МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 945/1185/25
Провадження № 1-кп/945/536/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої/цивільного позивача ОСОБА_4 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченої/цивільного відповідача ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000165 від 03.05.2025 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Миколаєва Миколаївської області, українки, громадянки України, із середньою освітою, не працюючої, заміжньої, маючої на утриманні малолітнього сина, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

02.05.2025 приблизно о 17:00 годині, ОСОБА_4 перебувала на подвір?ї власного домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та побачила, що на АДРЕСА_2 , відбувалась сутичка між її чоловіком ОСОБА_8 та ОСОБА_6 .

З метою припинення сутички ОСОБА_4 підійшла до ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , які перебували навпроти території домоволодіння АДРЕСА_2 та втрутилась у конфлікт.

У ході виниклого конфлікту, діючи необережно, у вигляді кримінально протиправної недбалості, не передбачаючи шкідливих наслідків своїх дій, хоча повинна була й могла їх передбачити, ОСОБА_6 , розуміючи, що ОСОБА_4 є особою похилого віку, не менше ніж один раз вкусила зубами за другий палець лівої кисті ОСОБА_4 , чим спричинила останній тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому нігтьової фаланги другого пальця лівої кисті зі зміщенням уламків, які по ступеню тяжкості відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за ст. 128 КК України, як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Обвинувачена ОСОБА_6 у судовому засіданні вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України не визнала, цивільний позов не визнала та пояснила, що її дії були самообороною. 01.05.2025 потерпіла ОСОБА_4 зробила їй зауваження, через фекалії її собаки, і на фоні цього виник конфлікт. На другий день, 02.05.2025 вона з дитиною, сином ОСОБА_9 , їхала на квадроциклі до себе додому (с-ще АДРЕСА_2 ). Навпроти 72 будинку її обігнала машина, зупинилась біля будинку 74, звідти вийшов чоловік потерпілої ОСОБА_8 , почав швидко рухатись в її сторону зі словами «що ти ображаєш мою дружину» і схопив її за горло. В цей момент в неї почалось помутніння, стрес, вона плакала, і через цей стан, не пам`ятає точно, як все відбувалось. Її дитина сама злізла з квадроцикла, стояла плакала, поки не вийшли її куми, сусіди, які почули, що вона дуже сильно кричала. Сусіди (куми) попросили свого старшого 8-річного сина, щоб він завіз квадроцикл до неї у двір і забрав додому її сина ОСОБА_10 . Вона не пам`ятає, як її хапали за волосся, але на вулиці було багато її волосся. Вона не пам`ятає, хто і як її бив, але вона відчула палець в себе в роті і вкусила, і потім моментально все заспокоїлося. Те, що вона вкусила потерпілу, вона зрозуміла тільки пізніше, коли все закінчилось, і вона побачила в себе на обличчі трохи крові біля вуст. Вона не могла так сильно вкусити, але в неї є пошкоджений зуб, з гострими краями, можливо це через цей зуб такі пошкодження. Потім приїхала поліція, вона пішла додому, умилась, перевдягнулась. Кофта в якій вона була, досі в неї є, там крові не має. Вона не вчиняла дій з метою фіксації отриманих тілесний ушкоджень, оскільки в неї мала дитина, вона не хотіла нікуди їхати. Крім того, оскільки це вони на неї напали, вона не очікувала, що будуть такі наслідки. Випила в той день дві банки пива за годину до того, як сісти за кермо квадроциклу.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що 01.05.2025 вона зробила своїй сусідці ОСОБА_6 зауваження стосовно її собаки, в результаті чого виник конфлікт. 02.05.2025 чоловік приблизно о 16:55 приїхав з роботи, ОСОБА_4 пішла відкривати йому ворота у двір (с-ще АДРЕСА_3 ) і побачила, що ОСОБА_11 їде на квадроциклі з дитиною. ОСОБА_6 почала викрикувати на її адресу нецензурні та образливі слова, потім повернулась, показала середній палець, і в цей момент квадроцикл врізався у бордюр біля сусіднього будинку за адресою: АДРЕСА_3 . Її чоловік ОСОБА_8 пішов в сторону ОСОБА_6 , в цей час ОСОБА_6 зіскакує з квадроциклу і летить на нього, почала бити його ногами. ОСОБА_6 була в сірому кардигані, чоловік взяв її за кардиган і відсунув, а потерпіла кричала йому: « ОСОБА_12 , не трогай її раді ОСОБА_13 , не трогай її». ОСОБА_6 повернулась до потерпілої та почала її бити, від чого залишились синяки на верхній частині грудної клітини. Потерпіла почала її відштовхувати, а ОСОБА_6 взяла її за руку і вкусила за палець. Потім чоловік їх розняв. Вони викликали поліцію та швидку, і швидка її завезла в 4 поліклініку в пластичну хірургію. ОСОБА_14 досі болить, не згинається, їй відкусили повністю фалангу, палець висів на шкурці. На уточнююче питання захисника обвинуваченої, яка звернула увагу, що на слідчому експерименті 06.05.2025 потерпіла зазначала, що вона схватила обвинувачену за волосся, а та в свою чергу схватила її за руку і вкусила палець, відповіла, що схватила ОСОБА_6 за волосся, коли та вже її вкусила, правою рукою.

