допомогу у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не отримує.

Суд враховує установлені вище обставини, що пом`якшують та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Також, суд враховує, що ОСОБА_4 зробив благодійний внесок до фонду «United 24» в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

Отже, за викладених обставин, керуючись принципами справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, суд вважає, що досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України, а саме виправлення ОСОБА_4 , а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як ним, так і іншими особами, можливе, шляхом призначення покарання у межах санкції ч. 2 ст. 369-2 КК України у виді штрафу в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 42 500 (сорок дві тисячі п`ятсот) грн 00 (нуль) коп.

V. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Судом з`ясовано, що згідно з ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2025 року, накладений арешт, на визнані речовими доказами документи, а саме: посвідчення журналіста, сертифікат про проходження онлайн курсу журналістики, цивільно-правовий договір № 723 від 26 травня 2025 року на 3 аркушах на ім`я ОСОБА_6 , шляхом заборони володіння, розпорядження та користування вказаним майном.

Суд вважає, що відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, арешт підлягає скасуванню, як такий, в якому відпала потреба, а документи, відповідно до п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України, слід зберігати в матеріалах кримінального провадження, протягом усього строку їх зберігання.

З огляду на призначене ОСОБА_4 покарання, суд не обирає йому запобіжний захід.

Керуючись ст. 100, 124, 368, 374, 381-382, 395, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 42 500 (сорок дві тисячі п`ятсот) грн 00 (нуль) коп.

Строк сплати штрафу обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

Скасувати арешт, із забороною володіння, розпорядження та користування, накладений ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2025 року, на визнані речовими доказами документи, а саме: посвідчення журналіста, сертифікат про проходження онлайн курсу журналістики, цивільно-правовий договір № 723 від 26 травня 2025 року на 3 аркушах на ім`я ОСОБА_6 .

Речові докази: посвідчення журналіста, сертифікат про проходження онлайн курсу журналістики, цивільно-правовий договір № 723 від 26 травня 2025 року на 3 аркушах на ім`я ОСОБА_6 зберігати в матеріалах кримінального провадження, протягом усього строку їх зберігання.

Роз`яснити, що засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду, в порядку встановленому законом, протягом тридцяти днів з дня його оголошення, окрім як з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України вручити учасникам судового провадження копію повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду ОСОБА_8

Київської області