печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2025 року м. Київ

Печерський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

кримінальне провадження № 0000174 відомості про яке 27.02.2020 внесено до ЄРДР за обвинуваченням,

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, українки, уродженки м. Донецька, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 260, ч. 1 ст. 263 КК України, -

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_5 , обвинувачена ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В :

В Печерському районному суді м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0000174 відомості про яке 27.02.2020 внесено до ЄРДР за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 260, ч. 1 ст. 263 КК України.

Під час судового розгляду кримінального провадження, захисник ОСОБА_5 заявив клопотання про закриття кримінального провадження в частині обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 260 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Клопотання захисника, обвинувачена ОСОБА_6 підтримала та просила задовольнити.

Проти задоволення клопотання захисника про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, прокурор ОСОБА_4 заперечував, зазначаючи, що строки давності були перервані вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Судом роз`яснено ОСОБА_6 наслідки закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, передбачених ст. 49 КК України.

Вислухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши надані документи кримінального провадження, суд вважає клопотання такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного.

У відповідності з приписами п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Санкція ч. 2 ст. 260 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Згідно з ч. 5 ст. 12 КК України, тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

В контексті застосування положень ст. 49 КК України суд зауважує, що чинним кримінальним законом не передбачено диференційованого підходу до визначення початку перебігу строку давності.

Вирішення відповідного питання, на переконання суду повинно здійснюватися крізь призму принципу верховенства права як базової вимоги, що висувається до національних нормативно-правових актів у практиці Європейського суду з прав людини.

Одним із елементів верховенства права, визнається принцип правової визначеності та передбачуваності законодавства, згідно з яким обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, що встановлюються такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинно ґрунтуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, розуміти юридичні наслідки своєї поведінки.

Принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості та однозначності правових норм. Тож правова визначеність передбачає, щоб правові норми були чіткими й точними, спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій та правовідносин, що виникають. Відповідно до принципу правової визначеності правозастосовний орган у випадку неточності, недостатньої чіткості, суперечливості норм позитивного права має тлумачити норму на користь невладного суб`єкта. Це правило пріоритету норми за найбільш сприятливим для особи тлумаченням.

Вирішуючи питання про те, з якого часу потрібно визначати початковий момент перебігу строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення особою триваючого злочину, суд враховує правило, що випливає з презумпції невинуватості, відповідно до якого всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (in dubio pro reо), що відображено у ст. 62 Конституції України.

Триваючий злочин вважається закінченим з моменту початкового дії або бездіяльності суб`єкта злочину, а злочинний стан особи у цьому випадку припиняється з моменту, коли сама зобов`язана особа його припинила з власної волі або з причин, які не залежать від її волі. Встановлення часу вчинення злочину пов`язується саме з моментом його юридичного завершення, тобто з моментом, коли відповідний склад злочину визнається закінченим.

Таким чином, часом вчинення триваючого злочину доцільно визнавати момент початку вчинення протиправного діяння, що відповідає положенням ч. 4 ст. 3 КК України.

Відповідно, початок перебігу строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (ст. 49 КК України) слід рахувати з моменту юридичного закінчення складу злочину, а не з моменту припинення особою злочинного стану.

Крім того, оскільки факт вчинення ОСОБА_6 нового злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України має бути підтвердженим вироком суду, що набрав законної сили, доводи прокурора в цій частині є неспроможними.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 11.01.2024 у справі № 186/1405/17, провадження № 51-2627 км 23.

За такого, обставин, які б свідчили про зупинення або переривання строків давності, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 49 КК України, судом не встановлено.

Так, відповідно до обвинувачення, ОСОБА_6 інкримінованого вчинення діяння, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України в період з березня 2014 року, але не пізніше 09.01.2015 року, тобто строки притягнення до відповідальності за його вчинення минули 09.01.2025.

Таким чином, ураховуючи вищевикладене, ОСОБА_6 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності в частині вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України з підстав, визначених у ст. 49 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 49 КК України, ст. ст. 284-288, 314, 369-372, 395 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання захисника - задовольнити.

ОСОБА_6 звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження № 0000174 відомості про яке 27.02.2020 внесено до ЄРДР в частині обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду, через Печерський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1