Справа № 381/4297/23
Провадження № 1-кп/362/248/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2025 року м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі судового засіданні ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисників адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання захисника про зняття арешту з майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000702 від 18.08.2023 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Калинівка Васильківського району Київської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , директора комунального житлово-експлуатаційного підприємства Глевахівської селищної ради, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді у Васильківському міськрайонному суді Київської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 368 КК України.

Захисником адвокатом ОСОБА_5 , яка діє в інтересах третіх осіб власників майна, подано клопотання про зняття арешту з майна, що належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Прокурор не заперечила проти задоволення клопотання частково, вказавши, що договір дарування квартири є фіктивним, тому не може бути прийнятим до уваги, магазин є спільною власністю подружжя, і все це майно є незаконно здобутим, а з майна, що отримано у порядку спадщини необхідно зняти арешт. При цьому, прокурор пояснила, що в межах даного кримінального провадження питання щодо незаконності і злочинності отриманого обвинуваченим всього наявного майна не ставиться, договір дарування не оскаржувався.

Захисник ОСОБА_5 підтримала клопотання, просила задовольнити, додавши, що посилання прокурора на те, що договір дарування є фіктивним і це майно здобуте злочинним шляхом є лише припущеннями, ніяких доказів в межах цього провадження не має, і питання про скасування укладених договорів не ставилось.

Обвинувачений та захисник ОСОБА_6 підтримали клопотання, просили задовольнити.

Суд заслухавши учасників провадження, дослідивши письмові матеріали, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 170 КПК України, арешт майна це тимчасове, до скасування в установленому цим Кодексом порядку, позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Статтею 174 КПК України визначено, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково за клопотанням обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, а також якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06.06.2023 за клопотанням прокурора накладено арешт на майно, яке перебуває в користуванні ОСОБА_4 , а саме: житловий будинок та земельна ділянка площею 0,25га, розташовані за адресою АДРЕСА_2 ; квартира АДРЕСА_3 , магазин, розташований за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно ухвали, метою накладання арешту на майно є забезпечення конфіскації майна, яке мотивовано тим, що всі вищевказані об`єкти нерухомості належать на праві приватної власності дружині підозрюваного - ОСОБА_8 , а санкція інкримінованого правопорушення передбачає конфіскацію майна, яке йому належить, а оскільки частки подружжя не визначено, то арешт накладається на об`єкти такої спільної власності в цілому.

Станом на день розгляду клопотання про скасування арешту майна досудове розслідування закінчено, триває судовий розгляд, під час якого прокурором надано докази обвинувачення, які не містять будь-якої інформації щодо можливого злочинного отримання майна, на яке накладено арешт, і під час розгляду даного клопотання прокурором не надано таких доказів.

Щодо клопотання про зняття арешту з майна третьої особи ОСОБА_7 , а саме квартири АДРЕСА_3 .

Як вбачається з наданих суду матеріалів, на час розгляду слідчим суддею 06.06.2023 клопотання про накладання арешту майна, вищевказана квартира належала на праві власності ОСОБА_7 .

Так, згідно витягу з Державного реєстру речових прав №334495896 вказана квартира належить на праві власності ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 03.06.2023.

Вищевказаний договір та проведена державна реєстрація з 03.06.2023 по теперішній час не оскаржено та не скасовано.

Третя особа ОСОБА_7 не є підозрюваною (обвинуваченою) у даному провадженні, а суду не надано будь-яких відомостей щодо незаконності отримання ОСОБА_7 вказаної квартири в межах даного кримінального провадження.

Таким чином, на даний час змінено правовий режим власності вищевказаної квартири, яка до рішення про накладення арешту перестала бути спільною сумісною власністю подружжя, а передана у приватну власність третій особі, тому підстави накладання арешту майна з метою забезпечення конфіскації відпали.

Щодо клопотання про скасування арешту майна з третіх осіб ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , а саме з житлового будинку та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 .

