справа № 492/1817/25
УХВАЛА

про призначення судового розгляду,

застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою

17 грудня 2025 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 (дистанційно),

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 (дистанційно),

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні дистанційно в режимі відео конференції обвинувальний акт у кримінальному провадженні № № 0000142, внесеному 11 серпня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 332 КК України, -

встановив:

Ухвалою судді від 15 грудня 2025 року призначено підготовче судове засідання за обвинувальним актом у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 332 КК України.

До суду надійшло клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_8 на строк 60 днів, які обґрунтовані тим, що вчинення ними тяжкого злочину свідчить про те, що на теперішній час існують обґрунтовані підстави вважати, що останні можуть переховуватися від суду з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності та відбуття покарання, здійснювати вплив на осіб, які викривають обвинувачених, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Застосування більш м`якого запобіжного заходу унеможливить запобігання ризикам зазначеним у клопотання Запобіжним захід у виді домашнього арешту не зможе унеможливити ухиленню обвинувачених від суду, незаконному впливу на свідків чи вчиненню інших кримінальних правопорушень. Запобіжний захід у виді застави не може бути застосований до обвинувачених у зв`язку з тим, що злочин є тяжким. Запобіжні заходи у виді особистої поруки та особистого зобов`язання не зможуть унеможливити настанню таких ризиків, як ухилення обвинувачених від суду, незаконно вплинути на свідків чи вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Під час підготовчого судового засідання прокурор, яка брала участь у судовому засіданні дистанційно в режимі відеоконференції, висловила свою думку про необхідність призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту. Крім того, прокурор під час підготовчого судового засідання підтримала подані до суду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_8 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 у підготовчому засіданні просив суд зменшити розмір застави до 20 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, мотивуючи тим, що обвинувачений ОСОБА_4 безробітній, має на утриманні батька, проживає зі співмешканкою та її двома неповнолітніми дітьми.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника, пояснив, що проживає зі співмешканкою, її двома неповнолітніми дітьми та хворим батьком.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 , який брав участь у підготовчому засіданні дистанційно в режимі відеоконференції, просив обрати обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем проживання обвинуваченого, вказаному в обвинувальному акті. За місцем реєстрації, вказаним у обвинувальному акті обвинувачений ОСОБА_8 не проживає, не є власником.

Учасники судового провадження не заперечували проти призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження щодо можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, розглянувши клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , приходить до наступного висновку.

Під час проведення підготовчого судового засідання судом не встановлено підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини 3 статті 314 КПК України.

Згідно з наданим до суду обвинувальним актом, складеним відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, підстав для закриття провадження або повернення обвинувального акту прокуророві, не встановлено.

У підготовчому судовому засіданні будь-яких клопотань, які перешкоджають призначенню судового розгляду, не заявлено.

Зазначене судове засідання з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені частиною 2 статті 27 КПК України, відсутні.

Суд дійшов висновку, що вбачаються достатні підстави для призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту одноособово у відкритому судовому засіданні.

Враховуючи, що обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 332 КК України, який відноситься до тяжких злочинів, відповідно до вимог частини 1, частини 2 статті 314-1 КПК України, з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинувачених, а також прийняття судового рішення про міру покарання, суд вважає за необхідне доручити Болградському районному відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області в Одеській області скласти та надати суду досудові доповіді щодо обвинувачених в порядку, визначеному законодавством.

Згідно з частиною 3 статті 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

За положеннями частини 1 статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (частина 2 статті177 КПК).

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у статті 178 КПК України.

У постанові Верховного Суду Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 червня 2023 року у справі № 450/1357/17 (провадження № 51-3965км19) Верховний суд зазначив, що виходячи зі змісту диспозицій статей 177, 178, 194, 196, 199 КПК України, терміни «обрання запобіжного заходу» та «продовження запобіжного заходу» використовуються як синонімічні за своїм правовим значенням. При цьому обрання - є первинним при застосуванні запобіжного заходу, який обирається на певний строк, а продовження - вторинна стадія, яка наступає, за певних умов, коли строк тримання під вартою закінчується.

Відповідно до частини 1 статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини у справі Харченко проти України від 10 лютого 2011 року зазначив, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема, з реєстру матеріалів досудового розслідування по матеріалам кримінального провадження, на підставі ухвал Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 листопада 2025 року та від 25 листопада 2025 року строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_8 закінчується 17 грудня 2025 року.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд дійшов висновку, що ризики, вказані прокурором, не зменшились та існують на цей час.

