справа № 208/3599/25
провадження № 1-кп/208/1036/25
УХВАЛА

24 грудня 2025 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського у складі колегії суддів: головуючого, судді ОСОБА_1 , судді ОСОБА_2 , судді ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 ,

в закритому судовому засіданні по справі кримінального провадження № 0000051, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 111 КК України,

розглянувши клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває вищезазначене кримінальне провадження. Обвинуваченому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

У справі розпочато судовий розгляд, встановлено порядок дослідження доказів з оголошення письмових матеріалів.

Обвинувачений в судовому засіданні зробив заяву про застосування до нього незаконних методів досудового розслідування, внаслідок чого прокурором заявлено клопотання про направлення до ТУ ДБР у м. Суми ухвали суду для проведення відповідної перевірки.

Враховуючи думку сторони захисту, колегія суддів ухвалила клопотання прокурора задовольнити.

Прокурором також заявлено клопотання про продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке обґрунтовано тим, що Тур може переховуватись від суду, так як обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, може переховуватись від суду і вчинити інші злочини. Обвинувачений може незаконно вплинути на експерта з метою зміни ними показань на свою користь, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Захисник просив обрати підзахисному запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. Обвинувачений зазначив про недоведеність ризиків зазначених прокурором в клопотанні. Наголосив про неконкретність та недоведеність пред`явленого обвинувачення.

Суд розглянувши клопотання, вислухав учасників судового засідання, встановив наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду.

Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Відповідно до сформованої практики ЄСПЛ, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Суд у справі «Летельє проти Франції», вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» ЄСПЛ зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

З матеріалів справи вбачається, що Тур обґрунтовано, в достатній мірі для розгляду клопотання прокурора, обвинувачується у особливо тяжкому умисному злочині, санкція якого передбачає покарання у виді 15 років позбавлення волі або довічне ув`язнення з конфіскацією майна.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи. Тобто, у випадку вирішення питання про застосування заходу забезпечення кримінального провадження причетність особи до вчинення кримінального правопорушення не повинна мати категоричного висновку, а свідчити лише про її можливість.

Тур може ухилитись від суду з огляду на міру покарання яка йому загрожує у разі визнання винним, та враховуючи пред`явлене обвинувачення існує можливість переховування його на тимчасово окупованій території.

Також, суд погоджується з доводами прокурора щодо наявного ризику незаконного впливу обвинуваченого на експерта.

Висновки зазначеної особи є важливими у провадженні, і при встановленні наявності ризику впливу на нього, суд враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань у кримінальному провадженні, згідно якої після направлення обвинувального акта до суду, на стадії судового розгляду, такі особи допитуються в судовому засіданні. При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

На переконання суду, наведені прокурором у клопотанні ризики у сукупності із даними про особу обвинуваченого, та тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення є обґрунтованими та такими, що виправдовують подальше утримання його під вартою.

Обвинувальний акт спрямований до суду, що свідчить про досягнення мети сторони обвинувачення у виді збору відповідних доказів. Враховуючи викладене, суд не погоджується з наявністю ризиків зазначеними у клопотанні у виді перешкоджанню судовому розгляду іншим чином.

КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу поза всяким сумнівом порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак потребує встановлення реальної можливості допустити це в майбутньому.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Відповідно до ст. 183 КПК України, альтернативний запобіжний захід у виді застави суд не встановлює.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 181-184 КПК України, суд

у х в а л и в :

Клопотання прокурора задовольнити.

Строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 21.02.2026 року, без визначення розміру застави.

В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну ОСОБА_6 запобіжного заходу на не пов`язаний з триманням під вартою, відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, протягом 5-ти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_9