З показань свідка ОСОБА_8 вбачається, що 02.05.2025 він приїхав з роботи, поставив машину навпроти свого двору (с-ще АДРЕСА_3 ) та пішов відкривати ворота. Жінка вийшла йому на зустріч з двору та тримала калітку. Побачив, що сусідка ОСОБА_6 їде на квадроциклі, призупинилась і почала виражатись нецензурно, потім почала рухатись далі, показала середній палець, і врізалась в бордюр. Він підійшов до ОСОБА_6 поговорити. ОСОБА_6 злізла з квадроциклу і почала ногами «кидатись». Він її відштовхнув, розвернувся і пішов, почув крики, повернувся і побачив, що ОСОБА_6 б`є жінку, завернула її светр, схватила за ліву руку і вкусила за вказівний палець. Обличчя ОСОБА_6 було у крові. Потім викликали поліцію, швидку.

З показань свідка ОСОБА_15 вбачається, що 02.05.2025 вона знаходилась у своєму будинку, коли зайшов її чоловік і сказав, що ОСОБА_16 б`ють на вулиці. Вона взяла телефон і пішла до місця подій, одночасно намагаючись ввімкнути камеру на телефоні, однак це не вдалось. Коли підійшла, побачила зі спини ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , перед ними стояла ОСОБА_19 , позаду неї квадроцикл та дитину, яка сильно плакала. ОСОБА_20 тягнув ОСОБА_21 за кофту, свідок намагалась його відтягнути його, витягнула вперед дві руки і тримала його, щоб він заспокоївся. Потім вже побачила, як тьотя ОСОБА_22 почала йти в бік свого дому, слідом за нею пішов ОСОБА_20 . Всі розійшлись. Приїхала швидка та поліція. Обвинувачена була в шоковому стані, на обличчі була кров, як потім з`ясувалось, не її. Під час сутички син свідка забрав сина обвинуваченої та відвів його додому.

З показань свідка ОСОБА_23 вбачається, що 02.05.2025 він знаходився біля свого будинку АДРЕСА_3 і побачив, як ОСОБА_19 котить квадроцикл, за кермом був її син. Біля будинку АДРЕСА_4 вони зупинились. В цей час під`їхав ОСОБА_24 , поставив машину на вулиці і одразу направився в бік ОСОБА_25 з криками: «ти мою жінку вчора образила», підійшов і почав її душити. Свідок сказав жінці включити камеру на телефону, а сам пішов їх рознімати. Підійшов одночасно з ОСОБА_26 , почали відтягувати ОСОБА_27 , а ОСОБА_26 почала тріпати ОСОБА_21 за волосся правою рукою, а лівою наносила удари в область живота. Все це відбувалось хвилини 2-3, потім ОСОБА_27 відтягнули, а ОСОБА_26 заплакана пішла додому, потім приїхала поліція та швидка. Сам момент укусу не бачив. Потім бачив у ОСОБА_25 кров, думали, що їй розбили губу. Весь цей час була присутня дитина, яка плакала. ОСОБА_19 місяці 3-4 тому стала його кумою. Всі події він бачив з самого початку, в нього відібрали пояснення, однак коли поліція проводила слідчі експерименти його не позвали.

