Провадження № 1-кс/554/1563/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2026 року м. Полтава

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

представника володільця майна - адвоката ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтави клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000212 від 02.04.2025 року,-

В С Т А Н О В И В :

20.01.2026 року адвокат ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 05.09.2025 року у кримінальному провадженні № 0000212 від 02.04.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Згідно ухвали від 05.09.2025 року накладено арешт на майно, вилучене 03.09.2025 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: банківські карти АТ КБ «ПриватБанк» та інших банків (№ НОМЕР_12, № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 ), SIM-карти ПрАТ «Київстар» ( НОМЕР_8 та НОМЕР_9 ) в кількості 2 шт., мобільний телефон марки «Iphone» моделі «16 Pro» білого кольору, Wi-fi роутери чорного та білого кольорів, планшет марки «Iphone» чорного кольору, мобільний телефон марки «Samsung» (IMEI 1) НОМЕР_10 ; 2) НОМЕР_11 ), коробку до мобільного телефону марки «Mote E14», системний блок чорного кольору.

В обґрунтування клопотання заявник зазначив, що арешт майна є необґрунтованим, оскільки, порушено процесуальний порядок розгляду клопотання про арешт, власника майна та захисника не було повідомлено про час та місце судового засідання, прокурором не доведено, що вилучене майно є речовими доказами, органом досудового розслідування створено електронні копії інформації з пристроїв, тому оригінали не потрібні, минуло більше чотирьох місяців з моменту вилучення, власник надав усі паролі та пояснення, MAC-адреса вилучених пристроїв не збігається з тією, що зазначена в матеріалах провадження, вилучені банківські карти не збігаються за номерами з тими, що зазначені в ухвалі про обшук, арешт порушує конституційне право власності та є непропорційним обмеженням прав власника.

Заявник просить скасувати арешт з усього вилученого майна та зобов`язати уповноважених осіб Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області невідкладно повернути майно власнику.

Представник заявника - адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав в повному обсязі та просив скасувати арешт майна, посилаючись на доводи, викладені у клопотанні.

Слідчий у судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд клопотання без його участі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши позицію адвоката, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За правилами ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000212 від 02.04.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 27.08.2025 року надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукання та вилучення складових матеріалів, які використовувались для вчинення шахрайських дій: мобільних терміналів, SIM-карт, чорнових записів, банківських карт, комп`ютерної техніки, Wi-fi роутерів, мобільних телефонів та інших речей, які використовувались для вчинення шахрайських дій.

03.09.2025 року у зазначеному приміщенні проведено обшук, під час якого вилучено майно, на яке згодом ухвалою від 05.09.2025 року накладено арешт.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду 10.10.2025 року апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3 - представника в інтересах ОСОБА_4 залишила без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави від 05.09.2025 року, без змін.

Оцінюючи доводи заявника про порушення процесуального порядку розгляду клопотання про арешт, слідчий суддя зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Таким чином, законодавець прямо передбачив можливість розгляду клопотання про арешт майна за відсутності власника майна та його захисника, якщо їх неприбуття не перешкоджає розгляду. Водночас, законодавець надав особам, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, право заявити клопотання про скасування арешту майна, яке заявник і реалізував у даному випадку.

Щодо доводів про необґрунтованість арешту та відсутність доказів того, що вилучене майно є речовими доказами, слідчий суддя зазначає наступне.

Кримінальне провадження № 0000212 розслідується за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України - шахрайство, тобто заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

З огляду на специфіку даного виду кримінального правопорушення, типовими знаряддями його вчинення є саме такі технічні засоби, як мобільні телефони, комп`ютерна техніка, засоби зв`язку, банківські карти, за допомогою яких можуть здійснюватися шахрайські дії (спілкування з потерпілими, здійснення фінансових операцій, використання мережі Інтернет тощо).

Вилучене під час обшуку майно (банківські карти, мобільні телефони марок «Iphone» та «Samsung», планшет, Wi-fi роутери, SIM-карти, системний блок) відповідає переліку речей, які згідно ухвали про дозвіл на обшук мали бути відшукані та вилучені як складові матеріали, що використовувались для вчинення шахрайських дій.

