Провадження №11-сс/991/805/25
Слідчий суддя 1 інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2025 року місто Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника підозрюваного ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

прокурор та третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_8 не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 15 жовтня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000101 від 05 березня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 15 жовтня 2025 року клопотання детектива НАБУ задоволено, накладено арешт шляхом заборони відчуження та розпорядження на: 1) майно, право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_7 , а саме: садовий будинок загальною площею 122,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 000, дата державної реєстрації 22 березня 2025 року; земельну ділянку з кадастровим номером :66:569:0017, загальною площею 0,0586 га, реєстраційний номер 000, дата державної реєстрації 22 березня 2025 року; земельну ділянку з кадастровим номером :01:036:0002, загальною площею 0,2794 га, реєстраційний номер 100, дата державної реєстрації 27 жовтня 2021 року; земельну ділянку з кадастровим номером :06:010:5124, загальною площею 0,12 га, реєстраційний номер 24, дата державної реєстрації 25 листопада 2013 року; домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 31231760, дата державної реєстрації 18 серпня 2010 року; домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер 31232235, дата державної реєстрації 18 серпня 2010 року; транспортний засіб марки «FORTE FT300?F6P», VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 ; 2) майно, право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_8 , а саме: 1/2 частини земельної ділянки з кадастровим номером :03:004:0257, загальною площею 1,00 га, реєстраційний номер 100, дата державної реєстрації 27 жовтня 2021 року. Судове рішення мотивоване тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.27, ч.4 ст.369 КК України, наявні достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 вчинено злочин такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, та, у разі доведеності його винуватості, може бути призначене додаткове покарання у виді конфіскації майна. Оскільки ОСОБА_7 із 18 жовтня 2008 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_9 , тому набуте подружжям за час шлюбу майно є їх спільною сумісною власністю. Слідчий суддя вважає, що детектив довів необхідність арешту, переліченого у клопотанні майна, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підставі п.3 ч.2 ст.170 КПК України з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання у кримінальному провадженні та запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Оскільки детектив просив накласти арешт лише 1/2 частини земельної ділянки, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_8 , слідчий суддя позбавлений можливості накласти арешт на цю земельну ділянку загалом як об`єкт спільної сумісної власності подружжя, стосовно якого відсутні дані про виділення часток. На даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою забезпечення кримінального провадження.

09 грудня 2025 року до Апеляційної палати Вищого антикорупційного через підсистему «Електронний суд» надійшла апеляційна скарга захисника підозрюваного ОСОБА_7 - ОСОБА_6 , в якій він просив поновити строк на апеляційне оскарження, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання детектива НАБУ про арешт майна. На його думку, слідчий суддя під час розгляду клопотання та постановлення ухвали порушив норми ст.2, 70, 131-132, 170-173 КПК України, Конституції України та Європейської конвенції з прав людини. При накладені арешту на житловий будинок із надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер 31232235, дата державної реєстрації 18 серпня 2010 року, та на житловий будинок із надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 31231760, дата державної реєстрації 18 серпня 2010 року, слідчим суддею не враховано, що дані об`єкти із 2014 року належать на праві власності ОСОБА_10 на підставі договорів: 1) дарування житлового будинку від 15 березня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 932, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний №19044653; 2) дарування житлового будинку від 15 березня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №934 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний №19045498 відповідно. Через необґрунтований розгляд клопотання без участі підозрюваного та інших власників майна, слідчий суддя допустив ситуацію, за якої відбувається втручання у право власності третіх осіб, які не є стороною даного кримінального провадження. Не може бути арештоване майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Крім того, ухвала слідчого судді є незаконною та підлягає скасуванню, у зв`язку з тим, що слідчий суддя обмежився лише цитуванням норм КПК України, без зазначення аргументів: чому суд дійшов висновку про обґрунтованість клопотання детектива НАБУ. Оскільки ухвала слідчого судді постановлена без виклику власників майна, копію ухвали підозрюваним ОСОБА_7 отримано 04 грудня 2025 року, тому просить поновити строк на її оскарження.

