Справа № 461/9146/25
Провадження № 1-кс/461/6921/25
УХВАЛА

10.11.2025 м. Львів

Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові клопотання старшого слідчого ВРЗСТ СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, -

в с т а н о в и в :

07.11.2025 старший слідчий ВРЗСТ СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 , за погодженням прокурора другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальним органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Львівської обласної прокуратури ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просить накласти арешт на уламки скла та уламки пластику.

В обґрунтування заявленого клопотання покликається на те, що 06.11.2025 близько 18:20 год. на автодорозі «Київ-Чоп», а саме 650 км. + 725 м, що в с. Дубина Стрийського району Львівської області, відбулась ДТП (наїзд ТЗ на пішоходів), водій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Golf», р.н. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , 1972 р.н. В результаті ДТП, ОСОБА_6 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події, а ОСОБА_7 госпіталізована в медичний заклад.

06.11.2025 після огляду місця дорожньо-транспортної пригоди було вилучено уламки скла та уламки пластику.

06.11.2025 уламки скла та уламки пластику визнано речовими доказами у кримінальному провадженні. Оскільки на вказаних уламках скла та уламках пластику є наявні сліди злочину та самі уламки є речовими доказами і в подальшому будуть залучені для проведення трасологічних експертиз, необхідно забезпечити зберігання даних речових доказів шляхом накладання арешту на дані уламки. Без надання експертам уламків скла та уламків пластику останні будуть позбавлені можливості встановити механізм настання ДТП, що в свою чергу не дасть можливості встановити причину ДТП. Передання на зберігання уламки скла та уламки пластику, власнику, чи іншим уповноваженим на те особам, створює загрозу забезпечення належного зберігання уламків.

Враховуючи вищевикладене, з метою недопущення знищення слідів злочину, які залишилися на уламках скла та уламках пластику, що в подальшому не дасть можливість провести ряд експертиз з метою встановлення всіх обставин події, просить клопотання задоволити.

Розгляд клопотання слідчий просить здійснювати без його участі, клопотання підтримує, просить таке задоволити.

Згідно ч.4 ст.107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали клопотання, вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення клопотання, а також здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слідчий суддя виходить із наступного.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у Львівській області за процесуального керівництва Львівської обласної прокуратури, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 06.11.2025 Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001220, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Згідно протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 06.11.2025, в ході огляду виявлені і вилучені, зокрема, уламки скла та уламки пластику.

Постановою старшого слідчого ВРЗСТ СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 від 06.11.2025 вилучені в ході огляду фрагменти скла та фрагменти пластику визнано речовими доказами в даному кримінальному провадженні.

Так, відповідно до ч.1 ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Пунктом 7 ч.2 ст.131 КПК України визначено, що арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п.1 ч.2, ч.3 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно п.1 ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Згідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з матеріалів клопотання, слідчий просить накласти арешт на уламки скла та уламки пластику, які вилучені 06.11.2025 в ході проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди.

Слідчий суддя вважає, що уламки скла та уламки пластику не є матеріальними об`єктами, які належать будь якій особі на праві власності, у зв`язку з чим у слідчого не має обов`язку повертати їх власнику після вилучення.

Крім того у клопотанні не доведені будь які ризики щодо можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вказаного майна, оскільки, як вже зазначалося раніше - це майно не належить будь-кому як матеріальний об`єкт, у зв`язку із чим не має необхідності у позбавленні права на відчуження, розпорядження та/або користування таким майном.

Крім того, визначення майна як об`єкта права містить ст.190 ЦК України. Так, майно - це окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. В свою чергу, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст.179 ЦК України).

Таким чином, слідчий суддя зазначає, що уламки скла та уламки пластику, вилучені в ході проведення огляду місця події, не відповідають критерію тимчасово вилученого майна, вони не є майном ні в розумінні КПК України, ні в розумінні інших нормативних актів.

Ці речі вилучені слідчим безпосередньо під час слідчої дії в порядку, визначеному КПК України, без втручання у право власності підозрюваного чи будь-якої іншої особи, зберігаються стороною обвинувачення як речові докази, у відповідності до Порядку зберігання речових доказів, тому слідчий суддя вважає за можливе збереження вилученого майна без накладення на нього арешту, оскільки підстав для його арешту немає.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Оскільки слідчим не доведено та не обґрунтовано необхідність накладення арешту на зазначене майно, вище вказані речі слідчим отримано в ході проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, вони перебувають в розпорядженні органу досудового розслідування, не являються власністю будь-яких осіб, що виключає ризики їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий суддя вважає, що у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 131, 167, 170-173, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

у задоволенні клопотання старшого слідчого ВРЗСТ СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно відмовити.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Копія ухвали негайно після її постановлення вручається слідчому, прокурору, а також присутнім під час оголошення ухвали: фізичній або юридичній особі, щодо майна якої вирішувалося питання про арешт, - при вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів . У разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали копія ухвали надсилається їм не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Повний текст ухвали складений 14.11.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_8