Судовий розгляд проведений на основі принципів змагальності та диспозитивності, а тому за заявою прокурора, за відсутності заперечень сторони захисту, не допитувались в судовому засіданні інші свідки, зазначені в реєстрі матеріалів досудового розслідування.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_4 від 02.05.2025 зареєстровано кримінальне провадження 0000165 від 03.05.2025, правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 1 ст. 122 КК України, орган досудового розслідування: відділення поліції № 5 Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

З протоколу проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_8 від 06.05.2025 з додатками (диск DVD-R), вбачається, що в ході слідчого експерименту, проведеного за адресою: АДРЕСА_2 , останній розказав та продемонстрував учасникам слідчої дії обставини події, що сталась 02.05.2025. Зокрема продемонстрував обставини, за яких були нанесені потерпілій ОСОБА_4 тілесні ушкодження. Так, 02.05.2025 він приїхав з роботи, поставив машину навпроти свого двору (с-ще АДРЕСА_3 ) та пішов відкривати ворота. Жінка вийшла йому на зустріч з двору. Побачив, що сусідка ОСОБА_6 їде на квадроциклі і показує певні жести, виражається нецензурно, і потім вона «вперлась» в бордюр. ОСОБА_8 пішов в її сторону зі словами: «Що ти твориш». ОСОБА_6 злізла з квадроциклу і руками полізла до його обличчя. Він її відштовхнув, розвернувся і пішов, не побачив, що в цей час жінка підійшла до них ззаду, почув крик, повернувся і побачив, що ОСОБА_28 жінку, завернула її светр, схватила за ліву руку і вкусила за вказівний палець. Жінка пішла у двір, взяла полотенце, замотала палець. Події відбувались біля сусідського двору (с-ще Радісний Сад, вул. Радісна, 72). Було приблизно 17:00. По часу події тривали 5-10 хвилин. Бачив, що приходили сусіди, куми ОСОБА_6 , щось знімали.

З протоколу проведення слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_4 від 06.05.2025 з додатками (диск DVD-R), вбачається, що в ході слідчого експерименту, проведеного за адресою: АДРЕСА_2 , остання розказала та продемонструвала учасникам слідчої дії обставини події, що сталась 02.05.2025. Зокрема продемонструвала обставини, за яких їй були нанесені тілесні ушкодження. Зазначила, що 01.05.2025 приблизно в 15:00 вона зробила своїй сусідці ОСОБА_6 зауваження стосовно того, що її собака «нагадила» під воротами і попросила закрити собак, на що почула нецензурну лайку і в її ворота полетіло каміння. ОСОБА_4 вийшла за ворота, а ОСОБА_6 почала до неї «сікатись» і казати: удар мене, удар. ОСОБА_4 відповіла «нащо ти мені потрібна, щоб я тебе била» і пішло до себе у двір. Наступного дня, 02.05.2025 чоловік приблизно о 16:55 приїхав з роботи, ОСОБА_4 пішла відкривати йому ворота і побачила, що ОСОБА_11 їде на квадроциклі з дитиною. Потім вона призупинилась біля воріт і почала знов говорити «гадості», пов`язані з попередньою сваркою, показувати середній палець, продовжує далі рухатись, повертається головою назад і врізається в бордюр. Чоловік все це чує, бо події відбувались в трьох метрах від нього і пішов до ОСОБА_6 . При цьому ОСОБА_6 вскакує з квадроцикла і починає його бити ногами. Чоловік її відштовхнув і в цей момент до них підійшла ОСОБА_4 . Чоловік не бачив, що вона підійшла, бо в цей момент відходив. ОСОБА_6 вдарила ОСОБА_4 кулаком в обличчя, в груди, і ОСОБА_4 простягнула дві руки відштовхуючи ОСОБА_6 від себе. ОСОБА_6 схопила її за руки, але ОСОБА_4 праву руку звільнила і схвалила ОСОБА_6 за волосся, в цей час ОСОБА_6 схопила її двома руками за ліву руку і вкусила за вказівний палець. В цей час підійшли сусіди, з якими спілкується ОСОБА_6 та відтягнули її. Вони з чоловіком пішли і викликали поліцію та швидку. Події відбувались 02.05.2025 о 17:00 біля сусідського двору (с-ще АДРЕСА_3 ).