12 грудня 2025 року до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду надійшло заперечення прокурора, в якому він просив у задоволенні апеляційної скарги захисника підозрюваного ОСОБА_7 - ОСОБА_6 відмовити, ухвалу слідчого судді залишити без змін як законну. ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.27, ч.4 ст.369 КК України, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з конфіскацією майна або без такої, та, у разі доведення його вини у вчиненні цього злочину, до нього може бути застосовано конфіскацію майна. На даний час ухвала слідчого судді в частині накладення арешту на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 31231760, дата державної реєстрації 18 серпня 2010 року, та домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер 31232235, дата державної реєстрації 18 серпня 2010 року, фактично не виконана, оскільки під час посвідчення нотаріусом договорів дарування цих об`єктів нерухомого майна відомості внесено некоректно, а саме: внесено відомості щодо об`єкта, водночас не внесено зміни стосовно нового власника за відповідними договорами дарування. Із 18 жовтня 2008 року ОСОБА_7 перебуває у шлюбі із ОСОБА_8 , тому майно, набуте ОСОБА_8 у період перебування у шлюбі з ОСОБА_7 , є спільною сумісною власністю подружжя.

У судовому засіданні захисник підозрюваного ОСОБА_7 - ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав з підстав, зазначених у ній, просив апеляційну скаргу задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_7 апеляційну скаргу свого захисника підтримав, просив її задовольнити.

Прокурор у судове засідання не з`явився, у запереченні на апеляційну скаргу просив також апеляційний розгляд проводити за його відсутності. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, у судове засідання не з`явилася. Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду, не перешкоджає його проведенню.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали судової справи, колегія суддів доходить таких висновків.

Згідно з ч.1 ст.117 КПК України пропущений із поважних причин строк має бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до абз.2 ч.3 ст.395 КПК України якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст.382 КПК України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала слідчого судді, яка є предметом перегляду, постановлена 15 жовтня 2025 року у закритому судовому засіданні без виклику підозрюваного ОСОБА_7 , третьої особи, щодо майна якої вирішувалося питання про арешт, ОСОБА_8 , їх захисників чи представників (т.3 а.с.136-143).

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що копію ухвали слідчого судді підозрюваному ОСОБА_7 надіслано засобами поштового зв`язку 20 листопада 2025 року (т.3 а.с.149-150). Відповідно до трекінгу відправлення АТ «Укрпошта» поштове відправлення із копією ухвали слідчого судді вручено одержувачу 04 грудня 2025 року (т.3 а.с.170).

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що строк для подачі апеляційної скарги захисником підозрюваного ОСОБА_7 - ОСОБА_6 не пропущено, а тому клопотання про його поновлення задоволенню не підлягає.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. З огляду на відсутність апеляційної скарги третьої особи, щодо майна якої вирішувалося питання про арешт, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 колегія суддів апеляційної інстанції переглядає ухвалу слідчого судді в межах доводів апеляційної скарги щодо майна підозрюваного ОСОБА_7 .

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п.3, 4 ч.2 ст.170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 КПК України); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 КПК України); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно зі ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

До клопотання слідчого, прокурора про застосування, зміну або скасування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

Вказані вимоги прокурором при поданні клопотання про арешт майна виконані.

Із матеріалів судової справи вбачається, що НАБУ здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000101 від 05 березня 2024 року за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.368, ч.4 ст.368, ч.2 ст.15, ч.4 ст.27, ч.4 ст.369 КК України, в межах якого ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.27, ч.4 ст.369 КК України, а саме: у підбурюванні до закінченого замаху на надання службовій особі, яка займає особливо відповідальне становище, неправомірної вигоди за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дії з використанням наданої їй влади та службового становища, вчинене за попередньою змовою групою осіб (т.1 а.с.44-56).

