Провадження № 1-кп/991/127/23
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

15 жовтня 2025 року м. Київ

Вищий антикорупційний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 (у режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_10 про часткове скасування арешту та зобов`язання уповноважених осіб видати особисті речі, подане в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000423 від 15.08.2023, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця російської федерації, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 209, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 369 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт Кути Косівського району Івано-Франківської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Києва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 209, ч. 2 ст. 209, ч. 5 ст. 27 - ч. 3 ст. 369 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Вищого антикорупційного суду перебуває вказане кримінальне провадження.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_10 звернувся до суду із клопотанням, у якому просить:

1) частково скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду ухвалою від 02.06.2023 у справі № 991/4506/23 на транспортний засіб Toyota Camry, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , з метою отримання доступу і вилучення з нього особистих речей ОСОБА_8 та його доньки ОСОБА_11 , у тому числі: чохлів на підголівники, сумки чорну з особистими речами, годинника Apple, ножа туристичного, зарядного пристрою з кабелем, літньої куртки темного кольору, аварійного знаку зупинки, жилета світловідбиваючого, бейсболки, компресора для шин, органайзера автомобільного, годинника Apple Watch Series 7 серійний № RQ9LCMV2XF, договору ОСЦПВ на транспортний засіб (на якому містяться особисті відмітки) тощо;

2) зобов`язати уповноважених осіб видати ОСОБА_8 означені особисті речі.

Обґрунтування клопотання

Захисник мотивував подане клопотання тим, що 23.05.2023 орган досудового розслідування провів обшук домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , за результатами якого детектив виявив та вилучив автомобіль Toyota Camry, державний номерний знак НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 . Надалі слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ухвалою від 02.06.2023 у справі № 991/4506/23 наклав арешт на цей транспортний засіб.

Проте під час вилучення транспортного засобу в ньому залишились особисті речі ОСОБА_8 , а саме: чохли на підголівники, сумка чорна з особистими речами, годинник Apple, ніж туристичний, зарядний пристрій з кабелем, літня куртка темного кольору, аварійний знак зупинки, жилет світловідбиваючий, бейсболка, компресор для шин, органайзер автомобільний, договір ОСЦПВ на транспортний засіб (на якому містяться особисті відмітки) тощо. Крім того в автомобілі перебуває годинник Apple Watch Series 7 серійний № RQ9LCMV2XF, який належить доньці обвинуваченого ОСОБА_12 .

Означені тимчасово вилучені речі не є предметом чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не мають доказового значення у провадженні, сторона обвинувачення не визнавала їх речовими доказами, не зверталась до слідчого судді із клопотанням про їх арешт, відповідно такий захід забезпечення кримінального провадження не застосовувався.

Зважаючи на викладене та положення ст. 169, 170, 174 КПК України, сторона обвинувачення була зобов`язана повернути ОСОБА_8 тимчасово вилучене майно, проте не зробила цього.

19.03.2025 та 01.04.2025 захист звертався до обвинувачення із клопотаннями про повернення таких речей володільцеві, однак досі не отримав відповіді. Водночас прокурор усно роз`яснив, аби обвинувачений клопотав безпосередньо перед судом про вирішення цього питання.

Захист звертався до суду із клопотанням про повернення особистих речей, яке ухвалою від 24.09.2025 залишено без задоволення, оскільки обвинувачений не довів, що такі речі перебували у авто.

Зважаючи на викладене, захисник просить суд дослідити відеозапис проведення обшуку домоволодіння від 23.05.2023, на якому зафіксовано факт перебування цих речей у транспортному засобі.

Із посиланням на норми ст. 167, 169, 171, 174 КПК України, адвокат просить частково скасувати арешт, накладений на автомобіль, з метою отримання доступу до особистих речей та зобов`язати уповноважених осіб видати їх ОСОБА_8 . Зауважив, що останні є речами, які стають непридатними, якщо ними не опікуватись, а деякі із них є такими, що швидко псуються. Подальше утримання речей разом із авто обмежує право обвинуваченого та третіх осіб на мирне володіння майном.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_10 підтримали заявлене клопотання.

Прокурор ОСОБА_5 заперечив щодо задоволення клопотання, вважає його безпідставним та необґрунтованим.

Обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та захисник останнього ОСОБА_9 підтримали позицію сторони захисту ОСОБА_8 .