З протоколу проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_15 від 06.05.2025 з додатками (диск DVD-R), вбачається, що в ході слідчого експерименту, проведеного за адресою: АДРЕСА_2 , остання розказала та продемонстрував учасникам слідчої дії обставини події, що сталась 02.05.2025. Зокрема повідомила, що 02.05.2025 у другій половині дня її чоловік зайшов у двір та сказав, що б`ють ОСОБА_16 , вона взяла телефон, щоб знімати події, але він зламався, і вона рухаючись до учасників події почала голосно кричати «люди допоможіть, б`ють ОСОБА_21 ». За певної відстані побачила зліва стояла Лідія, справа стояв ОСОБА_29 , спиною до ОСОБА_15 . Коли вже підійшла до учасників події побачила, що стоїть квадроцикл, перед ним стоїть ОСОБА_30 , і перед нею ОСОБА_29 і ОСОБА_26 . ОСОБА_31 тримав ОСОБА_21 за плечі і трусив. Вона бачила їх спини та рухи рук і по цим рухам їй здалось, що тьотя ОСОБА_32 . ОСОБА_15 почала відштовхувати дядю ОСОБА_33 від ОСОБА_25 і не бачила, що саме відбувалось вже у той момент між ОСОБА_34 і ОСОБА_35 . Весь цей час поруч знаходилась дитина ОСОБА_25 , вже пізніше син ОСОБА_15 прийшов і забрав його. Після події вона бачила кров у Ліни на губах, спочатку думали, що вона поранена, але коли вона умилась стало ясно, що це не її кров. Події тривали 5-10 хвилин.

Представник потерпілої заперечував проти приєднання до матеріалів справи вказаного протоколу, оскільки запис на відеодиску є неякісним, через пориви вітру. Суд відхиляє вказані аргументи, оскільки якість відеофайлу є достатньою для того, щоб сприйняти наявну на ньому інформацію та оцінити вказаний доказ.

Як вбачається із заяви ОСОБА_6 від 07.05.2025, за фактом подій, що мали місце 02.05.2025 приблизно о 17:00 по вулиці Радісній в с. Радісний Сад Миколаївського району Миколаївської області значних тілесних ушкоджень їй не заподіяно, проходити судову медичну експертизу відмовилась.

Постановою старшого слідчого СВ відділення поліції № 5 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області капітаном поліції ОСОБА_36 від 22.05.2025 призначено судово-медичну експертизу.

Висновком експерта № 353 від 22.05.2025 ДСУ «Миколаївське обласне бюро судово-медичної експертизи» встановлено, що у ОСОБА_4 , 1957 р.н. мають місце тілесні пошкодження у вигляді відкритого перелому нігтьової фаланги другого пальця лівої кисті зі зміщенням уламків. Дані тілесні пошкодження могли утворитися від дії тупими твердими предметами, не виключено зубами людини. Утворення даних тілесних пошкоджень в строк вказаний в постанові - 02.05.2025 року, не виключається. По ступеню тяжкості дані тілесні пошкодження відносяться до середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Ділянка другого пальця лівої кисті доступна для нанесення даних тілесних пошкоджень самостійно. Утворення даних тілесних пошкоджень при падінні тіла з положення стоячи на площину, як з приданням тілу прискорення так і без нього, виключається. При нанесенні тілесних пошкоджень потерпіла могла бути звернена передньою стороною тіла до нападника (нападників).

З медичної карти стаціонарного хворого № 2790 від 02.05.2025, супровідного листка № 303 та талону до супровідного листка № 303 вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 госпіталізована в ЛШМД 02.05.2025 з діагнозом: укушена рана нігтьової фаланги, ІІ пальця лівої кисті. Відкритий перелом нігтьової фаланги 2 пальця лівої кісті.

Сторона захисту просила суд визнати вказаний доказ неналежним, оскільки він містить скорочення, які не дозволяють встановити його зміст, не вказано на якій руці пошкодження. Суд відхиляє вказані доводи, як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході дослідження та оцінки вказаного доказу.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.05.2025 ОСОБА_8 впізнав за рисами обличчя, а саме формою обличчя та очей, формою носа та губ ОСОБА_6 , яка була зображена на фото № 1, як вбачається з довідки доданої до протоколу.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.05.2025 ОСОБА_4 впізнала за рисами обличчя, а саме за формою обличчя та очей, розрізом губ, а також зачіскою ОСОБА_6 , яка була зображена на фото № 3, як вбачається з довідки доданої до протоколу.

Сторона захисту заперечувала проти долучення протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.05.2025 до матеріалів справи та просила визнати цей доказ недопустимим, через його невідповідність вимогам ст. 228 КПК України, з посиланням на постанову ВС у справі № 761/6970/14-к.

