ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2827/25 Справа № 202/3152/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Донецької обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2025 року у кримінальному провадженні №0000126 від 27.10.2022 року, яким

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Красний Лиман Донецької області, громадянина України, з вищою лосвітою, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що фактично перебуває на окупованій території,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 111-1 КК України та виправдано, у зв`язку з недоведеністю того, що в його діянні є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2025 року ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 111-1 КК України та виправдано, у зв`язку з недоведеністю того, що в його діянні є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Відповідно до обвинувального акту Станом на 27 квітня 2022 року, відповідно до Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 25 квітня 2022 року № 75 (у редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 28 квітня 2022 року № 80), Лиманська міська територіальна громада, до складу якої входить с. Рубці, є тимчасово окупованою територією України.

ОСОБА_8 до 28.04.2022 займав посаду старости Рубцівського старостинського округу Лиманської територіальної громади Донецької області, у зв`язку з чим, відповідно до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997, був уповноважений міською радою, яка його затвердила, діяти в інтересах жителів відповідного старостинського округу у виконавчих відповідної ради, зобов`язаний сприяти жителям відповідного старостинського округу у підготовці документів, що подаються до органів місцевого самоврядування та місцевих органів виконавчої влади, а також у поданні відповідних документів до зазначених органів, надавати адміністративні послуги та/або виконувати окремі завдання адміністратора центру надання адміністративних послуг, брати участь у підготовці пропозицій до проекту місцевого бюджету в частині фінансування програм, що реалізуються на території відповідного старостинського округу, а також приймати участь у здійсненні контролю за використанням об`єктів комунальної власності, розташованих на території відповідного старостинського округу та здійсненні контролю за станом благоустрою відповідного старостинського округу.

Після 28.04.2022 (більш точну дату та час як в ході досудового розслідування так і в судовому засіданні не встановлено), ОСОБА_8 перебуваючи на тимчасово окупованій території - у с. Рубці Краматорського району Донецької області, у зв`язку із окупацією зазначеного села збройними силами російської федерації, діючи умисно, з порушенням вимог Конституції України та названих вище Законів України, реалізуючи свій злочинний умисел, з метою встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України, підтримання рішень та дій держави-агресора, збройних формувань, окупаційної адміністрації держави-агресора, співпраці з державою-агресором, збройними формуваннями та окупаційною адміністрацією, з метою зайняття керівної посади в незаконному новоствореному органі влади, на виконання нормативних актів, виданих представниками незаконних органів влади, а саме т.зв. «указу глави донецької народної республіки» від 03.03.2022 № 45 «про включення в зону впливу та відповідальності територій, що раніше перебували під контролем України» та т.зв. «указу глави донецької народної республіки» № 228 від 21.05.2022 «про внесення змін до указу глави донецької народної республіки від 03.03.2022 №45», добровільно надав згоду представникам рф та підтримуваним ними представникам т.зв. «днр» на зайняття посади голови сільської ради с. Рубці «днр», яка у подальшому відповідно до т.зв. «указу глави донецької народної республіки» від 12.06.2022 № 285 «про адміністрацію міста Красний Лиман» була включена у зону впливу зазначеної окупаційної адміністрації держави-агресора.

Продовжуючи протиправну діяльність, до кінця травня 2022 року (більш точну дату та час не встановлено), перебуваючи у с. Рубці Краматорського району Донецької області, ОСОБА_8 виконував обов`язки у незаконно створеному органі влади на посаді голови сільської ради с. Рубці т.зв. «адміністрації міста Красний Лиман днр», що пов`язана з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, зокрема: керівництво діяльністю сільської ради, розподіл обов`язків між її працівниками, контроль за їх діяльністю, прийняття працівників на роботу, звільнення та переміщення працівників.

Основним місцем провадження протиправної діяльності ОСОБА_8 є місце розташування сільської ради с. Рубці т.зв. «адміністрації міста Красний Лиман днр», а саме територія захопленої адміністративної будівлі Рубцівського старостинського округу Лиманської територіальної громади Донецької області, що знаходиться за адресою: Донецька область, Краматорський район с. Рубці, вул. 8-го Березня, 12А.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковані як колабораційна діяльність, а саме добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території - за ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Доводи апеляційної скарги:

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.05.2025 р. стосовно ОСОБА_8 , виправданого за ч. 5 ст. 111-1 КК України, у зв?язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Прокурор просив апеляційний суд ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5ст.111-1 КК України, із призначеннням покарання у виді 10 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 15 років із конфіскацією майна.

