Справа № 635/2655/25
Провадження № 1-кп/635/942/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року сел. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел.Покотилівка обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 00020329 внесеному 13 лютого 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, військовослужбовця призваного під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 НГ України, перебуваючого на посаді стрілець-санітар 2 відділення 1 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення (на спеціалізованих броньованих автомобілях) 1 батальйону оперативного призначення, не одруженого, маючого на утриманні батьків пенсійного віку, маючого середню-спеціальну освіту, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, -

встановив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_4 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) № 148 мтд від 23.07.2024 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 НГ України.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) № 1 мтд від 01.01.2025 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду стрільця-санітара 2 відділення 1 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення (на спеціалізованих броньованих автомобілях) 1 батальйону оперативного призначення.

Так, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом за мобілізацією, під час проходження військової служби на посаді стрільця-санітара 2 відділення 1 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення (на спеціалізованих броньованих автомобілях) 1 батальйону оперативного призначення, діючи умисно, в умовах воєнного стану, вчинив непокору, тобто відкриту відмову виконувати наказ начальника.

13.02.2025 приблизно о 07 год. 30 хв. у н.п. Циркуни Харківського району Харківської області командиром 2 роти оперативного призначення (на спеціалізованих броньованих автомобілях) 1 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України молодшим лейтенантом ОСОБА_7 , стрільцю-санітару 2 відділення 1 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення (на спеціалізованих броньованих автомобілях) 1 батальйону оперативного призначення солдату ОСОБА_4 було доведено бойове розпорядження № 12 ДСК від 13.02.2025, що полягало у необхідності, у період з 17 год. 00 хв. по 19 год. 00 хв. 13.02.2025 здійснити вихід на позицію «АЛЯСКА», розташовану в районі н.п. Липці Харківського району Харківської області визначеним транспортом з метою утримання позиції, недопущення її втрати та прориву ворогом лінії оборони. Під час виконання бойового завдання постійно здійснювати інженерне облаштування позиції, спостерігати за діями ворога, про всі події доповідати командуванню роти негайно. У випадку наступальних дій ворога негайно доповісти про це на КСП роти шляхом радіозв`язку та здійснювати постійне вогневе ураження ворога. Під час виконання бойового завдання дотримуватись техніки безпеки, використовувати захисні та маскувальні особливості місцевості, здійснити заходи для недопущення виявлення противником місця розташування позиції відділення «АЛЯСКА», не допустити втрати, знищення або пошкодження живої сили озброєння. Однак, ОСОБА_4 , будучи невдоволеним цим наказом щодо здійснення виходу на позицію «АЛЯСКА» в район н.п. Липці Харківського району Харківської області, перебуваючи у місці доведення бойового розпорядження в н.п. Циркуни Харківського району Харківської області, орієнтовно о 07 год. 30 хв., діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, відкрито відмовився виконувати вказане бойове розпорядження.

Своїми умисними діями солдат ОСОБА_4 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, підірвав боєздатність свого підрозділу, вчинив кримінальне правопорушення, а саме: непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчиненої в умовах воєнного стану.

Відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається ОСОБА_4 , передбачена ч. 4 ст. 402 КК України, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Позиція сторін кримінального провадження

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , повністю згоден з пред`явленим обвинуваченням, беззаперечно визнає його, а наведені в обвинуваченні час, місце, спосіб та всі обставини вчинення злочину встановлено та наведено у обвинувальному акті вірно. Свої дії піддав критичній оцінці, висловивши жаль щодо скоєного. Просив допустити по справі застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки йому цілком зрозуміло детально роз`яснене висунуте обвинувачення, він повністю визнає свою провину в скоєнні зазначеного кримінального правопорушення, та вважає зібрані в справі докази його провини достовірними, допустимими та достатніми, в зв`язку з чим досліджувати їх немає ніякої необхідності.

Прокурор, підтримуючи обвинувачення, заявив клопотання про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та про дослідження окремих матеріалів кримінального провадження.

Позиція захисника повністю узгоджується з позицією обвинуваченого ОСОБА_4 .

Приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні, наслідки застосування частини третьої статті 349 КПК України, обвинуваченому та учасникам судового провадження роз`яснені, та вони вважають недоцільним дослідження доказів щодо обставин, викладених в обвинувальному акті, при цьому у суду немає сумнівів у добровільності їх позицій, суд доходить висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого

Аналізуючи показання обвинуваченого в судовому засіданні, співставляючи ці показання з обвинуваченням ОСОБА_4 , суд робить обґрунтований висновок про те, що показання обвинуваченого мають характер логічних, послідовних та об`єктивних, а відтак, з урахуванням застосування при розгляді справи положень ч. 3 ст. 349 КПК України, доходить висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 , «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту» та кваліфікує його дії:

за ч. 4 ст. 402 КК України, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , передбачені статтею 66 Кримінального кодексу України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , передбачені статтею 67 Кримінального кодексу України, відсутні.

Мотиви призначення покарання

Покарання є засобом примусу, що забезпечується силою державної влади в межах закону, є ефективним засобом забезпечення виконання кожною особою конституційного обов`язку неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Мета покарання є кара засудженого, яка повинна відповідати принципу справедливості; виправлення засудженого - такі зміни його особистості, які роблять його безпечним для суспільства, характеризують його схильність до правомірної поведінки, поваги до правил і традицій людського співжиття; запобігання вчиненню засудженим нового злочину; запобігання вчиненню злочинів іншими особами.

Ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а й від спроможності правоохоронних органів не допустити безкарності злочинних діянь та спроможності виконати його обвинуваченим.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів".

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неодружений, має на утриманні батьків пенсійного віку, під час вчинення інкримінованого злочину перебував на посаді стрільця-санітара 2 відділення 1 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення (на спеціалізованих броньованих автомобілях) 1 батальйону оперативного призначення. Згідно службової характеристики, за своїми професійними, діловими і моральними якостями солдат ОСОБА_4 займаній посаді відповідає. Згідно з клопотанням командира військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 виявив бажання продовжити військову службу в бойовому підрозділі та приймати участь у бойових діях, забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії безпосередньо в районі ведення бойових дій. Відповідно до медичної довідки від 13 лютого 2025 року ОСОБА_4 знаходився на амбулаторному лікуванні у невролога з діагнозом: Люмбоішіалгія, 05 лютого 2025 року пройшов ВЛК, придатний до служби. Відповідно до довідки від 19 лютого 2025 року за № 01-21/2208 на обліку у лікаря психіатра не перебуває. Відповідно до довідки від 18 лютого 2025 року за № 1442 на обліку у лікаря нарколога не перебуває. Раніше не судимий.

При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України враховує ступінь тяжкості, відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений вчинив тяжкий злочин, та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як випливає із змісту ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

З урахуванням перелічених обставин, особи винного, його ставлення до скоєного, зважаючи на наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно зменшують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, думку сторони обвинувачення і сторони захисту із застосування ст.ст. 58, 69 КК України, суд вважає можливим призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, передбаченої законом за злочин, передбачений ч. 4 ст. 402 КК України, у виді позбавлення волі, та за правилами ст. 58 КК України замінити призначене покарання у виді позбавлення волі на службове обмеження для військовослужбовців з відрахуванням в дохід держави 20 відсотків грошового забезпечення.

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Мотиви ухвалення інших рішень

Водночас, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, необхідно зарахувати у строк покарання ОСОБА_4 , строк його попереднього ув`язнення (тримання під вартою) по даному кримінальному провадженню з 13 лютого 2025 року по 14 лютого 2025 року включно з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідають три дні службового обмеження для військовослужбовців.

Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 14 лютого 2025 року у справі № 643/2424/25 стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з можливістю внесення застави у розмірі 60560,00 грн.

Згідно з ч.11 ст.182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, 14 лютого 2025 року на рахунок Державної казначейської служби України було внесено заставу в розмірі 60560,00 гривень за ОСОБА_4 , відносно якого ухвалою слідчого судді Московського районного суду міста Харкова від 14 лютого 2025 року застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням суми застави. ОСОБА_4 14 лютого 2025 року звільнений з ДУ «Харківський слідчий ізолятор» по сплаті застави у розмірі 60560.00 грн., застава в дохід держави не була звернена.

Відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 202 КПК України з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Статтею 182 КПК України передбачено, що застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

Судом встановлено, що з моменту звільнення з-під варти та на день ухвалення вироку, тобто, в період дії запобіжного заходу у вигляді застави, обвинувачений ОСОБА_4 виконав покладенні на нього судом обов`язки, передбачені ст. 182 КПК України, а тому застава підлягає поверненню заставодавцю.

Порядком внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2012 року №15 (у редакції постанови КМУ від 18.01.2012 року№27), та змінами, що вносяться до вказаного порядку внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу передбачений й порядок їх повернення, зокрема: кошти, внесені як застава, підлягають поверненню повністю або частково у випадках, передбачених Кримінально - процесуальним кодексом України.

Для повернення коштів, внесених як застава, особа чи заставодавець подає до органу Казначейства, в якому відкрито депозитний рахунок суду, на який було внесено заставу, такі документи: заява особи чи заставодавця, в якій обов`язково зазначаються реквізити банківського рахунка, на який зараховуватимуться кошти, що підлягають поверненню, а у разі відсутності банківського рахунка - відомості про банк чи підприємство поштового зв`язку; засвідчена судом копія постанови (ухвали) судді чи суду, вироку суду, в якому міститься рішення про повернення застави; копія платіжного або іншого документа, що підтверджує факт внесення коштів як застави. Повернення коштів, внесених як застава, здійснюється протягом п`яти робочих днів з дня надходження зазначених документів до органу Казначейства.

Судові витрати, речові докази, цивільний позов відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 369-371, 373-376 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 58 КК України замінити основне покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки покаранням у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 (два) роки з відрахуванням в дохід держави 20 (двадцять) відсотків грошового забезпечення.

Роз`яснити ОСОБА_8 , що під час відбування покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, у строк призначеного ОСОБА_8 , покарання зарахувати попереднє ув`язнення з 13 лютого 2025 року по 14 лютого 2025 включно із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідають три дні службового обмеження для військовослужбовців.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 , рахувати з дня приведення вироку до виконання.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_8 , запобіжний захід у вигляді застави залишити без змін.

Після набрання вироком законної сили, повернути заставодавцю ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) заставу в розмірі 60560 грн., (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят гривень 00 копійок), яка була внесена 14 лютого 2025 року на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області з призначенням платежу "Застава згідно ухвали Московського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2025 року по справі № 643/2424/25 (1-кс/643/818/25) відносно ОСОБА_4 , 1987 р/н.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Харківський районний суд Харківської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1