УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/1531/24

10 грудня 2025 року

Костопільський районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

з участю секретаря: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3 (дистанційно)

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відоконференції в м.Костопіль клопотання прокурора Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_6 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 в межах кримінального провадження №0000106 від 22 січня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України

ВСТАНОВИВ:

Прокурор в кримінальному провадженні - прокурор Рівненської окружної прокуратури Рівненської області ОСОБА_6 звернувся до суду із клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що солдат ОСОБА_4 , обвинувачується у тому, що 29.11.2023 не пізніше 07 год. 00 хв. (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), діючи у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби на певний невизначений термін, в умовах воєнного стану, будучи військовослужбовцем військової служби під час мобілізації, за відсутності поважних причин самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 в пункті тимчасової дислокації на території НОМЕР_2 загальновійськового полігону за адресою: АДРЕСА_1 , після чого перебував поза межами вказаної військової частини, проводив час на власний розсуд та обов`язки військової служби не виконував, а отже останній у такий спосіб незаконно тимчасово припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності до моменту свого з`явлення 08.03.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) з метою подальшого проходження військової служби у лавах Збройних Сил України.

На підставі наведеного, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.

У своєму клопотанні прокурор звертає увагу суду на наявність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема, на те, що підозрюваний спробує: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав подане клопотання та вважає за необхідне продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою з підстав, наведених у клопотанні та без визначення можливості внесення застави.

Присутні в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 заперечували щодо поданого клопотання та продовження відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою та повідомили суд, що останній бажає продовжити проходження військової служби в ЗСУ. Дослідивши клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що в провадженні Костопільського районного суду Рівненської області перебуває кримінальне провадження №0000106 від 22 січня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 15 жовтня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 12 грудня 2025 року включно.

Судом встановлено, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 спливає 12 грудня 2025 року, судовий розгляд кримінального провадження не розпочато.

Відповідно до ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявних ризиків, зазначених в ст.177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні , у вчиненні якого він обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання, репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, а також вагомість наявних доказів, яким обґрунтовуються відповідні обставини.

При судовому розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Зокрема при розгляді клопотання суд оцінює підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з урахуванням конкретних обставин справи.

Крім цього, враховуючи практику Європейського суду та положення ч.1 ст.178 КПК України, при розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою, суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Відповідно до п.175 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" (заява N42310/04) термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Так, на переконання суду, на день розгляду клопотання ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, долученими прокурором до клопотання.

Оцінюючи наявність ризиків, обумовлених статтею 177 КПК України, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_4 , усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обґрунтуванням того, що ОСОБА_4 може переховуватись від суду являється те, що останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину за який, передбачено безальтернативне понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 10 років. При цьому судом не можуть бути застосовані положення ст.ст.69, 75 КК України, у зв`язку з чим, розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від суду з метою уникнення понесення покарання.

ОСОБА_4 проживає на віддаленій відстані від органу досудового розслідування та суду, а саме АДРЕСА_3 . Оголошений ухвалою Костопільського районного суду від 22.09.2025 оголошений в розшук. Відповідно до інформації ВЧ НОМЕР_3 ОСОБА_4 вважається таким, що самовільно залишив військову частину (наказ №128 від 07.05.2025).

Ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків у цьому ж кримінальному провадженні підтверджується тим, що обвинувачений може вплинути на свідків, які разом з ним проходили військову службу в одній військовій частині, в тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій.

Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. На даний час свідки в судовому засіданні не допитані.

Таким чином, обвинувачений як особисто, такі і через інших осіб, будучи обізнаним із переліком свідків у кримінальному провадженні, шляхом умовлянь, чиненням тиску, погрозами та/або будь-яким іншим чином може вплинути на цих осіб з метою серед іншого зміни показань про обставини провадження, або взагалі відмови від дачі показань.

Обгрунтування того, що обвинувачений ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином підтверджується тим, що перебуваючи на волі, розуміючи тяжкість вчинення кримінального правопорушення, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в якому обвинувачується, як військовослужбовець, ОСОБА_4 може умисно вчинити самокалічення або симулювати хвороби, підробивши для цього відповідні документи, оформлювати документи щодо набуття ним інвалідності або опікунства над непрацездатними особами, щоб не перебувати в умовах ізоляції від суспільства.

Обґрунтуванням того, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється є те, що ОСОБА_4 є хоча і раніше не судимою особою, проте існує великий ризик вчинення інших кримінальних правопорушень останнім, оскільки у зв`язку із самовільним залишенням військової частини йому припинено виплату грошового забезпечення та він офіційно не працевлаштований, а відтак у нього відсутня можливість отримання будь якого доходу із законних джерел.

Суд також враховує, що кримінальне правопорушення, в скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_4 вчинено останнім під час того, як в Україні введений воєнний стан, тому є підстави вважати, що під загрозою покарання з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності він може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, тобто наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 у справі «Волосюк проти України» тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Під час розгляду клопотання було доведено, що вищевказані ризики, які попередньо були встановлені при винесені Костопільським районним судом ухвали від 15 жовтня 2025 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшилися.

Вирішуючи клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує тяжкість інкримінованого злочину, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого та характеризуючі його особу дані, те що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, зважає на те, що в судовому засіданні підтверджено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України і приходить до переконання, що клопотання слід задовольнити.

Крім того, згідно ч.8 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених 402, 405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої статті 176 КПК України, тобто тримання під вартою.

З метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, запобігання переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадження іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, суд вважає необхідним продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 в межах строку, встановленого ст.331 КПК України, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищезазначеним ризикам.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 206, 208, 369-372 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дунаївці, Хмельницької області, громадянина України, українця, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого, у військовому званні «солдат», запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 07.02.2026 року, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню і подання апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

СуддяОСОБА_1