Провадження № 11-кп/824/2768/2026 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі

суддів: ОСОБА_2 (головуючої), ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника (в режимі ВКЗ) - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0002564 від 12.08.2025 року за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києві від 10 вересня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 10 вересня 2025 року,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Поріччя Краснодонського району Луганської області, українця, громадянина України, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 02.06.2004 Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області за ч. 2 ст. 185; ч. 3 ст. 185; ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185; ч. 2 ст. 296; ч. 2 ст. 186; ч. 3 ст. 186; ч. 2 ст. 307; ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці;

- 02.11.2007 Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області за ч. 2 ст. 185; ч. 3 ст. 185; ч. 2 ст. 309; ч. 2 ст. 307; ч. 1 ст. 70; ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць;

- 01.03.2012 Приморським районним судом міста Маріуполя Донецької області за ч. 2 ст. 185; ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

- 22.03.2012 Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області за ч. 2 ст. 185; ч. 3 ст. 185; ст. 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць;

- 20.05.2015 Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області за ч. 2 ст. 309; ч. 2 ст. 185; ч. 3 ст. 185; ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 4 місяці;

- 30.07.2015 Приморським районним судом міста Маріуполя Донецької області за ч. 2 ст. 185; ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 4 місяці;

- 17.03.2017 Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області за ч. 2 ст. 185; ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 10 місяців;

- 03.11.2017 Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області за ч. 3 ст. 185; ч 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- 12.01.2021 Іллічівським районним судом міста Маріуполя Донецької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці;

- 12.02.2021 Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області за ч. 3 ст. 185; ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

- 24.02.2021 Приморським районним судом міста Маріуполя Донецької області за ч. 3 ст. 185; ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 4 місяці;

- 30.06.2021 Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області за ч. 2 ст. 185; ч. 3 ст. 185; ч. 1, 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців;

- 17.01.2022 Володарським районним судом Донецької області за ч. 3 ст. 185; ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 9 місяців,

засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

початок строку відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання;

на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбутого ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі зараховано строк його попереднього ув`язнення з 12 серпня 2025 року (день фактичного затримання) по день набрання вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі;

застосований до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою у ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України до вступу вироку в законну силу залишено без змін;

вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_8 12.08.2025 приблизно о 02 год. 00 хв., знаходячись поблизу будинку на пр. Леся Курбаса, 13-А, усвідомлюючи, що в країні введено воєнний стан і відповідно знаходячись в умовах воєнного стану, шляхом розбиття вікон передніх лівого та правого дверей автомобіля марки «Mercedes Benz Sprinter 316 CDI», синього кольору,д.н.з НОМЕР_1 , проник всередину салону, звідки таємно викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_9 , яким розпорядився в подальшому на власний розсуд, завдавши потерпілому майнову шкоду на суму 3921 грн 90 к.

Так, ОСОБА_8 12.08.2025 у нічний час доби, приблизно о 02 год. 00 хв., в період дії комендантської години, яка введена на території м. Києва, знаходячись поблизу будинку на пр-ті Леся Курбаса, 13-А, що у м. Києві, звернув увагу на припаркований автомобіль марки «Mercedes Benz Sprinter 316 CDI», синього кольору, д.н.з НОМЕР_1 , підійшовши до якого, він через вікно побачив, що у салоні автомобіля наявне майно, яким можна було б заволодіти, після чого у нього виник раптовий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, реалізуючи який, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи, що в країні введено воєнний стан, розуміючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у виді заподіяння майнової шкоди, за допомогою невстановленого досудовим розслідуванням предмету, ОСОБА_8 розбив скло передніх лівого та правого вікон автомобіля і таким чином проник всередину салону, звідки таємно викрав чуже майно, що належить ОСОБА_9 , а саме: магнітолу марки «CML-PLAY Car Mirror Link player», model 9113A», 2 gb ram, 32 gb rom, з розширенням екрану 1024х600, вартістю 3921 грн 90 к.

