КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2026 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 26.11.2025,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26.11.2025 призначено судовий розгляд на підставі обвинувального акту стосовно ОСОБА_6 ,який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, а також задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 24.01.2026 включно.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_7 подав в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині продовження обвинуваченому строку тримання під вартою та постановити в цій частині нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту за його місцем проживання.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що прокурор не долучив до клопотання жодного доказу на підтвердження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Наголошує, що клопотання прокурора не містить даних про те, що ОСОБА_6 чинить перешкоди слідству, а його поведінка не свідчить про наявність вказаних у клопотанні ризиків. Стверджує, що обвинувачений не має наміру переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки вину в інкриміновану злочині визнає та активно співпрацює з органом досудового розслідування. Вказує на відсутність ризику незаконного впливу на свідків, оскільки останні вже допитані. Зауважує, що обвинувачений позбавлений можливості знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки всі речові докази були вилучені. Звертає увагу, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні малолітню дитину, проходить військову службу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Розглядаючи питання щодо продовження строку тримання під вартою, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

У даному кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м.Києва від 11.01.2025 ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становило 242240 грн., яка була внесена на відповідний рахунок, а 13.01.2025 обвинувачений був звільнений з під варти.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 17.11.2025 клопотання слідчого задоволено та змінено обраний щодо ОСОБА_6 запобіжний захід із застави на тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 26.11.2025, без визначення розміру застави, з покладенням обов`язків, передбачених ст.182 КПК України.

Своє рішення слідчий суддя обґрунтував тим, що обвинувачений порушив умови звільнення з під варти під заставу, обов`язків не виконав, на виклики слідчого не з`являвся, змінив місце проживання, у зв`язку з чим був оголошений у розшук.

Оскаржуваною ухвалою суду клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 24.01.2026 включно.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що ОСОБА_6 порушив умови раніше обраного запобіжного заходу у виді застави, існує ризик переховування від суду, про що свідчить характер та тяжкість протиправних дій, в яких ОСОБА_6 обвинувачується, а саме збут заборонених речовин у великих розмірах, що є особливо тяжким злочином.

Проте, як вбачається з долучених стороною захисту військово-облікових документів, після звільнення з під варти 13.01.2025 ОСОБА_6 27.02.2025 був мобілізований на військову службу до військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ст.335 КПК України проходження обвинуваченим військової служби за призовом під час мобілізації є підставою для зупинення судового провадження, а тому не може визнаватись ухиленням від суду.

Також у колегії суддів немає підстав вважати, що обвинувачений умисно порушив умови обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді застави та покладені на нього обов`язки, оскільки відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

За невиконання громадянином під час мобілізації своїх обов`язків, ухилення від мобілізації, військового обліку та навчальних зборів встановлено адміністративну та кримінальну відповідальність.

На думку колегії суддів, доводи клопотання прокурора про те, що ОСОБА_6 переховувався від органу досудового розслідування не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, оскільки з лютого 2025 року останній проходив військову службу та не міг виконувати процесуальні обов`язки обвинуваченого.

За таких обставин, клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необґрунтованим та невмотивованим, а судом першої інстанції неповно досліджено всі обставини справи та не дотримано вимог кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 .

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, оскаржувана ухвала скасуванню, а клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід залишити без задоволення.

Колегія суддів не вбачає підстав для обрання обвинуваченому будь-якого іншого запобіжного заходу, оскільки вважає, що обвинувачений ОСОБА_6 не порушував умов раніше обраного щодо нього ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 11.01.2025 запобіжного заходу у виді застави, підстави для звернення її в дохід держави відсутні.

Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 26.11.2025 в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 24.01.2026 включно - скасувати.

У задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - відмовити та звільнити ОСОБА_6 з-під варти в залі суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3