В обгрунтування апеляційних вимог зазначає, що у мотивувальній частині вироку судом зазначено, що з показань свідків встановлено тільки факт проведення зборів мешканців села Рубці, і що на цих зборах хтось з мешканців села запропонував ОСОБА_8 зайняти посаду голови сільської ради, на що останній погодився. Разом з тим, стороною обвинувачення не надано доказів щодо повноважень зазначених зборів, про голосування та його фіксацію, щодо реалізації прийнятого зборами рішення, суду не надано жодного доказу, що підтверджує зайняття ОСОБА_8 як посади голови сільської ради, так і щодо обрання до певних органів влади окупанта.

Судом зазначено, що допитані в судовому засіданні свідки обвинувачення пояснили, що їм відомо, що через два тижні після зборів на посаду голови сільської ради с. Рубці «днр» окупаційними властями була призначена інша людина, та ніхто не повідомив, яким чином відбулось це призначення, що ставить під сумнів будь-яке значення для окупаційної влади зборів мешканців села.

Проте, в супереч п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України, такі висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, що вплинуло на вирішення питання про невинуватість обвинуваченого.

Звертає увагу, що стороною обвинувачення ОСОБА_8 інкримінується вчинення кримінального правопорушення у формі зайняття громадянином України посади, пов?язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, а не у формі обрання до таких органів. Наголошує, що лише самого факту добровільного зайняття громадяном України однієї із таких посад достатньо для кваліфікації відповідних дій за ч. 5 ст. 111-1 КК України, адже суспільна небезпечність таких дій є очевидною, оскільки особа допомагає агресору створити вертикаль незаконних органів влади. Саме така вертикаль є основою функціонування державного механізму загалом.

Зазначає, що вказані обставини підтверджуються допитами шести прямих свідків, які були у селі в період окупації та були очевидцями призначення ОСОБА_8 на посаду та виконання ним в подвльшому організаційно-розпорядчих функцій.

Крім того, у вироку не зазначено, з якої причини судом не взято до уваги протокол пред?явлення особи для впізнання, проведенного зі свідком ОСОБА_9 , в якому свідок впізнала обвинуваченого ОСОБА_8 , як особу, яка займала посаду голови сільської ради с. Рубці т.зв. адміністрації м. Красний Лиман т.зв «ДНР».

Звертає увагу, що судом було перелічено документи, які були виявлені в мережі Інтернет та наданні стороною обвинувачення в якості доказів, однак всупереч вимогам ст. 94 КПК України, судом не надано їм оцінку.

Крім того, всупереч вимогам КПК України судом взагалі не надано оцінку показанням свідка ОСОБА_9 .

Наголошує, що суд переконливо не вмотивував доведеність встановлених судом обставин, не дав оцінку доказам сторони обвинувачення, не з?ясувавши в повній мірі обставин злочину, обмежившись загальним формулюванням понять та переліком досліджених доказів і показів свідків, не надавши їм належної обгрунтованої оцінки, що вплинуло на ухвалення судового рішення, його законність і обгрунтованість.

Звертає увагу, що прокурором 23.12.2024 р. в судовому засіданні заявлено клопотання про оголошення обвинуваченого у розшук, оскільки відповідно до інформації начальника Слов?янського РВ 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях на теперішній час ОСОБА_8 не перебуває на тимчасово окупованій території України та на території країни-агресора, на початку березня 2023 року транзитом через територію російської федерації виїхав на територію Європейського союзу, а саме у Німеччину, де перебуває і по теперішній час.

Сторона обвинувачення зазначає, що обставини, які були підставою для здійснення спеціального судового провадження на даний час відпали, тому продовження проведення спеціального судового провадження у даному кримінальному провадженні на даний час неможливо, у зв?язку з чим клопотання про оголошення розшуку обвинуваченого мало бути задоволено. Вважає, що судом незаконно було відмовлено стороні обвинувачення у задоволенні такого клопотання через відсутність регулювання такої процедури КПК України.

Звертає увагу, що в порушення вимог кримінального процесуального законодавства суд не навів у вироку належних обгрунтувань всій сукупності доказів, досліджених під час судового розгляду, яка поза розумним сумнівом доводить винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому діяння, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Звертає увагу, що судом в порушення норм чинного законодавство не було повідомлено ОСОБА_8 про виклик до суду після 07 липня 2023 року шляхом розміщення на офіційному веб-сайті суду жодного виклику. Відсутні і публікації про виклик ОСОБА_8 у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження на 14.08.2024 р., коли було допитано свідка ОСОБА_9 , 21.10.2024 р., коли було дипано свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , на 08.05.2025 р., коли відбулися судові дебати.

Аналогічним чином всупереч вимогам КПК України до відома обвинуваченого не було доведено і зміст вироку суду першої інстанції.

Позиції сторін в суді :

Прокурор в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити з підстав, зазначених в ній.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційний розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia), повідомленого через засоби масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження газету «Урядовий кур?єр» та офіційний веб-сайт суду. Від обвинуваченого заяв, протестів та клопотань на адресу суду не подходило.

Дане кримінальне провадження здійснювалось з обов`язковою участю захисника, призначеного державою.

Висновки суду:

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає наступне:

Відповідно до вимог ч. 1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Приписами ст. 370 КПК України визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Згідно ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Аналіз зазначених норм процесуального закону вказує на те, що висновок про недоведеність пред`явленого обвинувачення суд може зробити на підставі дослідження та оцінки всіх доказів, наданих стороною обвинувачення, як окремо, так і їх сукупності, з належним мотивуванням того, чому суд відкидає докази обвинувачення.

Проте, як вбачається з матеріалів провадження і про це слушно зазначено в апеляційній скарзі прокурора, в оскарженому вироку не зазначено, з якої причини судом не взято до уваги протокол пред?явлення особи для впізнання, проведенного зі свідком ОСОБА_9 , в якому свідок впізнала обвинуваченого ОСОБА_8 , як особу, яка займала посаду голови сільської ради с. Рубці т.зв. адміністрації м. Красний Лиман т.зв «ДНР».

Судом було перелічено документи, які були виявлені в мережі Інтернет та наданні стороною обвинувачення в якості доказів, однак всупереч вимогам ст. 94 КПК України, судом не надано їм будь-яку оцінки.

Також, всупереч вимогам КПК України судом взагалі не надано оцінку показанням свідка ОСОБА_9 .

Крім того, ОСОБА_8 обвинувачувався органом досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України у формі зайняття громадянином України посади, пов?язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території.

Проте, суд 1-ї інстанції у оскарженому вироку зробив висновок про недоведеність обвинувачення з огляду на невстановлення повноважень зборів жителів с. Рубці, даних про голосування та фіксацію його результатів та реалізації прийнятого зборами рішення про обрання ОСОБА_8 . Хоча останньому і не було пред`явлено обвинувачення у колабораційній діяльності у формі добровільного обрання до незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території.

Однією з підстав скасування вироку за приписами ст.409 КПК України є невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, яка згідно ст.411 КПК України може виявлятись у тому, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; та якщо суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає що висновок суду про недоведеність вини ОСОБА_8 є предчасним, прийнятим без належної оцінки сукупності доказів, наданих стороною обвинувачення. Тобто, судом припущена невідповідність висновків фактичним обставинам кримінального провадження, яка вплинула на правильність та обгрунтованість висновку суду.

Тому на підставі ст.409 КПК України оскаржений вирок підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ч.1 ст.412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених частиною третьою статті 323 чи статтею 381 цього Кодексу, або прокурора, крім випадків, коли його участь не є обов`язковою.

Так, відповідно до вимог Розділу IV КПК України, участь обвинуваченого під час підготовчого судового засідання та судового розгляду є обов`язковою, що відповідає гарантіям, закріпленим, міжнародними нормативно - правовими актами в сфері захисту прав людини.

Зокрема, право обвинувачуваного захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, є істотним елементом засобів процесуального захисту, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Крім того, Міжнародний пакт про громадянські та політичні права 1966 року передбачає, що кожний має право при розгляді будь-якого пред`явленого йому обвинувачення на ряд гарантій на основі повної рівності й, зокрема, бути засудженим у його присутності та захищати себе особисто або за допомогою обраного ним захисника.

Таким чином, особиста присутність особи у судовому процесі, виділена як одна з найбільш фундаментальних гарантій права на справедливий розгляд справи, гарантований ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, відповідно до якої «кожна людина має право під час будь - якого кримінального обвинувачення, що їй пред`явлене, на справедливий розгляд справи судом».

Відповідно до ч.3 ст. 323 КПК України, судовий розгляд у кримінальному провадженні і щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 КПК України, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та оголошений у міждержавний та/або міжнародний розшук. За наявності таких обставин, за клопотанням прокурора, до якого додаються матеріали про те, що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, суд постановляє ухвалу про здійснення спеціального судового провадження стосовно такого обвинуваченого.

Процедури «in absentia» неминуче припускають деякий відступ від загальних правил кримінального процесу. Особливе значення при цьому надається питанню про забезпечення прав відсутнього в залі судового засідання підсудного. У прецедентній практиці Європейського суду з прав людини були вироблені критерії, яким має відповідати таке провадження. При цьому Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності забезпечення процесуальних прав і гарантій осіб, що беруть участь у кримінальному процесі. До таких прав, що підлягають безумовному дотриманню, насамперед, відносяться: право бути присутнім під час розгляду справи, право на захисника, право бути вислуханим, право оскаржити заочний вирок.