Мотиви та висновки суду

Розділ ІІ КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення, до яких зокрема віднесено арешт майна (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України).

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів, спеціальної конфіскації та конфіскації майна як виду покарання.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

У випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України (ч. 4 ст. 170 КПК України).

У випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 КПК України).

Частиною 4 ст. 174 КПК України визначено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Тобто суд має право скасувати арешт майна лише з двох підстав, а саме у разі доведення існування обставин, які підтверджують, що арешт накладено необґрунтовано або в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Кримінальний процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, за наявності яких суд може встановити такі підстави, однак логічне тлумачення відповідної норми свідчить, що, перевіряючи наявність першої підстави, суд повинен враховувати обставини, які існували на час накладення арешту, а наявність другої - з огляду на існуючі обставини на час розгляду клопотання про скасування арешту майна.

Така підстава як необґрунтованість накладеного арешту не передбачає оцінку та перегляд по суті постановленого судового рішення про накладення арешту. Кримінальний процесуальний кодекс України визначає процедуру такого перегляду - виключно в апеляційному порядку. У протилежному випадку це становило би порушення принципу остаточності судового рішення «res judicata».

Обґрунтованість накладеного арешту може бути оцінена виключно з урахуванням обставин та доводів, які з тих чи інших причин не були предметом оцінки під час накладення арешту.

При цьому, відповідно до засади диспозитивності (ч. 3 ст. 26 КПК України), суд виходить тільки із тих обставин, на які посилаються учасники провадження. Саме на особу, яка звернулася із клопотанням про скасування арешту, покладається обов`язок довести те, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Заявляючи вимогу про часткове скасування арешту майна, захисник не посилається на те, що такий захід забезпечення кримінального провадження застосований необґрунтовано або що в його подальшому застосуванні відпала потреба.

З огляду на викладене, беручи до уваги недоведення заявником існування законодавчо визначеної підстави для скасування арешту майна, суд дійшов висновку, що клопотання у цій частині не підлягає задоволенню.

Вимога про зобов`язання уповноважених осіб видати ОСОБА_8 особисті речі, які нібито знаходяться в арештованому транспортному засобі Toyota Camry, вилученому за результатами проведення 23.05.2023 обшуку домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , вже була предметом розгляду та суд ухвалою від 24.09.2025 у цій справі відмовив у її задоволені. Означена ухвала містить детальне обґрунтування прийнятого рішення, яке суд не вважає за доцільне наводити повторно.

Під час розгляду клопотання суд за клопотанням сторони захисту ОСОБА_8 дослідив відеозапис проведення обшуку домоволодіння від 23.05.2023, на якому зафіксовано факт перебування частини речей, про повернення яких клопоче захисник, у транспортному засобі Toyota Camry. На відеозапису видно, що автомобіль дійсно має чохли на підголівниках, зарядний пристрій, договір обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів, виписаний на ОСОБА_8 ; у багажнику є сумка,аварійний знак зупинки, жилет світловідбиваючий, компресор для шин, органайзер автомобільний; інших речей на відеозапису не видно.

Однак цей факт не спростовує висновки суду, які містяться в ухвалі від 24.09.2025, зокрема про те, що сторона захисту не надала суду доказів про належність майна саме ОСОБА_8 ; фактично належність автомобіля Toyota Camry (який, за версією обвинувачення, є неправомірною вигодою, яку ОСОБА_8 та ОСОБА_7 надали ОСОБА_6 ) певній особі є ключовим питанням цього кримінального провадження, відповідно належність речей, які містяться в авто, може мати значення для результату розгляду провадження, тому будь-які висновки суду з цього питання до вирішення справи по суті є передчасними.

Що стосується договору обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів на автомобіль Toyota Camry, державний номерний знак НОМЕР_2 , виписаного на ОСОБА_8 , то суд вважає, що перебування цього документа у салоні вказаного автомобіля, а також реквізити такого документа зафіксовано на відеозапису обшуку, тому сторона захисту не позбавлена можливості посилатися на цей документ у своєму доказуванні. Використання обвинуваченим цього документу за його призначенням наразі неможливе, допоки автомобіль Toyota Camry, який вказано у договорі, перебуває під арештом. Отже, суд вважає, що неповернення договору не порушує прав обвинуваченого.

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення клопотання захисника.

Керуючись ст. 372, 392 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_10 про часткове скасування арешту та зобов`язання уповноважених осіб видати особисті речі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3