Із обставин, які зазначені у повідомленні про підозру ОСОБА_7 від 09 жовтня 2025 року, вбачається, що детективами НАБУ здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000841 від 29 листопада 2017 року за підозрою ОСОБА_11 (дані особи у кримінальному провадженні змінені) у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.3 ст.290, ч.1 ст.366 КК України. ОСОБА_11 , побоюючись, що може бути безпідставно притягнутий до кримінальної відповідальності, протягом 2024 року обговорював деякі обставини вказаного кримінального провадження із своїм давнім знайомим адвокатом ОСОБА_12 , який запропонував ОСОБА_11 декілька варіантів уникнення кримінальної відповідальності, один з яких передбачав участь знайомих ОСОБА_12 - прокурорів Офісу Генерального прокурора, які за неправомірну вигоду та залучення до вирішення питання третіх осіб, обіцяли допомогти із вирішенням питання про закриття кримінального провадження. 18 березня 2025 року ОСОБА_12 познайомив ОСОБА_11 з прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , який повідомив, що він та його знайомі адвокати підтримують відносини з суддями Вищого антикорупційного суду, у тому числі з головою суду, та ними розроблено план вирішення питання щодо закриття кримінального провадження №0000841. ОСОБА_11 погодився на пропозицію ОСОБА_7 . Під час зустрічі 09 червня 2025 року ОСОБА_12 повідомив ОСОБА_11 , що ОСОБА_7 під час попередніх розмов наголосив, що за вирішення питання щодо закриття кримінального провадження необхідно буде надати неправомірну вигоду у розмірі 3 500 000 дол. США, з яких 1 500 000 дол. США необхідно буде передати прокурорам САП, а 2 000 000 дол. США необхідно передати як неправомірну вигоду суддям Вищого антикорупційного суду. 26 червня 2025 року ОСОБА_7 організував зустріч ОСОБА_11 з адвокатами ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які займалися вирішенням питання щодо закриття кримінального провадження, та з якими ОСОБА_11 підписав договір про представлення його інтересів у суді. 16 липня 2025 року ОСОБА_11 , перебуваючи у приміщенні за адресою: АДРЕСА_4 , на виконання попередніх домовленостей із ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , передав ОСОБА_7 неправомірну вигоду у розмірі 100 000 дол. США для подальшої передачі їх судді Вищого антикорупційного суду за прийняття в його інтересах рішення у провадженні, пояснивши, що решту - 900 000 дол. США він покладе у скриньку, визначеного ними банку. 18 вересня 2025 року ОСОБА_11 , перебуваючи в приміщенні за адресою: АДРЕСА_4 , на виконання попередніх домовленостей із ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , передав ОСОБА_7 частину неправомірної вигоди у розмірі 100 000 дол. США для подальшої передачі їх судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_15 за винесення ухвали про задоволення скарги. 23 вересня 2025 року слідчим суддею Вищого антикорупційного суду ОСОБА_15 у задоволенні скарги ОСОБА_14 , поданої в інтересах ОСОБА_11 , відмовлено. Під час зустрічі 30 вересня 2025 року ОСОБА_13 пояснив ОСОБА_11 , що він обговорив питання щодо закриття провадження за строками із прокурорами САП та з суддями Вищого антикорупційного суду, а також те, що прокурори САП готові закрити провадження навіть без рішення Вищого антикорупційного суду. 03 жовтня 2025 року слідчим суддею Вищого антикорупційного суду ОСОБА_16 у задоволенні скарги ОСОБА_14 , поданої в інтересах ОСОБА_11 , відмовлено. Таким чином, ОСОБА_12 , ОСОБА_7 та ОСОБА_13 у період із 10 лютого 2025 року до 03 жовтня 2025 року, діючи спільно, за попередньою змовою групою осіб, підбурили ОСОБА_11 до надання неправомірної вигоди судді Вищого антикорупційного суду, який є службовою особою та займає особливо відповідальне становище, та прокурорам САП у сумі 3 500 000 дол. США, частина з яких, у сумі 200 000 дол. США, 16 липня 2025 року та 18 вересня 2025 року передана ОСОБА_7 .

Дії ОСОБА_7 орган досудового розслідування кваліфікує за ч.2 ст.15, ч.4 ст.27, ч.4 ст.369 КК України.

Відповідно до ч.6 ст.12 КК України злочин, передбачений ч.4 ст.369 КК України, належать до тяжких злочинів та передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з конфіскацією майна або без такої.

Зазначені вище обставини та наявні матеріали провадження підтверджують наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину такого ступеня тяжкості, що є підставою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно з ч.5 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому п.3 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Кримінальний закон не встановлює прямого співвідношення чи обмеження обсягу конфіскації майна як виду покарання із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Покарання у виді конфіскації майна, як і будь-яке інше покарання, встановлюється вироком суду.

Відповідно до ст.59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині КК України.

Слідчим суддею з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання накладено арешт шляхом заборони відчуження та розпорядження, зокрема, на майно, право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_7 .

Під час апеляційного розгляду колегією суддів на підставі доказів, які містяться у матеріалах кримінального провадження, встановлено, що:

- садовий будинок загальною площею 122,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 000, набутий ОСОБА_7 у власність 22 березня 2025 року на підставі договору купівлі-продажу №10640 від 23 листопада 2024 року (т.1 а.с.40);

- земельна ділянка з кадастровим номером :66:569:0017, загальною площею 0,0586 га, реєстраційний номер 000, набута ОСОБА_7 у власність 22 березня 2025 року на підставі договору купівлі-продажу №10640 від 23 листопада 2024 року (т.1 а.с.41);

- земельна ділянка з кадастровим номером :01:036:0002, загальною площею 0,2794 га, реєстраційний номер 100, набута ОСОБА_7 у власність 27 жовтня 2021 року на підставі рішення Іванківської селищної ради №VIII-5/259 від 09 березня 2021 року (т.1 а.с.41);

- земельна ділянка з кадастровим номером :06:010:5124, загальною площею 0,12 га, реєстраційний номер 24, набута ОСОБА_7 у власність 25 листопада 2013 року (т.1 а.с.41);

- транспортний засіб марки «FORTE FT300?F6P», VIN - НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , набутий у власність ОСОБА_7 04 вересня 2025 року на підставі договору №09/09 (т.3 а.с.134). Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності накладення арешту на вищезазначене майно, право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_7 .

Із матеріалів кримінального провадження та долучених до апеляційної скарги доказів вбачається, що:

- домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 31231760, набуте ОСОБА_7 у власність 18 серпня 2010 року (т.1 а.с.42). Відповідно до договорів дарування від 15 березня 2014 року ОСОБА_7 будинок площею 22 кв.м. та земельна ділянка з кадастровим номером :01:007:0011, які знаходяться в АДРЕСА_2 , подаровані ОСОБА_10 (т.3 а.с.162). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15 березня 2014 року №19045498 даному об`єкту нерухомого майна присвоєно реєстраційний номер: 20 (т.3 а.с.161). Право власності ОСОБА_10 на зазначений об`єкт нерухомого майна підтверджується також відповіддю №2123421 від 12 грудня 2025 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.3 а.с.190-191);

- домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер 31232235, набуте ОСОБА_7 у власність 18 серпня 2010 року (т.1 а.с.42). Відповідно до договорів дарування від 15 березня 2014 року ОСОБА_7 будинок площею 78,4 кв.м. та земельна ділянка з кадастровим номером :01:035:0046, які знаходяться в АДРЕСА_3 , подаровані ОСОБА_10 (т.3 а.с.168). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15 березня 2014 року №19044653 даному об`єкту нерухомого майна присвоєно реєстраційний номер: 20 (т.3 а.с.167). Право власності ОСОБА_10 на зазначений об`єкт нерухомого майна підтверджується також відповіддю №2123440 від 12 грудня 2025 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.3 а.с.192-193);

- земельна ділянка з кадастровим номером :03:004:0257, загальною площею 1,00 га, реєстраційний номер 100, набута ОСОБА_8 у власність 27 жовтня 2021 року (т.1 а.с.43).

Відповідно до п.9 ч.1 ст.309 КПК України ухвала слідчого судді про арешт майна підлягає апеляційному оскарженню. При цьому, КПК України не встановлено чіткого переліку осіб - суб`єктів права на апеляційне оскарження цієї ухвали, а п.10 ст.393 КПК України передбачено, що апеляційну скаргу мають право подати інші особи у випадках, передбачених КПК України, що також узгоджується зі змістом ч.7 ст.173 КПК України, згідно з якою, треті особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, мають право оскаржити судове рішення щодо арешту майна.

Таким чином, за загальним правилом власник майна, щодо якого вирішується питання про арешт, є особою прав, свобод та інтересів якої стосується судове рішення, а отже, належить до категорії «інші особи», які вправі подати апеляційну скаргу на рішення слідчого судді.

Із матеріалів справи вбачається, що власником земельної ділянки з кадастровим номером :03:004:0257, загальною площею 1,00 га, реєстраційний номер 100, є ОСОБА_8 , власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , та домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , є ОСОБА_10 . Оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні документи, які підтверджують повноваження ОСОБА_17 щодо захисту інтересів власників майна ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , тому захисник підозрюваного ОСОБА_7 - ОСОБА_6 неуповноважений оскаржувати законність судового рішення в частині накладення арешту на майно ОСОБА_8 та ОСОБА_10 та доводи його апеляційної скарги в цій частині задоволенню не підлягають.

Колегія суддів враховує практику ЄСПЛ, який, проаналізувавши питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що ст.1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає втручання в право мирного володіння майном за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби (п.203 рішення ЄСПЛ від 05.03.2019 у справі «Узан та інші проти Туреччини»/Uzan and others v. Turkey, заяви №19620/05, 41487/05, 17613/08, 19316/08). Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли існує необхідність здійснення такого втручання в її право з метою виконання завдань кримінального провадження, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо. Таким чином, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні детектива НАБУ в частині накладення арешту на майно, право власності якого зареєстроване на ім`я ОСОБА_7 та на майно, право власності на яке зареєстроване на ім`я ОСОБА_8 , а саме: 1/2 частини земельної ділянки з кадастровим номером :03:004:0257, загальною площею 1,00 га.

Згідно з ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право, у тому числі, залишити ухвалу без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст.117, 131, 132, 135, 167, 168, 170, 171, 173, 392, 395, 405, 407, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження відмовити.

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 15 жовтня 2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4