печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 16.09.2020 року, справа № 753/14907/20-к, у кримінальному провадженні № 0004089 від 28.08.2020, -

В С Т А Н О В И В :

26.09.2025 року адвокат ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 16.09.2020 року, справа № 753/14907/20-к, на квартиру АДРЕСА_1 , власниками якого в рівних долях є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

В обґрунтування поданого клопотання зазначає, що постановою начальника СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 від 21 лютого 2022 року було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

При цьому, вказаною постановою не були скасовані заходи забезпечення зберігання речових доказів, застосовані відповідно до Ухвали слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 16 вересня 2020 року у справі №753/14907/20 (провадження № 1-кс/753/3248/20).

Так, враховуючи винесення слідчим постанови про закриття кримінального провадження, відсутності у слідчого та прокурора повноважень приймати рішення про скасування арешту, враховуючи термін, який пройшов з моменту винесення постанови про закриття провадження такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт майна має бути скасований.

До початку судового засідання адвокат ОСОБА_4 подав заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги клопотання підтримав з підстав, зазначених у ньому, просить задовольнити клопотання про скасування арешту майна у повному обсязі.

Слідчий у судове засідання не з`явився, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

За таких обставин, слідчий суддя розглянув клопотання у відсутність учасників судового провадження на підставі ст. 26 КПК України.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання слідчим суддею не здійснювалась.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 16 вересня 2020 року у справі №753/14907/20 (провадження № 1-кс/753/3248/20) клопотання старшого слідчого Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції України в місті Києві, погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури №2 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0004089 від 28.08.2020 за ч.4 ст. 190 КК України задоволено, та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

В подальшому, кримінальне провадження було передано для проведення досудового розслідування в слідчий відділ Печерського управління поліції ГУНП у м. Києві, та, як вбачається з наявних у клопотанні документів, постановою начальника СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 від 21 лютого 2022 року було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

При цьому, постановою начальника СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 від 21 лютого 2022 року у кримінальному провадженні № 0004089 від 28.08.2020 не були скасовані заходи забезпечення зберігання речових доказів, застосовані відповідно до Ухвали слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 16 вересня 2020 року у справі №753/14907/20 (провадження № 1-кс/753/3248/20)

Як визначено ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, виходячи з наведених положень ст. 174 КПК України, питання про скасування арешту розглядається слідчим суддею за відповідним зверненням осіб, визначених частиною першої цієї статті.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року ,кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним ( рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (ВП),заява №31107/96,п.58, ЕСНR 1999-ІІ.) Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції»,від 22 вересня 1994 року, Series A №296-А,п.42,та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99.пп.49-62,від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статі 1 Першого Протоколу. Необхідного балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»,пп.69 та 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються,та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п.50, Series A №98).

Між тим, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Враховуючи наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також той факт, що на даний час у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження відпала необхідність, оскільки кримінальне провадження № 0004089 від 28.08.2020 року закрито ще у 2022 році, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення клопотання та скасування арешту майна.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 174, 309 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 16.09.2020 року, справа № 753/14907/20-к, на квартиру АДРЕСА_1 , власниками якого в рівних долях є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_8