Справа № 583/1559/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2025 р. Охтирський міськрайонний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

його захисника ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

з фіксацією розгляду справи підсистемою ВКЗ, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка кримінальні провадження №0000028 від 08.01.2022 стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Максимівка Карлівського району Полтавської області, громадянина України, розлученого, непрацюючого, що має середню спеціальну освіту, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

встановив:

07.01.2022 приблизно о 21 год. 30 хв. водій автомобіля «DAEWОО nехіа», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 рухався в темну пору доби в районі 93 км автодороги Р-46 «Харків-Суми», в напрямку міста Охтирка Сумської області. В цей час по правій частині автодороги попереду ОСОБА_4 у попутному з ним напрямку, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (3,52‰), рухався пішохід ОСОБА_7 . В цей час водій ОСОБА_4 , діючи в порушення вимог п.п. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, керуючи автомобілем автомобіля «DAEWОО nехіа», д.н.з. НОМЕР_1 , не обравши у темну пору доби безпечної швидкості руху, щоб мати змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, маючи об`єктивну можливість за умов виконання вимог вказаних пунктів Правил дорожнього руху України, своєчасно виявивши небезпеку для руху у вигляді людини, який рухався попутно по проїзній частині дороги, попередити зіткнення, не обравши безпечного інтервалу об`їзду та не вживши заходів щодо зниження швидкості руху аж до повної зупинки транспортного засобу, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді: політравми; ВЧМТ: забій речовини головного мозку важкого ступеня; набряку мозку, мозкової коми ІІ ст.; закритої тупої травми грудної клітини; закритого перелому 3-5 ребер праворуч; уламкового перелому правої лопатки; субтотального пневмотораксу справа; перелому кісток носа; травматичного шоку ІІ ст. Вказані ушкодження є небезпечними для життя та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Такі дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. Просив врахувати, що правила дорожнього руху порушив ненавмисно, за 40 років водійського стажу вперше допустив таке порушення правил дорожнього руху. При цьому пішохід ОСОБА_7 також винуватий у ДТП, оскільки у темний час доби рухався без світомаскувального одягу та у стані алкогольного сп`яніння, порушуючи вимоги правил дорожнього руху. Він шкодує, що так сталося. Просить вибачення у ОСОБА_7 та у його близьких родичів. Одразу після ДТП, до приїзду швидкої допомоги, надавав пішоходу ОСОБА_7 першу медичну допомогу. Коли ОСОБА_7 перебував у лікарні, він сплатив його матері одразу 12000 грн., у подальшому періодично, раз на тиждень, переводив на карту матері постраждалого певну суму коштів, у загальній сумі 32-36 тисяч гривень. Але після того, як він звернувся за правовою допомогою до адвоката, остання змінила номер банківської карти та повідомила, що не бажає отримувати від нього допомогу у такий спосіб, а лише за рішенням суду та припинила відповідати на телефонні дзвінки. Однак він все таки намагався продовжувати переводити кошти. Зазначив, що визнає цивільний позов в частині відшкодування всієї суми витрат на лікування, але в частині моральної шкоди визнає позов частково, оскільки не спроможній сплатити заявлені суми через своє скрутне матеріальне становище

Враховуючи, що ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши йому положення ч. 3 ст. 349 КПК України, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорені.

Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження та такі його дії кваліфікує за ч.2 ст.286 КК України.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

За приписами ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора», правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання, призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

За статтею 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КПК України пом`якшують покарання обвинуваченому суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування матеріальної шкоди.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КПК України обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

За приписам ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винної суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин.

Положення ст. 69 КК України підлягає виваженому застосуванню у тих випадках, коли для реалізації мети покарання установлені в певній санкції його вид і розмір є занадто суворими (несправедливими), а особа потребує поблажливого ставлення. З огляду на це суд має право скорегувати покарання відповідно до індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження.

Вирішення питання про визначення міри покарання та звільнення від його відбування належить до дискреційних повноважень суду (судового розсуду), який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 суд враховує конкретні обставини цієї справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином. Разом з тим суд приймає до уваги, що обвинувачений раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, вчинив злочин, який відноситься до злочинів з необережною формою вини, при цьому вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому, що виразилося у щирому жалю та осуді власної протиправної поведінки, у судовому засіданні у присутності представника потерпілого та цивільних позивачів просив вибачення за вчинене, активно сприяв розкриттю злочину шляхом надання правдивих показів про обставини його вчинення, частково відшкодував матеріальну шкоду, намагався продовжити її відшкодовувати, але не зміг через відмову від цього матері постраждалого ОСОБА_9 , має постійне місце проживання, проживає з матір`ю 1937 року народження, за якою здійсню догляд з 22.05.2018 по 25.02.2028 (Т.1 а.с.194), що свідчить про наявність сталих соціальних зв`язків, за місцем проживання характеризується позитивно (Т.1 а.с. 195, Т.2 а.с. 131). При цьому суд враховує, що допущені постраждалим ОСОБА_7 порушення п. 4.4, п. 4.14 (а) Правил дорожнього руху та перебування при цьому у стані алкогольного сп`яніння (3,52‰) також є причиною ДТП. Крім того, суд бере до уваги позитивну посткримінальну поведінку обвинуваченого, що виразилася у наданні невідкладної медичної допомоги постраждалому після ДТП, відсутність відомостей про притягнення до адміністративної та кримінальної відповідальності за цей період.

