УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Вінницького міського суду Вінницької області скаргу ОСОБА_3 , в порядку ст. 303 КПК України, на постанову дізнавча СД ВРУП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 18.12.2025 про закриття кримінального провадження № 0000263 внесеного до ЄРДР 03.12.2020, за відсутності фіксації судового розгляду технічними засобами,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла скарга ОСОБА_3 , в порядку ст. 303 КПК України, на постанову дізнавча СД ВРУП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 18.12.2025 про закриття кримінального провадження № 0000263 внесеного до ЄРДР 03.12.2020.

Скарга мотивована тим, що за заявою ОСОБА_3 до органів Національної поліції України було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо блокування електронної пошти заявника та члена його родини на офіційні адреси Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова та уповноваженого з питань запобігання корупції.

Заявник звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного з несанкціонованим втручанням у роботу електронних комунікаційних систем - поштових скриньок, що має ознаки злочину, передбаченого ст. 361 КК України, а також перешкоджання діяльності викривача корупції та застосування негативних заходів впливу, у тому числі щодо члена родини викривача.

Відомості за ухвалою слідчого судді від 29.11.2025 року були внесені до ЄРДР у грудні 2025 році.

16 грудня 2025 року заявника було допитано як потерпілого та вручено пам`ятку потерпілого.

18 грудня 2025 року дізнавач ОСОБА_4 винесла постанову про закриття кримінального провадження, яку заявник отримав з супровідним листом 22 грудня 2025 року.

На переконання заявника, незважаючи на характер і складність заявлених обставин, досудове розслідування було незаконно здійснене дізнавачем, який згодом виніс постанову про закриття кримінального провадження.

Заявник вважає постанову про закриття кримінального провадження № 0000263 від 18.12.2025 такою, що винесено дізнавачем лейтенантом поліції ОСОБА_4 незаконною, необґрунтованою, яка винесена передчасно, без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення та такою, що підлягає скасуванню, а дії дізнавача протиправними у зв`язку із таким.

У провадженні допущено системні порушення: витяг з ЄРДР не був наданий, а лише пред`явлений для ознайомлення; заявник і потерпілий були позбавлені можливості заявляти клопотання; постанова про закриття винесена без забезпечення процесуальних гарантій.

Це суперечить ст. 55, 56, 214 КПК України та саме по собі є підставою для визнання дій дізнавача незаконними.

У постанові дізнавач послалася на нібито тривалі відключення енергопостачання, як пояснення проблем з електронною поштою.

Це твердження є неправдивим та не підтверджене жодним доказом, оскільки: у серпні та вересні відповідного року тривалих відключень електропостачання не було; у заяві про кримінальне правопорушення чітко зазначено конкретний період блокування електронних скриньок, який не співпадає з будьякими аварійними чи плановими відключеннями; дізнавач не витребувала жодної офіційної інформації, жодних підтверджуючих документів від оператора електромереж, не навела довідок або документів.

Таким чином, на переконання заявника, дізнавач підмінила доказування припущеннями, що є прямим порушенням ст. 9 та ст. 94 КПК України і свідчить про викладення в постанові недостовірних обставин.

У заяві про злочин чітко визначено: період блокування електронних скриньок; вибірковий характер блокування (лише адреси викривача та члена його родини); стабільну роботу інших електронних адрес.

Дізнавач не спростувала жодної з цих обставин, не провела жодної технічної перевірки, не витребувала серверні логи та налаштування поштових фільтрів ВНМУ та не встановила осіб, відповідальних за адміністрування доменів та поштових систем ВНМУ, не допитано адміністратора електронної пошти та уповноваженого з питань запобігання корупції, не виконано жодної дії, прямо зазначеної у заяві про злочин.

Це, на думку заявника, свідчить про формальний підхід та порушення принципу повного розслідування та є порушенням вимог ст. 9, 22 КПК України щодо повного та неупередженого розслідування.

За таких умов закриття кримінального провадження є передчасним і незаконним.

Зміст заяви прямо вказує на можливі ознаки несанкціонованого втручання в роботу електронних комунікаційних систем.

Характер події очевидно свідчить про кіберзлочин, однак дізнавач: не направила матеріали до кіберполіції; не ініціювала жодної комп`ютерно-технічної експертизи; не витребувала серверні логи.

Закриття провадження без цих дій і залучення спеціалізованого підрозділу (кіберполіції) є грубим порушенням обов`язку повного і ефективного розслідування.

16 грудня 2025 року проведено допит потерпілого та вручено пам`ятку потерпілого;

18 грудня 2025 року винесено постанову про закриття кримінального провадження.

Отже між допитом потерпілого (16.12.2025) та закриттям провадження (18.12.2025) минуло два дні, за які об`єктивно неможливо провести реальне розслідування. За два дні об`єктивно неможливо отримати відповіді на запити; провести експертизи; дослідити серверні логи; встановити причетних осіб.

