В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2026 року Володимирський міський суд Волинської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000149 від 08.03.2021 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Володимир-Волинський Волинської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

ВСТАНОВИВ

08 березня 2021 року, близько 00 годин 50 хвилин, ОСОБА_5 , знаходячись на території ТРЦ «Княгині Ольги», що по вулиці Княгині Ольги 57А, міста Володимир-Волинський Волинської області, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, під час конфліктуз ОСОБА_7 , який виник на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс йому декілька ударів кулаками рук в ділянку голови, чим спричинив тілесне ушкодження у вигляді синця лівої позавушної ділянки, а також утримуючи останнього за верхній одяг, із застосуванням сили, потягнув його та перекинувши через себе кинув на землю, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді закритого трьохкісточкового перелому правої гомілки зі зміщенням уламків і підвивихом правої стопи дозовні та до низу протиприродного підвертання стопи дозовні та назад, закритого перелому 8 ребра справа по задній аксілярній лінії, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю, пояснив про обставини його вчинення, які є аналогічними тим, що викладені в обвинувальному акті, не оспорював їх. У скоєному щиро каявся, просив суворо його не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення повністю, сторони не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Отже, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю встановлена в ході судового розгляду, і його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України, як умисне спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, відповідно до якої особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів, ставлення обвинуваченого до вчиненого, яке полягає у повному визнанні вини та щиросердному розкаянні, добровільному відшкодуванні обвинуваченим матеріальної шкоди, завданої потерпілому, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, не одружений, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, задовільно характеризується за місцем проживання.

Як обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 суд, відповідно до ст.66 КК України, визнає його щире каяття та активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення.

З урахування вищевикладеного, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень призначити ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі в межах, установлених у санкції частини 1 статті 122 КК України.

На підставі ст.75 КК України, суд, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, вважає можливим звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання призначеного за цим вироком з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку, встановленого судом, не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Потерпілим ОСОБА_7 до початку судового розгляду було заявлено цивільний позов про відшкодування завданої йому кримінальним правопорушенням шкоди, в якому він просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 10 674,73 грн (витрати на лікування), моральну шкоду у розмірі 150 000,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог про відшкодування моральної шкоди потерпілий ОСОБА_7 зазначив, що внаслідок вчиненого щодо нього злочину погіршився його психологічний та фізичний стан, спричинені йому ушкодження викликали фізичний біль та значні моральні страждання. Вчинення обвинуваченим протиправних дій призвели до тимчасової фактичної втрати можливості потерпілому бути повноцінним учасником суспільних відносин, виникли суттєві проблеми у побуті. Для організації свого життя він змушений докладати неабиякі зусилля. Він і по даний час відчуває фізичний біль, обумовлений спричиненими йому середньої тяжкості тілесними ушкодженнями, переживає емоційний стрес, у зв`язку з чим у нього виникла необхідність адаптуватися до нових, дискомфортних умов існування та життєдіяльності, а негативні наслідки вчинення злочину потягли за собою тривале нераціональне витрачання життєвого часу, обумовили необхідність залучення фізичних, душевних та матеріальних ресурсів на їх подолання і компенсацію. Потерпілий також зауважив, що він брав участь в бойових діях в зоні проведення АТО в районі Савур-Могили Донецької області, де отримав закритий перелом заднього краю лівої таранної кістки, осколкові поранення шиї, лівої половини грудної клітки, лівих плеча, стегна, гомілки із пошкодженням великогомілкового та малогомілкового нервів зліва. Як наслідок, його ліва нога є пошкодженою та не в змозі виконувати свої фізичні властивості в повній мірі. Даний факт також ускладнює повсякденне життя потерпілого, адже після вчинення щодо нього злочинних дій зі сторони обвинуваченого, він фактично позбавлений можливості самостійно пересуватися.

У судовому засіданні представник потерпілого адвокат ОСОБА_4 позовні вимоги ОСОБА_7 в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 150 000,00 грн підтримав та просив їх задовольнити. Також, просив залишити без розгляду позовні вимоги ОСОБА_7 в частині відшкодування матеріальної шкоди, у зв`язку з повним її відшкодуванням, та витрат на професійну правничу допомогу.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди визнав частково в розмірі 40 000,00 грн.

Заслухавши думки учасників судового провадження, оглянувши та дослідивши подані докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

Як передбачено ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому (ч.1 ст.129 КПК України).

Відповідно до положень Конституції України і чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 №4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Відповідно до п. 5 вказаної Постанови обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважає встановленим, що внаслідок вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення потерпілому ОСОБА_7 заподіяно моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, яких потерпілий зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я, був порушений звичайний спосіб його життя, для відновлення якого він був вимушений докладати додаткових зусиль.

При визначенні розміру шкоди суд враховує обставини кримінального провадження, характер правопорушення, глибину душевних та фізичних страждань потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення його попереднього стану.

Одночасно, суд бере також до уваги те, що немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, тому при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд повинен враховувати вимоги розумності та справедливості, а сам розмір відшкодування, що присуджується, не може бути надмірним та має кореспондувати глибині та силі страждань, які мав потерпілий у зв`язку з порушенням його прав, а також відповідати поведінці завдавача шкоди.

Тому, враховуючи засади виваженості, добросовісності та розумності, а також співмірності грошового відшкодування із заподіяною шкодою, суд вважає за необхідне частково задовольнити вимоги потерпілого щодо стягнення з обвинуваченого моральної шкоди та визначити розмір морального відшкодування в сумі 50 000,00 грн, що на переконання суду буде достатнім та належним відшкодуванням завданої потерпілому моральної шкоди.

Позовні вимоги потерпілого в частині відшкодування матеріальної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу, слід залишити без розгляду, задовольнивши тим самим заяву представника потерпілого адвоката ОСОБА_4 .

Питання про речові докази підлягає вирішенню судом відповідно до ст.100 КПК України.

У зв`язку з призначенням покарання обвинуваченому із застосуванням ст.75 КК України, суд вважає необхідним скасувати раніше обраний ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Керуючись ст.ст.368, 370 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 5 ст.72 КК України у строк покарання, призначеного ОСОБА_5 за цим вироком, зарахувати строк попереднього ув`язнення з 17 липня 2025 року до 10 листопада 2025 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням обмеження волі.

На підставі ч. 7 ст. 72 КК України у строк покарання, призначеного ОСОБА_5 за цим вироком, зарахувати строк його перебування під дією цілодобового домашнього арешту за період з 11 листопада 2025 року до 07 січня 2026 року, із розрахунку, що двом дням обмеження волі відповідає три дні цілодобового домашнього арешту.

На підставі ст.75,76 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання призначеного за цим вироком з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку - 1 (один) рік, не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, застосований до ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді Володимирського міського суду Волинської області від 11.11.2025, скасувати.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_5 , в частині відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення, та витрат на професійну правничу допомогу залишити без розгляду.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , моральну (немайнову) шкоду, завдану внаслідок кримінального правопорушення, в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Речовий доказ по справі: DVD-R диск, на якому містяться відеозаписи з камер відеоспостереження, розташованих в ТРЦ «Княгині Ольги» зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Володимирський міський суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Головуючий ОСОБА_1