Прокурор зауважив, що ст. 228 КПК України не містить імперативних норм, як саме має проводитись впізнання та послався в підтвердження своєї позиції на постанову ВС від 26.11.2020 у справі № 742/2200/19.

Такі доводи сторони захисту Суд визнає необґрунтованими, з огляду на таке.

За статтею 228 КПК передбачено порядок пред`явлення особи для впізнання. Зокрема, згідно з ч. 6 ст. 228 КПК за необхідності впізнання може проводитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання.

З викладеного вбачається, що жодних імперативних вимог щодо пред`явлення для впізнання виключно безпосередньо самої особи, а не її фотознімків законодавством не передбачено, так само й обов`язковість обґрунтування слідчим необхідності проведення впізнання саме за фотознімками.

Доводи захисника про порушення вимог ст. 228 КПК України при проведенні впізнання обвинуваченою потерпілою за фотознімками, з посланням на постанову Верховного Суду від 03 серпня 2021 року у справі № 761/6970/14-к є необґрунтованими, оскільки практика Верховного Суду має бути релевантною до обставин кримінального провадження.

Так, зі змісту вказаної постанови слідує те, що протоколи впізнання за фотознімками були визнані недопустимими доказами через порушення, які були допущені під час проведення самої слідчої дії, передбачені вимогами ст. 228 КПК України, а не з тих підстав на які посилається захисник.

Таким чином, суд визнає фактичні дані, отримані за результатами проведення особи для впізнання за фотознімками, допустимими доказами у справі.

Потерпіла ОСОБА_4 підтвердила у судовому засіданні, що саме обвинуваченою ОСОБА_6 їй були спричинені тілесні ушкодження.

Мотиви зміни обвинувачення.

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає доведеною поза розумним сумнівом вину ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України - необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При цьому суд вважає, що досліджені в судовому засіданні докази не доводять пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а саме в умисному спричиненні середньої тяжкості тілесних ушкоджень, а тому, на думку суду, дії обвинуваченої слід перекваліфікувати з ч. 1 ст. 122 КК України на ст. 128 КК України, з таких підстав.

Обов`язковою ознакою складу злочину, передбаченого ст. 122 КК, є наявність вини особи у формі прямого чи непрямого умислу на спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Тобто особа повинна передбачати суспільно небезпечні наслідки своїх дій і бажати їх настання (прямий умисел) або ж хоча і не бажати, але свідомо припускати настання цих наслідків (непрямий умисел). При цьому питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Необережність є формою вини, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у пункті 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я особи», у випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розрахувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання тяжких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати, відповідно, за ст. 119 КК чи ст. 128 КК.

Заподіяння тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження внаслідок злочинної недбалості має місце тоді, коли особа не передбачала можливості настання зазначеної шкоди для здоров`я іншої особи, хоча повинна була і могла їх передбачити, діючи з більшою обачністю.

Про необережну форму вини у виді злочинної самовпевненості свідчать обстановка, спосіб вчинення злочину, а також поранення потерпілої.

Конфлікт між потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_6 виник 01.05.2025 на побутовому підґрунті. Події 02.05.2025 відбувались на вулиці, біля будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де вимушено зупинилась на квадроциклі обвинувачена ОСОБА_6 . При цьому, саме ОСОБА_8 першим підійшов до обвинуваченої ОСОБА_6 , подолавши відстань від свого будинку за адресою: АДРЕСА_2 . В подальшому до них приєдналась ОСОБА_4 . Тобто, ініціатором фізичного контакту була не обвинувачена, а чоловік потерпілої та потерпіла, які підійшли до неї, тим самим вчинили активні дії.

Сутичка носила хаотичний характер. Тому суд критично оцінює покази потерпілої та її чоловіка свідка ОСОБА_8 в частині того, що обвинувачена ОСОБА_6 схопила обома руками потерпілу за руку і вкусила її за палець, оскільки вони не узгоджуються з показаннями інших свідків, які підтвердили, що спочатку мала місце агресивна поведінка чоловіка потерпілої. Для цього обвинувачена мала б зафіксувати кисть потерпілої, піднести її до рота і спрямовано зімкнути зуби на конкретному пальці. Така дія потребує чіткого усвідомлення та координації, а також відсутності опору з боку потерпілої. Однак потерпіла одночасно стверджувала, що схопила обвинувачену за волосся, тобто її права рука була зайнята, а в момент укусу вони перебували у боротьбі. В такій динаміці обвинувачена фізично не могла цілеспрямовано утримати кисть і здійснити прикус саме вказівного пальця.