Це свідчить, що жодного реального досудового розслідування не проводилося, а постанова була підготовлена заздалегідь, рішення про закриття було прийняте без фактичного дослідження обставин.

У постанові зазначено формулювання: «відсутність в діянні складу кримінального проступку».

Водночас заявлені обставини стосуються ст. 361 КК України, яка є злочином, а не кримінальним проступком.

Це є юридичною помилкою, оскільки: у заяві йдеться про ст. 361 КК України; ст. 361 КК України не є кримінальним проступком, а є злочином; відповідно, дізнавач взагалі не є належним суб`єктом розслідування.

Заявлені обставини стосуються злочину, а не проступку, мають ознаки кіберзлочину, пов`язані з втручанням у роботу електронних комунікаційних систем.

Відповідно розслідування не могло здійснюватися дізнавачем, матеріали повинні були бути передані слідчому слідчого відділу та до кіберполіції.

Відповідно до ст. 216 КПК України, дізнавачі здійснюють досудове розслідування лише кримінальних проступків.

Натомість обставини, викладені у заяві про кримінальне правопорушення, містять ознаки злочину, передбаченого ст. 361 КК України (несанкціоноване втручання в роботу комп`ютерів, систем та мереж, електронних комунікаційних та інформаційних систем).

Зазначені обставини не є кримінальним проступком, стосуються дій посадових осіб установи, а не побутового інциденту.

У поданій заяві прямо йдеться про можливе вчинення системного перешкоджання діяльності викривача корупції з боку посадових осіб юридичної особи публічного права.

Згідно з положеннями Кримінального кодексу України, ст. 361 КК України не відноситься до кримінальних проступків, а є злочином, досудове розслідування якого віднесене до повноважень слідчого, а не дізнавача.

Дізнавач не є належним суб`єктом досудового розслідування цього кримінального правопорушення, а всі прийняті ним процесуальні рішення, у тому числі постанова про закриття кримінального провадження, винесені неналежним суб`єктом та підлягають скасуванню як такі, що ухвалені з істотним порушенням вимог КПК України.

Крім того, з огляду на кіберхарактер інкримінованих дій, матеріали кримінального провадження мали бути негайно передані слідчому слідчого підрозділу та до спеціалізованого підрозділу кіберполіції, чого зроблено не було.

Розслідування фактів: вибіркового блокування електронних адрес; втручання в роботу корпоративних поштових серверів; можливого зловживання службовим становищем, вимагає: спеціальних знань у сфері кібербезпеки; призначення комп`ютерно-технічних експертиз; залучення спеціалізованих підрозділів.

Дізнавач: не наділений відповідними повноваженнями; не здійснив жодної технічної слідчої дії; фактично обмежився формальним опитуванням.

Це, на переконання заявника, прямо суперечить вимогам ст. 9 та 22 КПК України щодо повного і неупередженого розслідування.

У заяві прямо зазначено, що: ОСОБА_3 має офіційний статус викривача корупції; гарантії захисту поширюються на членів родини викривача (ч. 3 ст. 53-3 Закону України «Про запобігання корупції»).

Однак дізнавач: не надав жодної правової оцінки діям як можливим негативним заходам впливу; проігнорував спеціальні норми антикорупційного законодавства; не перевірив мотиви та причинно-наслідковий зв`язок між викривальною діяльністю і блокуванням комунікацій.

У постанові зазначено, що закривається провадження «від 03.12.2020 року», хоча: заява подана у 2025 році; ЄРДР внесений у 2025 році; провадження щодо цих обставин 2020 року не існує.

Постанова дізнавачки ОСОБА_4 , на думку заявника, є незаконною та необґрунтованою, прийнята з істотним порушенням КПК України та фактично унеможливлює ефективний захист прав потерпілого оскільки: досудове розслідування здійснювалося неналежним суб`єктом; порушено правила підслідності; проігноровано статус викривача корупції; містить недостовірні фактичні обставини (вигадані відключення електроенергії); ігнорує конкретний час і спосіб вчинення злочину, викладені у заяві; прийнята без звернення до кіберполіції та без технічної перевірки; розслідування проведено формально, без обов`язкових слідчих дій; винесена внаслідок формального та надшвидкого блискавичного розслідування; порушено процесуальні права заявника та потерпілого. Містить грубу помилку в правовій кваліфікації (проступок замість злочину). Містить неправдиву дату провадження (2020 замість 2025).

Такі порушення унеможливлюють існування постанови в правовому полі, є істотними та вимагають скасування постанови із зобов`язанням передати матеріали для належного розслідування слідчому слідчого відділу та/або спеціалізованому підрозділу кіберполіції.