У подальшому, утримуючи при собі таємно викрадене чуже майно, що належить ОСОБА_9 , ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, спричинивши потерпілому майнової шкоди на суму 3921 грн 90 к., а викраденим майном розпорядившись на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаному з проникненням у сховище, вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 вважає, що вирок суду підлягає зміні. В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказав, що ОСОБА_8 щиро покаявся та активно співпрацював з органом досудового розслідування, викрадене майно повернуто потерпілому, який до обвинуваченого претензій не має. За таких обставин, просив оскаржуваний вирок змінити та призначити ОСОБА_8 мінімально можливе покарання за вчинення кримінального правопорушення та звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ч. 1 ст. 75 КК України з іспитовим строком.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Судовий розгляд вказаного кримінального провадження проводився в суді першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин справи, які не оспорювались і стосовно яких докази судом не досліджувались, апеляційним судом не перевіряються. Підстав для виходу за межі апеляційної скарги в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України колегія суддів не вбачає.

Рішення суду в частині доведеності вини ОСОБА_8 та правильності кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 185 КК України учасниками судового провадження не оспорюється.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого про необхідність призначення ОСОБА_8 мінімально покарання та звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ч. 1 ст. 75 КК України, то вони, на думку колегії суддів, є необгрунтованими.

Згідно з статтею 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України вимог вищезазначених норм кримінального закону повною мірою дотримався.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, наявність обставин, що пом`якшують покарання винного, якими суд першої інстанції визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, наявність обставини, що обтяжує покарання, якою суд визнав рецидив злочинів, ставлення обвинуваченого до вчиненого, а також дані про особу обвинуваченого, який не одружений, не працює, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, що приводить колегію суддів до переконання щодо обґрунтованості висновків суду про призначення обвинуваченому покарання за вчинене кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі строком на 5 років, тобто у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та відповідає меті покарання, визначеній ч. 2 ст. 50 КК України. З визначеним судом першої інстанції ОСОБА_8 видом та розміром покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення колегія суддів погоджується.

Щодо доводів обвинуваченого та його захисника про можливість застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, колегія суддів також не вважає їх обґрунтованими та слушними.

За змістом ч. 1 ст. 75 КК України умовами звільнення особи від відбування покарання є:

рішення суду про призначення покарання в виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі та позбавлення волі на строк не більше п`яти років;

переконання суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, яке базується на даних про тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та інших обставинах справи.

Питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання, як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні покарання, у тому числі у виді обмеження волі або позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Так, сукупність даних про особу обвинуваченого, який не одружений, не працює, тобто не має міцних соціальних зв`язків та постійного джерела доходу, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, за які відбував покарання в місцях позбавлення волі, однак після звільнення з місць позбавлення волі, маючи незняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, через певний проміжок часу знову вчиняв умисні кримінальні правопорушення, наявність обтяжуючоїпокарання обставини, а саме рецидиву злочинів, на думку колегії суддів, вказують на підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого ОСОБА_8 та неможливість досягнення мети покарання, зокрема виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень за умови звільнення від відбування покарання з випробуванням. З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для застосування положень ст. 75 КК України при призначенні обвинуваченому покарання за ч. 4 ст. 185 КК України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого не містить обґрунтованих доводів про наявність обставин, які свідчать про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та дають суду можливість застосувати положення ст. 75 КК України.

Зокрема, посилання захисника на те, що обвинувачений щиро покаявся та активно співпрацював з органом досудового розслідування, колегія суддів не сприймає, оскільки з оскаржуваного вироку вбачається, що наведені обставини були враховані судом в повній мірі та як наслідок визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення як обставини, які пом`якшують покарання винного. Доводи захисника про те, що викрадене майно повернуто потерпілому, який до обвинуваченого претензій не має, колегія суддів також не вважає обґрунтованими, оскільки повернення викраденого майна зумовлене не діями самого обвинуваченого, який самостійно повернув викрадене майно та вибачився перед потерпілим, а діями правоохоронних органів, які під час затримання обвинуваченого вилучили викрадене майно, про що вказав сам допитаний в суді першої інстанції обвинувачений, а тому така обставина як повернення майна потерпілому та відсутність претензій з його боку не приводить колегію суддів до переконання про можливість застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України.

Наведене у своїй сукупності указує на необґрунтованість апеляційної скарги захисника обвинуваченого та відсутність підстав для її задоволення.

Враховуючи викладене, вирок Святошинського районного суду м. Києва від 10 вересня 2025 року щодо ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування колегією суддів не встановлено, а тому колегія суддів вважає за необхідне вказаний вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 10 вересня 2025 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4