В той же час, потрапляння пальця до уст обвинуваченої під час сутички узгоджується з локалізацією пошкодження. Висновком експерта встановлено, що у ОСОБА_4 мають місце тілесні пошкодження у вигляді відкритого перелому нігтьової фаланги другого пальця лівої кисті зі зміщенням уламків. Кров на обличчі обвинуваченої, яку бачили свідки, походила не з її ран, тобто контакт був дуже близький, що типово для хаотичного тілесного контакту, а не для контрольованої дії. Експерт зазначив, що пошкодження могло бути спричинене зубами людини, однак не виключено, що потрапляння пальця в ротову порожнину обвинуваченої могло статись в ході сутички.

Такий механізм виключає умисел і свідчить про необережне заподіяння тілесного ушкодження.

У матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази того, що характер тілесних ушкоджень внаслідок укусу потерпілої охоплювався передбаченнями обвинуваченої, а отже, не доведено, що обвинувачена умисно спричинила потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Таким чином, за відсутності ознак того, що обвинувачена розраховувала або передбачала настання суспільно небезпечного наслідку - отримання потерпілою тілесних ушкоджень певного ступеня тяжкості, дії обвинуваченої слід розглядати як такі, що вчинені з необережності.

Згідно ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Крім того, суд розглянув і іншу версію подій, представлену обвинуваченою, згідно якої обвинувачена начебто діяла в умовах необхідної самооборони. Разом з тим, вказана версія також не знайшла підтвердження у сукупності наданих суду доказів.

Так, згідно ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Встановлені судом фактичні обставини, у тому числі й на підставі показань самої обвинуваченої, свідчать, що дії потерпілої ОСОБА_4 за своїми об`єктивними ознаками не могли створити реальної та безпосередньої загрози заподіяння шкоди для обвинуваченої, які б у зв`язку з цим викликали невідкладну необхідність у заподіянні шкоди потерпілій. Отже, вважати, що обвинувачена, завдаючи середньої тяжкості тілесні ушкодження, перебувала у стані оборони, підстав немає.

Оборона може здійснюватися лише від суспільно небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачені КК України, крім того, шкода при необхідній обороні може бути заподіяна тільки тому, хто посягає. В той же час, за показами обвинуваченої за горло її схопив ОСОБА_8 , в той час як шкода заподіяна ОСОБА_4 .

Судом в межах повноважень, визначених ч. 3 ст. 26 КПК України, були створені всі необхідні умови та вжиті всі можливі заходи для реалізації стороною захисту її процесуальних прав, в тому числі права обстоювати свою правову позицію та надавати докази на її обґрунтування, а також для повного та об`єктивного з`ясування обставин на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 23 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої, відповідно до ст. 66 КК України, не встановлено.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченої відповідно до ст. 67 КК України, вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Мотиви призначення покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд виходить з того, що обвинуваченою вчинено необережний злочин проти життя та здоров`я особи.

Дані про особу обвинуваченої свідчать про те, що згідно вимоги про судимість № 165 від 03.05.2025, ОСОБА_6 раніше не судима. Згідно довідки КНП «МОЦПЗ» МОР від 12.05.2025 № 1535 ОСОБА_6 для лікування до цього медичного закладу не зверталась. Має постійне місце проживання та відповідно до характеристики Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 12.05.2025 № 587-02-15-25-24 проживає на території сільської ради з 05.08.2024, як ВПО. Одружена, має чоловіка та сина. Офіційно не працює. Чоловік ОСОБА_37 знаходиться в полоні з 12.04.2022. За час її проживання в селищі, до сільської ради скарги не надходили. З довідки від 12.05.2025 № 55/02-28-25 Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області вбачається, що обвинувачена проживає за адресою: АДРЕСА_2 та має такий склад сім`ї: чоловік ОСОБА_38 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та син ОСОБА_39 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Як вбачається зі свідоцтва про народження від 21.07.2020, ОСОБА_6 має сина ОСОБА_40 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до досудової доповіді та витягу з оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення, рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та рівень ризику небезпеки для суспільства визначено як середній. Орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_6 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі окремих осіб).