На підставі вищевикладеного, заявник ОСОБА_3 просив слідчого суддю скасувати постанову дізнавча СД ВРУП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 18.12.2025 про закриття кримінального провадження № 0000263 внесеного до ЄРДР 03.12.2020, зобов`язати орган досудового розслідування відновити розслідування та зобов`язати передати матеріали кримінального провадження слідчому слідчого відділу та/або спеціалізованому підрозділу кіберполіції.

Заявник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про причини неприбуття суд не повідомив.

Дізнавач СД ВРУП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_4 проігнорувала виклик суду для участі у розгляді скарги в порядку ст. 303 КПК України, хоча про дату, час та місце розгляду скарги була повідомлена завчасно та належним чином. Окрім того дізнавачем проігноровано вимоги суду та не надано матеріалів кримінального провадження № 0000263 внесеного до ЄРДР 03.12.2020 для дослідження їх судом.

Вивчивши матеріали скарги слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи вищенаведене, судовий розгляд здійснювався за відсутності фіксації судового розгляду технічними засобами.

Забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора є однією із загальних засад кримінального провадження. Відповідно до ст. 24 КПК України це право гарантується кожному.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора:

1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування;

2) рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником;

4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

5) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою;

6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом;

7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником;

8) рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником;

9-1) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником.

10) повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником;

11) відмова слідчого, дізнавача, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, - стороною захисту, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, її представником.

Відповідно до ч. 1 ст. 284 КПК України Кримінальне провадження закривається в разі, якщо: 1) встановлена відсутність події кримінального правопорушення; 2) встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення; 3) не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати; 3-1) не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі. Учасники кримінального провадження мають право заявляти клопотання прокурору про закриття кримінального провадження за наявності передбачених цим пунктом підстав; 3-1) не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі; 4-1) втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння; 5) помер підозрюваний, обвинувачений, особа, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку з її смертю, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого; 6) існує вирок по тому самому обвинуваченню, що набрав законної сили, або постановлена ухвала суду про закриття кримінального провадження по тому самому обвинуваченню; 7) потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством; 8) стосовно кримінального правопорушення, щодо якого не отримано згоди держави, яка видала особу; 9) стосовно податкових зобов`язань особи, яка вчинила дії, передбачені статтею 212 Кримінального кодексу України, досягнутий податковий компроміс відповідно до підрозділу 9-2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України; 9-1) існує нескасована постанова слідчого, дізнавача, прокурора про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 цієї частини, у кримінальному провадженні щодо того самого діяння, що розслідувалося з дотриманням вимог щодо підслідності. Учасники кримінального провадження мають право заявляти клопотання слідчому, дізнавачу, прокурору про закриття кримінального провадження за наявності передбачених цим пунктом підстав; 10) після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Враховуючи той факт, що дізнавачем проігноровано виклик суду для участі у розгляді скарги, не надано матеріалів кримінального провадження для дослідження їх судом, не доведено в судовому засіданні правових підстав для закриття вказаного кримінального провадження та не спростовано тверджень заявника у поданій скарзі, слідчий суддя дослідивши доводи заявника, зазначені у поданій скарзі та додані до неї докази в підтвердження вимог скаржника, приходить до висновку, що дізнавач під час проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0000263 внесеного до ЄРДР 03.12.2025, в порядку ст. 40 КПК України, не виконала у повному обсязі вимог названої статті, не вичерпала можливості отримання доказів по справі, не провела належного досудового розслідування усіх обставин кримінального правопорушення, досудове розслідування проведено неповно, оскільки не проведено усіх слідчих дій на які посилається заявник, чим порушено вимоги ст. 9 КПК України.

З наведених обставин слідчий суддя вважає, що оскаржувана постанова не може залишатися в силі, та підлягає скасуванню.

Разом з тим, слідчий суддя звертає увагу, що діючим КПК України слідчий суддя не наділений повноваженнями зобов`язувати слідчого, дізнавача, прокурора передавати матеріали певного кримінального провадження іншому підрозділу або органу досудового розслідування, а тому вимоги заявника у даній частині задоволенню не підлягають.

З огляду на вищенаведене, слідчий суддя вважає, що постанова дізнавача про закриття кримінального провадження є передчасною, а скарга ОСОБА_3 , в порядку ст. 303 КПК України, на постанову дізнавча СД ВРУП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 18.12.2025 про закриття кримінального провадження № 0000263 внесеного до ЄРДР 03.12.2020, підлягає до часткового задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 284, 303, 306, 309, 369, 370, 372 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 , в порядку ст. 303 КПК України задовольнити частково.

Постанову дізнавча СД ВРУП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 18.12.2025 про закриття кримінального провадження № 0000263 внесеного до ЄРДР 03.12.2020 скасувати.

Копію ухвали слідчого судді направити до ВРУП ГУНП у Вінницькій області для організації відновлення та продовження досудового розслідування кримінального провадження.

Ухвала слідчого судді остаточна та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя