печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2025 року Печерський районний суд міста Києва у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

представника власника майна - адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора групи прокурорів - прокурор третього відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв?язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000178 від 17.02.2025,

В С Т А Н О В И В :

Прокурор групи прокурорів - прокурор третього відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв?язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді з клопотанням у кримінальному провадженні № 0000178 від 17.02.2025 про арешт майна з метою збереження речових доказів, а саме на: зошит з письмовими записами, які стосуються діяльності МСЕК; документи з приводу придбання електроавтомобіля моделі «AUDI Q-4 40 2wd ТОР» 2025 р. в., номер шасі НОМЕР_1 , а саме - акт огляду реалізованого транспортного засобу № 8553/25/000490 від 20.06.2025 у двох примірниках на 1 арк.; акт прийому-передачі автомобіля до договору № АМЕЗКА-5539 від 20.06.2025, у двох примірниках на 1 арк.; копія рахунка № АМЕЗКА-5539 від 26.05.2025; дві квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки (№№ 118T006MQO та 118C002HYZ) від 27.05.2025; видаткову накладну № AMЕ3KА-5539 від 20.06.2025, на 1 арк.; сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження завершеного колісного транспортного засобу від 18.06.2025, на 2 арк.; дві довіреності (від 21.05.2025 та 0.07.2025), видані у м. Новоселиця Чернівецької області від імені ОСОБА_6 на ОСОБА_7 , на 1 арк. кожна; договір купівлі-продажу автомобіля № АМЕЗКА-5539 від 26.05.2025 у трьох примірниках на арк. кожен; гарантійна та сервісна книжка на електроавтомобіль, на 20 арк.

Метою накладення арешту є забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні, збереження вищевказаного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Клопотання обґрунтовано тим, що Департаментом організації, процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв?язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000178 від 17.02.2025 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ст. 340, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 371, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 372 КК України, за фактом вчинення ним шахрайських дій у великих розмірах, за ч. 4 ст. 190 КК України, зловживання владою та службовим становищем, службового підроблення, що спричинило тяжкі наслідки, з боку посадових осіб МСЕК Черкаської області, пособництва ними у вчиненні шахрайських дій у великих розмірах, а також за фактом їх ймовірного незаконного збагачення, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст. 27, 4. 4 ст. 190 та ст. 368-5 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що колишній слідчий СВ Придніпровського РВ ОСОБА_8 , діючи умисно за попередньою змовою групою осіб притягнув завідомо невинну особу до кримінальної відповідальності; вчинив службове підроблення; завідомо незаконно затримав особу, що спричинило тяжкі наслідки; а також незаконно перешкоджав проведенню зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій.

У зв?язку з викладеним, 24.01.2025 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ст. 340, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 371, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 372 КК України.

B межах досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні встановлено, що ОСОБА_8 , у 2019 році оформив через МСЕК в Черкаській області ІІ групу інвалідності за, нібито, отримано травму у 2009 році. При цьому, за час роботи в органах МВС до 2019 року останній в медичні заклади не звертався. Впродовж 2019-2025 рр. ним отримано пенсійних виплат на загальну суму понад 550 тис. грн.

Відповідно до рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи ЦОФСО від 20.02.2025 за результатами перевірки обґрунтованості рішення МСЕК, наявна у ОСОБА_8 патологія нервової системи та опорно-рухового апарату обмежує його життєдіяльність в незначному ступені та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 відсутні дані для встановлення йому будь-якої групи інвалідності.

Відповідне рішення МСЕК, яким ОСОБА_8 оформлено інвалідність, скасовано.

3 урахуванням викладеного, а також зважаючи на значний суспільний резонанс, якого набула інформація щодо нарахування пенсійних виплат великій кількості діючих співробітників органів прокуратури, в діях ОСОБА_8 можуть вбачатися ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, тобто шахрайство, вчинене у великих розмірах, а в діях посадових осіб МСЕК Черкаської області - зловживання владою та службовим становищем, службового підроблення, що спричинило тяжкі наслідки, з боку посадових осіб МСЕК Черкаської області та пособництва ними у вчиненні шахрайських дій у великих розмірах, а також незаконне збагачення ними.