Суд також враховує позицію потерпілої та її представника, який висловився щодо міри покарання та вважає, що покарання має бути суворим, оскільки ОСОБА_6 не визнала вину, не вибачилась перед потерпілою, не відшкодувала матеріальні збитки.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Згідно з частиною другої статті 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди керуються принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів покарання у виді громадських робіт на строк сто шістдесят годин.

Підстав для застосування ст. 69 КК України чи приписів ст. 69-1 КК України до обвинуваченої суд не вбачає у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

Підстави для часткового задоволення цивільного позову.

По даному кримінальному провадженню потерпілою (цивільним позивачем) ОСОБА_4 заявлено цивільний позов, в якому вона просить стягнути з ОСОБА_6 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 3000 грн, моральну (немайнову) шкоду в розмірі 50000 грн та понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн. В обґрунтування поданого позову потерпілою зазначено, що своїми протиправними діями ОСОБА_6 спричинила їй матеріальну шкоду: для лікування їй довелося придбати медикаменти та проходити відповідні медичні дослідження, загальною вартістю 3000 грн.

Крім того, протиправними діями ОСОБА_6 їй завдана моральна шкода, яка полягала в душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв?язків, які позначили негативні зміни у житті. Напад викликав у неї сильний стрес, вона постійно пригадує ту ситуацію. Відчуває себе слабкою та беззахисною. Сам факт нанесення тілесних ушкоджень значно вдарив по її почуттю гідності та самоповаги. Потерпіла вказує, що отримала постійний знижений настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційну напругу, почуття образи, обурення. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, а також на проведення правових заходів), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, які і дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. Відповідач абсолютно не розкаялась у вчиненому, не вибачилася та не запропонувала відшкодувати завдану матеріальну та моральну шкоду. Внаслідок суспільно-небезпечних дій ОСОБА_6 , їй заподіяно психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг душевних, психічних страждань, характеру немайнових втрат, оцінює в 50 000 гривень.

Дослідивши матеріали, якими обґрунтовується цивільний позов, на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи, з`ясувавши характер позовних вимог, суд приходить до такого висновку.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Під час вирішення цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Матеріали справи не місять жодного доказу на підтвердження розміру майнової шкоди, завданої потерпілій, а тому позовні вимоги в частині стягнення 3000 грн задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її заподіяла, за наявності її вини.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала внаслідок протиправної поведінки щодо неї самої, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, й не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Суд вважає, що внаслідок вчиненого стосовно потерпілої злочину, їй було спричинено моральну шкоду, яка полягає в перенесених потерпілою душевних стражданнях, внаслідок заподіяних їй обвинуваченою тілесних ушкоджень, вимушених змінах в її житті внаслідок ушкодження здоров`я, а тому, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, а також конкретних обставин кримінального провадження, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог потерпілої в частині позову щодо стягнення завданої їй моральної шкоди розмірі 30000 грн, так як заявлені потерпілою вимоги завищені, окрім того потерпіла не надала суду достатніх даних з яких міркувань вона виходила визначаючи конкретний розмір завданої моральної шкоди, яку просить задовольнити.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Відповідно до змісту п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України витрати на правову допомогу відносяться до процесуальних витрат.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на правову допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, правнича допомога потерпілій ОСОБА_4 у цьому кримінальному провадженні надавалась адвокатом ОСОБА_5 .

На підтвердження витрат на правничу допомогу до суду першої інстанції було подано ордер на надання правничої (правової) допомоги від 05.06.2025, виданий на підставі договору про надання правової допомоги від 05.06.2025 № 77, саму угоду № 77 від 05.06.2025, та квитанцію № 77, згідно з якою потерпілою ОСОБА_4 на підставі договору про надання правової допомоги від 05.06.2025 сплачено адвокату ОСОБА_5 10 000 грн.

При цьому факт того, що правнича допомога потерпілій у цьому кримінальному провадженні надавалась адвокатом ОСОБА_5 ніким не оспорюється. Факт сплати коштів у зазначеній сумі та їх отримання адвокатом також об`єктивно нічим не спростовуються.

Тому з обвинуваченої на користь потерпілої підлягають стягненню здійснені нею документально підтверджені процесуальні витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. 368, 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та призначити їй покарання у виді громадських робіт на строк сто шістдесят годин.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 30000 грн у відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а також витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн, а всього - 40000 грн.

На підставі ч. 3 ст. 376 КПК України роз`яснити право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1

03.11.2025