Так, у рішенні «Медєніца проти Швейцарії» Європейський Суд з прав людини зазначив, що існування процедури заочного кримінального провадження не викликає заперечень лише за умови, що при цьому дотримуються гарантії, що забезпечують права людини, закріплені Конвенцією.

Ключове значення в цьому випадку відіграє повідомлення особи про порушене проти неї кримінальне провадження, яке мало бути здійснено відповідно до процесуальних і матеріальних вимог, що гарантують ефективне здійснення її прав, при тому, що неясна і неофіційна інформація є недостатньою (справа «Сейдовіч проти Італії»). Повідомлення має бути зроблене офіційно, а твердження про наявність повідомлення з листів родичів або від співробітників засобів масової інформації (справа «Шомоді проти Італії»), є необґрунтованими.

Так, у справі «Сейдовіч проти Італії» Суд зазначив, що питання, яке слід вирішити в даній справі, полягає в тому, чи можна за відсутністю офіційного повідомлення про справу вважати заявника в достатній мірі проінформованим про те що він був притягнутий до кримінальної відповідальності та відбудеться судовий розгляд його справи, щоб він мав можливість вирішити: відмовитися від свого права приймати участь в слуханні справи чи ухилитися від правосуддя.

Також, слід зазначити, що відповідно до ст. 323 КПК України, повістки про виклик обвинуваченого у разі здійснення спеціального судового провадження надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а процесуальні документи, що підлягають врученню обвинуваченому, надсилаються захиснику. Інформація про такі документи та повістки про виклик обвинуваченого обов`язково публікуються у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5 цього Кодексу. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

З матеріалів провадження убачається, що вказаних вимог закону при розгляді провадження судом першої інстанції не дотримано.

Зокрема, як убачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 28.11.2023 р. було вирішено в рамках даного кримінального провадження здійснювати спеціальне судове провадження (а.с. 95-97 том 1). Однією з підстав для здійснення спеціального судового провадження була інформація про перебування ОСОБА_8 на тимчасово окупованій території України.

Як вбачається з долученої до матеріалів провадження інформації начальника Слов`янського РВ 2 управління (3 дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях на теперішній час ОСОБА_8 не перебуває на тимчасово окупованій території України та на території країни-агресора. На початку березня 2023 року транзитом через територію російської федерації виїхав на територію Європейського союзу, а саме у Німеччину, де перебуває і по теперішній час.

Вказану інформацію було оголошено прокурорм під час судового розгляду в суді першої інстанції, проте проігноровано суддею, а клопотання про повідомлення обвинуваченого ОСОБА_8 за місцем його перебування на данний час або оголошення у розшук без задоволення, оскільки відсутнє регулювання такої процедури КПК України.

Тобто, з огляду на вказану інформацію про находження обвинуваченого на території Німетчини, та враховуючи приписи ч.3 ст. 323 КПК України у суда 1-ї інстанції були відсутні підстави для розгляду провадження в порядку «in absentia». Відповідно, суду необхідно було вжити передбачених КПК заходів по повідомленню обвинуваченого про розгляд провадження, а в разі неявки обвинуваченого в судове засідання вирішити питання про застосування заходів по забезпеченню його прибуття до суду, передбачених ч.1ст.323, ч.1 ст.335 КПК, в тому числі і оголошення розшуку обвинуваченого.

У провадженні, що розглядається, суд 1-ї інстанціїї залишив без належної уваги та реагування інформацію про те, що обвинувачений вже не знаходиться на тимчасово окупованній територіі чи на території російської федерації, не пересвідчився в дійсній відсутності обвинуваченого за місцем його проживання та не вжив достатніх заходів, щоб проінформувати обвинуваченого про те, що відбудеться судовий розгляд провадження відносно нього.

До того ж, відсутні і публікаціях про виклик ОСОБА_8 у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження на 14.08.2024 р., коли в судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_9 , а також на 21.10.2024 р. допит свідка ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , на 08.05.2025 р. проведено судові дебати.

Наведене є істотним порушенням кримінального процесуального закону, порушенням права на захист, що перешкодило суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

З урахуванням зазначеного, вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2025 року стосовно ОСОБА_8 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, під час якого слід врахувати викладене та із додержанням приписів кримінального процесуального закону щодо процедури судового розгляду дослідити надані сторонами докази та на грунті всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом надати оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупністі зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, постановити законне і обґрунтоване рішення з наведенням докладних мотивів його прийняття.

Керуючись ст.ст. 404-419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеліційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2025 року, яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 111-1 КК України та виправдано, у зв`язку з недоведеністю того, що в його діянні є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4