Таким чином, існують достатні підстави вважати, що вилучене майно могло використовуватися як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, а отже відповідає критеріям речових доказів, передбаченим ч.1 ст.98 КПК України.

Доводи заявника про те, що MAC-адреса вилучених пристроїв не збігається з тією, що зазначена в матеріалах провадження, не може бути підставою для скасування арешту, оскільки це питання стосується доказового значення конкретного майна та підлягає з`ясуванню під час досудового розслідування шляхом проведення відповідних експертиз та інших слідчих дій, а не на стадії розгляду клопотання про скасування арешту. Крім того, під час обшуку вилучено декілька пристроїв, тому невідповідність MAC-адреси одного з них не виключає можливість використання інших пристроїв для вчинення злочину.

Аналогічно, твердження про невідповідність номерів вилучених банківських карт тим, що зазначені в ухвалі про обшук, не може бути підставою для скасування арешту, оскільки під час розслідування шахрайства можуть бути виявлені й інші банківські карти, які використовувались у злочинній діяльності, що й зумовлює необхідність їх вилучення та збереження як речових доказів.

Щодо доводів про наявність електронних копій інформації з пристроїв, слідчий суддя зазначає, що створення електронних копій не замінює необхідності збереження оригіналів речових доказів. По-перше, у кримінальному процесі може виникнути потреба у повторних або додаткових експертних дослідженнях самих пристроїв, їх технічних характеристик, відбитків пальців на них тощо. По-друге, відповідно до ч.1 ст.96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується, зокрема, до речей, які були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину. Тому збереження оригіналів майна необхідне не лише як речових доказів, але й для можливого застосування спеціальної конфіскації.

Довід про те, що власник майна надав усі паролі та повністю співпрацює зі слідством, не є підставою для скасування арешту, оскільки арешт застосовується саме з метою забезпечення збереження речових доказів та можливої спеціальної конфіскації, а не як захід забезпечення явки особи чи запобігання їй перешкоджати кримінальному провадженню.

Посилання заявника на те, що минуло більше чотирьох місяців з моменту вилучення, також не може бути підставою для скасування арешту. Згідно ч.1 ст.28 КПК України розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Строк у чотири місяці не є надмірним для розслідування кримінального правопорушення категорії злочинів середньої тяжкості, яким є шахрайство, передбачене ч.1 ст.190 КК України, особливо з урахуванням необхідності проведення експертних досліджень вилученої комп`ютерної техніки та інших пристроїв.

Заявником не надано до суду жодних належних та допустимих доказів того, що досудове розслідування завершене та що у подальшому застосуванні арешту майна на даний час відпала потреба.

Слідчим суддею встановлено, що кримінальне провадження не завершено, слідчі дії тривають, та мотиви, які були підставою для накладення арешту на майно (забезпечення збереження речових доказів та можливої спеціальної конфіскації), на даний час не відпали та продовжують існувати.

Щодо посилань заявника на порушення конституційного права власності, слідчий суддя зазначає наступне.

Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним, однак примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом.

Арешт майна, передбачений ст.170 КПК України, є саме таким винятком, встановленим законом для забезпечення інтересів кримінального судочинства. При цьому, законодавець передбачив судовий контроль за застосуванням цього заходу, який здійснюється слідчим суддею при розгляді клопотання про арешт та при розгляді клопотань про його скасування.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення у справі «Смірнов проти Росії»), втручання у право на мирне володіння майном є виправданим, якщо воно здійснюється згідно із законом, переслідує легітимну мету та є пропорційним. У даному випадку арешт накладено на підставі ухвали суду відповідно до вимог КПК України, з легітимною метою забезпечення ефективного розслідування кримінального правопорушення, та є пропорційним, оскільки стосується майна, яке могло використовуватися для вчинення злочину.

Враховуючи викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що заявником не доведено, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба або що арешт накладено необґрунтовано. Навпаки, встановлено, що арешт накладено обґрунтовано, мотиви його застосування продовжують існувати, кримінальне провадження не завершено, тому підстави для скасування арешту відсутні.

Ураховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що в задоволенні клопотання про скасування арешту слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 170, 174, 370 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000212 від 02.04.2025 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1