Ризик переховування від суду є доведеним, оскільки обвинувачені, перебуваючи на волі, можуть, з метою уникнення покарання, переховуватись від суду зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винним у вчиненні кримінального правопорушення.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд, приймає до уваги, що хоча і тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання осіб під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Так судом враховується, що ОСОБА_4 , ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином, а тому у разі обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, існує ризик того, що будучи обізнаними про суворість передбаченого законом покарання, у випадку визнання їх винуватим, обвинувачені можуть умисно ухилитись від суду, не виконати їх процесуальні рішення (ризик переховування).

Отже, наведені в клопотанні ризики, зокрема, щодо можливості обвинувачених ухилитися від суду є реальні та ґрунтуються на наведених в клопотаннях доказах, а тому доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_9 про можливість обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді домашнього арешту є безпідставними.

Також, суд враховує, що обвинувачені не працюють, а тому не мають засобів для існування, не одружені, не мають міцних соціальних зв`язків, знаходячись на волі, можуть впливати на свідків у кримінальному провадженні, які ще не допитані.

Враховуючи особи обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , обставини, характер, інкримінованого їм кримінального правопорушення, ступінь їх суспільної небезпеки, вказане свідчить про відсутність у обвинувачених стримуючих факторів від вчинення інших кримінальних правопорушень та дає суду обґрунтовану підставу вважати наявність ризику вчинення ними інших кримінальних правопорушень.

Таким чином, судом встановлено об`єктивне існування ризиків, які є підставою для обрання обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб.

Окрім цього, судом також враховано, що наразі на території України введений воєнний стан, що суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень та якісно погіршує криміногенну обстановку, а відтак застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

У цьому зв`язку є необхідним і доцільним подальше застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як тримання під вартою обвинувачених під вартою за наведених обставин, з урахуванням встановлених ризиків, не є надмірним та таким, що принижує гідність обвинувачених у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; тримання обвинувачених під вартою у конкретному випадку виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Крім того, матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_8 під вартою.

Практика ЄСПЛ не убачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

Оцінивши обставини, визначені статтею 178 КПК України, враховуючи, що обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні умисного тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, з огляду на тяжкість покарання, передбаченого за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , даних про особу обвинувачених, та доведеність прокурором наявності ризиків, передбачених пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК України, жоден з інших більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не здатен забезпечити їх належної процесуальної поведінки, тому суд дійшов висновку, що клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою є обґрунтованим і підлягає задоволенню та відносно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_8 слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів з моменту постановлення наявної ухвали, з утриманням їх в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор», тобто з 17 грудня 2025 року по 14 лютого 2026 року.

Судом не встановлено підстав для застосування відносно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотаннях.

Відповідно до частини 3 статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з частиною 4 статті 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

В цій же частині статті 182 КПК України зазначено, що розмір застави визначається суддею, слідчим суддею з урахуванням характеру вчиненого злочину, даних про особу підозрюваного.

Межі розміру застави залежать, зокрема, і від ступеня тяжкості злочину, у вчиненні якого особа підозрюється.

Відповідно до статті 12 КК України злочин, передбачений частиною 3 статті 332 КК України, відноситься до тяжких злочинів, за його вчинення передбачено основне покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років.

Пунктом 2 частини 5 статті 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання підозрюваного під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа.

Крім того, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі «Істоміна проти України» № 23312/15 від 13 квітня 2022 року, відповідно до якої розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу обвинуваченого, належне йому майно та його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави або вжиття заходів проти поручителів у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання втекти (рішення у справі «Гафа проти Мальти» (Gafа v. Malta), заява № 54335/14, пункт 70, від 22 травня 2018 року).

Також практикою ЄСПЛ визначено, що тяжкість обвинувачень, пред`явлених обвинуваченому, не може бути вирішальним фактором для виправдання розміру застави (справа «Хрістова проти Болгарії» (Hristova v. Bulgaria), заява № 60859/00, пункт 111, від 07 грудня 2006 року).

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, не працює, є особою молодого віку, що свідчить про те, що застава у розмірі 484 480 грн є непомірною для підозрюваного.