23.07.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000178 продовжено до 24.10.2025.

19.08.2025 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23.07.2025 у справі № 757/34541/25-к проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого вилучено зокрема належні їй наступні речі: зошит з письмовими записами, які стосуються діяльності МСЕК; документи з приводу придбання електроавтомобіля моделі «AUDI Q-4 40 2wd TOP» 2025 р. в., номер шасі НОМЕР_1 , а саме - акт огляду реалізованого транспортного засобу № 8553/25/000490 від 20.06.2025 у двох примірниках на 1 арк.; акт прийому-передачі автомобіля до договору № АМЕЗКА-5539 від 20.06.2025, у двох примірниках на 1 арк.; копія рахунка №? АМЕЗКА-5539 від 26,05.2025; дві квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки (№№ 118T006MQO та 118C002HYZ) від 27.05.2025; видаткову накладну № АMЕЗКА-5539 від 20,06.2025, на 1 арк.; сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження завершеного колісного транспортного засобу від 18.06.2025, на 2 арк.; дві довіреності (від 21.05.2025 та 10.07.2025), видані у м. Новоселиця Чернівецької області від імені ОСОБА_6 на ОСОБА_7 , на 1 арк. кожна; договір купівлі-продажу автомобіля № АМЕЗКА-5539 від 26.05.2025 у трьох примірниках на арк. кожен; гарантійна та сервісна книжка на електроавтомобіль, на 20 арк.

Постановою слідчого від 20.08.2025 зазначені вище вилучені під час обшуку речі визнано в якості речових доказів, оскільки містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Крім цього, постановою слідчого від 20.08.2025 призначено судову почеркознавчу експертизу, предметом дослідження якої є авторство виконаних підписів у документах з приводу придбання електроавтомобіля моделі «AUDI Q-4 40 2wd TOP» 2025 р. в., номер шасі НОМЕР_1 .

Таким чином, є обґрунтована необхідність застосування на даній стадії досудового розслідування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна з метою збереження речових доказів.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засідання надав пояснення, клопотання підтримав у повному обсязі, з підстав зазначених у нього, та просив задовольнити.

Представник власника майна - адвокат ОСОБА_4 у судовому засідання проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на його необґрунтованість.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, вивчивши клопотання та дослідивши його матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Згідно з ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною 10 ст. 171 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 171 КПК України).

Відповідно до положень ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК України арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Так, прокурором не обґрунтовано та не доведено, що вилучене майно відповідає положенням ст. 98 КПК України, тобто набуте кримінально протиправним шляхом, зберегло на собі сліди кримінально правопорушення або інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Також до матеріалів клопотання не долучено жодних доказів, які б давали слідчому судді достатні підстави вважати, що вилучене майно є засобом або знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

Щодо доводів прокурора про необхідність проведення судово-почеркознавчої експертизи вказаних документів, то слідчий суддя не бере їх до уваги з огляду на те, що у клопотання прокурором не обґрунтовано необхідність проведення вказаної експертизи для встановлення обставин вчинення кримінального провадження.

Таким чином, ні в матеріалах клопотання, ні під час судового розгляду прокурором не доведено існування ризиків, які б обґрунтували такий рівень втручання у право власності особи, яка не є підозрюваною у даному кримінальному провадженні.

Разом з тим, в даному випадку, слідчий суддя звертає увагу, що визнання вилученого в ході обшуку майна речовим доказом в даному кримінальному провадженні не є безумовною підставою для накладення арешту на таке майно, а виходячи зі змісту постанови про визнання речовим доказом - остання не містить переліку критеріїв відповідності вилученого майна ознакам речового доказу, що зазначені в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ» проти Сполученого Королівства» (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

В той же час таке обмеження права власності не є співмірним і пропорційним завданням кримінального провадження.

Враховуючи викладене, з метою недопущення необґрунтованого втручання держави у право власності слідчий суддя вважає клопотання недостатньо обґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 309, 376, 395, 532 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання прокурора групи прокурорів - прокурор третього відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв?язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000178 від 17.02.2025 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1