Як вбачається з наданих письмових матеріалів, частини житлового будинку належать ОСОБА_8 на праві приватної власності по спадщині за заповітом від 01.11.2022 та ОСОБА_9 на праві приватної власності на підставі договору дарування від 01.10.2018. Земельна ділянка з кадастровим номером :01:014:0060 площею 0,25га належить ОСОБА_8 на підставі свідоцтва на право на спадщину за заповітом від 01.11.2022.

Вказане право приватної власності третіх осіб підтверджується витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.11.2022 за №313868251 та за №313869821, а також №139681364 від 01.10.2018, витягами з реєстру спадкового майна №70486002 та №70486215.

Третя особа ОСОБА_9 не є підозрюваною (обвинуваченою) у даному кримінальному провадженні, в якому відсутні будь-які відомості щодо незаконності отримання ОСОБА_9 частини вказаного будинку, тому підстави накладання арешту з метою конфіскації на це майно відсутні.

Згідно до ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини (чоловіка) є, у тому числі, майно набуте нею (ним) під час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Таким чином, на вищевказану частину житлового будинку та земельну ділянку, що отримані дружиною ОСОБА_8 у спадщину, не розповсюджується режим спільної сумісної власності подружжя, і це майно не підлягає конфіскації в порядку додаткового покарання, тому відпали і підстави для застосування накладеного на це майно арешту.

Щодо клопотання про скасування арешту майна третьої особи ОСОБА_8 магазину, розташованого за адресою АДРЕСА_4 .

При вирішенні даного питання суд керується презумпцією спільного сумісного майна подружжя, яка визначена в ст. 60 СК України, згідно з якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У клопотанні та доданих матеріалах, окрім посилання, що згідно свідоцтва про право власності від 16.03.2011 вищевказаний магазин належить ОСОБА_8 , інші докази саме про право особистої приватної власності суду не надано.

Із наданих суду матеріалів не встановлено обставин, передбачених ст. 57 СК України, які б давали підстави відносити майно - магазин, до особистої приватної власності ОСОБА_8 (будь-яких доказів або рішень суду в порядку цивільного судочинства про визнання майна приватною власністю або т.і.).

Отже, на підставі викладеного, суд вважає, що до майна, з якого заявник просить скасувати арешт, підлягає застосуванню презумпція належності на праві спільної сумісної власності майна, набутого подружжям за час шлюбу. Окрім того, суд звертає увагу на те, що спільна сумісна власність подружжя належить подружжю незалежно від того, на чиє ім`я видано та оформлено документи.

Згідно з практикою ЄСПЛ, втручання в право мирного володіння майном допускається за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби. Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли існує необхідність здійснення такого втручання в її право з метою виконання завдань кримінального провадження, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо.

Поряд з цим, із положень Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вбачається, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Положення ч. 1 ст.70 СК України визначають, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У даному випадку, суд вважає, що відсутні підстави продовження існування накладеного арешту на частку ОСОБА_8 як співвласниці майна подружжя, оскільки остання не є підозрюваною (обвинуваченою) у даному кримінальному провадженні, доказів, що майно набуте злочинним шляхом, прокурором на час розгляду клопотання не надано, а конфіскації в порядку виконання покарання підлягає лише частка майна, що належить обвинуваченому, а тому необхідно скасувати арешт з належної їй частини такого майна, враховуючи презумпцію рівності часток, передбачену ст. 70 СК України та ст. 370 ЦК України.

При цьому, у даному випадку, суд не здійснює фактичний поділ або виділ такого майна, згідно положень СК України та ЦК України.

Враховуючи викладене, клопотання підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 98, 170-174 КПК України,

постановив:

Клопотання захисника в інтересах третіх осіб власників майна про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000702 за обвинуваченням ОСОБА_8 задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06.06.2023 на житловий будинок та земельну ділянку з кадастровим номером :01:014:0060 площею 0,25га, розташовані за адресою АДРЕСА_2 ; які належать на праві власності за спадщиною ОСОБА_8 та на праві приватної власності ОСОБА_9 .

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06.06.2023 на квартира АДРЕСА_3 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_7 .

Частково скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06.06.2023, а саме з частини магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , що належить на праві власності ОСОБА_8 як частини спільної сумісної власності подружжя.

В іншій частині вимог відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1