Відтак, з врахуванням особи ОСОБА_4 , який раніше не судимий, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, сімейного та майнового стану підозрюваного, суд дійшов висновку про необхідність визначення застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240 грн, який є в межах санкції для тяжких злочинів і, на момент прийняття зазначеного рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не є завідомо непомірним для обвинуваченого ОСОБА_4 .

На думку суду, саме такий розмір застави обумовлений тим ступенем довіри до обвинуваченого, при якому перспектива втрати застави буде для нього необхідним і достатнім стримуючим фактором, щоб не допустити невиконання ним процесуальних обов`язків та запобігти здійсненню дій, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України.

Задовольняючи клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 суд відповідно до положень статей 182, 183 КПК України, враховуючи матеріальне становище обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним злочину, вважає за необхідне визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 грн. х 80 = 121120 грн), оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання обвинуваченим ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків.

Підстав вважати вказані розміри застави завідомо непомірним для обвинувачених, суд не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа. Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Тому такий розмір застави є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загально-суспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні та не порушує права обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_8 .

Також, застосовуючи щодо обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_8 альтернативний запобіжний захід у виді застави, суд вважає за необхідне покласти на них обов`язки, передбачені пунктами 2, 3, 4 частини 5 статті 194 КПК України та роз`яснити наслідки їх невиконання.

Відповідно до частини 4 статті 202 КПК України обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_8 звільняються з-під варти після внесення застави, визначеної судом у наявній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця під вартою в якому вони перебувають, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.

Доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 щодо можливості обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не вказують про можливість на даному етапі застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. На даний час, таке обмеження права обвинуваченого на свободу не суперечить положенням статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Крім того, суд враховує, що захисник просив обрати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем реєстрації обвинуваченого, однак суду не надано доказів, хто є власником житла, його згоди на перебування обвинуваченого під домашнім арештом у його житлі.

Керуючись статтями 183, 314-316, 369-372 КПК України, суд, -

постановив:

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 332 КК України, в залі судових засідань Арцизького районного суду Одеської області на 07 січня 2026 року о 10 год. 00 хв.

Справу розглянути одноособово у відкритому судовому засіданні.

У судове засідання викликати учасників судового провадження, здійснити доставку обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_8 .

Доручити Болградському районному відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області скласти та надати суду досудову доповідь відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бельци Республіки Молдова, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .

Доручити Болградському районному відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області скласти та надати суду досудову доповідь відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Веселий Кут Арцизького району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 .

Доручити Болградському районному відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області скласти та надати суду досудову доповідь відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Веселий Кут Арцизького району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 .

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_8 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 332 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів з 17 грудня 2025 року по 14 лютого 2026 року, включно, з утриманням його в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор». Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 закінчується 14 лютого 2026 року.

Застосувати до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 332 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів з 17 грудня 2025 року по 14 лютого 2026 року, включно, з утриманням його в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор». Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 закінчується 14 лютого 2026 року.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_4 розмір застави, як запобіжного заходу достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, в розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_8 розмір застави, як запобіжного заходу достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, в розмірі 40 (сорок) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 121120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень 00 копійок.

Обвинувачені або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному у наявній ухвалі протягом її дії для зарахування заставної суми у національній грошовій одиниці на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

Покласти на обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_8 у разі внесення застави наступні обов`язки:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому вони проживають чи перебувають, без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та контактних номерів телефонів;

- утримуватися від спілкування з свідками, з приводу обставин вчинених ним кримінальних правопорушень.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 14 лютого 2026 року.

Оригінал документу, у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок має бути наданий уповноваженій особі Державної установи «Ізмаїльський слідчий ізолятор».

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_8 з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачені зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Роз`яснити обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_8 наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: якщо обвинувачені, будучи належним чином повідомленими, не з`являться до суду, без поважних причин та не повідомлять про причини своєї неявки, або якщо порушать інші покладені на них при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, суд вирішує питання про застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді застави у більшому розмірі або іншого більш суворого запобіжного заходу.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_8 вважаються таким, до яких застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Копію наявної ухвали вручити сторонам кримінального провадження та направити для виконання до Державної установи «Ізмаїльський слідчий ізолятор».

Ухвала про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченими ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , які тримаються під вартою, в той же строк з моменту вручення їм копії наявної ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя Арцизького районного суду

Одеської області ОСОБА_1