Ураховуючи всі зазначені обставини в їх сукупності, наявність двох обставин, що пом`якшують покарання, тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, дані про його особу, позицію потерпілого та прокурора, яка враховується судом у сукупності з обставинами, передбаченими ст.ст.65-67, 75 КК, і не має над ними пріоритету, а також з метою якнайшвидшого відшкодування спричиненої шкоди суд доходить переконання про необхідність призначення основного покарання ОСОБА_4 у виді 2 років позбавлення волі через застосування ч. 1 ст. 69 КК України.

За обставин цього кримінального провадження таке покарання буде справедливим, співмірним характеру скоєних дій, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, відповідатиме принципам законності, індивідуалізації та справедливості.

Окрім того, беручи до уваги, що ОСОБА_4 вчинив злочин проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень безпосередньо пов`язані з наявністю у нього права керування транспортними засобами суд вважає за доцільне застосувати до обвинуваченого додаткове покарання, передбачене санкцією ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Суд не віднаходить підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК, чи призначення покарання не пов`язаного із позбавленням волі, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані. Тому, призначення будь-якого іншого виду покарання, в цій ситуації, в ключі характеру вчиненого кримінального правопорушення та наслідків, до яких воно призвело, суд сприймає, як діяння, яке б указувало на не можливість досягнення мети, регламентованої ст. 50, 65 КК України.

По даній справі потерпілим ОСОБА_10 , постраждалим від ДТП ОСОБА_7 , а також його матір`ю ОСОБА_7 заявлено цивільний позов, в якому вони просять стягнути з ОСОБА_4 : на користь ОСОБА_7 майнову шкоду у розмірі 90991 грн та моральну шкоду у розмірі 5000000 грн, а також шкоду, завдану каліцтвом, у вигляді втраченого внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності заробіток (дохід) у розмірі, сума якого визначається у відсотковому співвідношенні ступеня втрати працездатності, який підлягає встановленню висновком судово-медичної експертизи, до мінімальної заробітної плати; на користь ОСОБА_7 та ОСОБА_10 по 2500000 грн кожному в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також стягнути судові витрати.

Зважаючи на часткове визнання обвинуваченим цивільного позову, судом досліджено письмові докази на підтвердження позовних вимог потерпілого та цивільних позивачів, а саме:

протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 07.01.2022 зі схемою та фототаблицею до нього, відповідно до якого проведено огляд ділянки автодороги Харків-Суми Р-46, 93 км, в напрямку руху до м. Охтирка, поблизу с. Високе. Під час огляду виявлено автомобіль «DAEWОО nехіа», д.н.з. НОМЕР_1 , на правому узбіччі переднього частиною в напрямку м. Охтирка. Вказаний автомобіль має пошкодження скла у правій передній частині (розтріскування), на передньому бамперів в лівій частині вм`ятина та сліди нашарування. На правій частині проїзної частини та правому узбіччі виявлено дрібні частини скла. На правому узбіччі, на дорожньому покритті виявлена речовина бурого кольору схожа на кров. З місця події були вилучені: автомобіль «DAEWОО nехіа», д.н.з. НОМЕР_1 ; відеореєстратор SUD 1113883; осип скла (т.1, а.с. 219-234);

протокол огляду речей і документів від 09.01.2022, в якому зафіксовано огляд флешнакопичувача, який містить відеозапис з відеореєстратораавтомобіля «DAEWОО nехіа», д.н.з. НОМЕР_1 , що зафіксував події ДТП від 07.01.2022 на автодорозі Харків-Суми, поблизу с. Високе Охтирського району Сумської області. Так на відеозаписі, серед іншого, зафіксовано дату: 2022.01.07, час 21:02:02, швидкість руху автомобіля 93 км/год. Також зафіксовано як в темну пору доби на проїзній частині автодороги за межами м. Охтирка, по правій смузі руху рухається пішохід в попутному з автомобілем напрямку, людина середньої статури, чоловічої статі, який одягнений в одяг темного кольору, а саме: штани, куртку та шапку чорного кольору, взутий у взуття темного кольору, його руки знаходяться в кишенях, на лівій руці звисає пакет світлого кольору. Відбувається наїзд передньою частиною автомобіля на пішохода. При цьому жодного іншого транспорту у попутному чи в зустрічному напрямку на відео не зафіксовано (т.1, а.с. 235-236);

висновк експерта №36 від 15.02.2022, відповідно до якого в реанімаційному відділенні КНП ОМР «Охтирська ЦРЛ» ОСОБА_7 встановлений діагноз: ДТП. Політравма. ВЧМТ: забій речовини голови важкого ступеню. Набряк мозку, мозкова кома II ст., закрита тупа травма грудної клітини, закритий перелом 3-5 ребер праворуч. Уламковий перелом правої лопатки, субтотальний пневмоторакс справа. Перелом кісток носа. Травматичний шок ІІ ст. Дані ушкодження утворились від дії тупого предмету, про що свідчить характер ушкоджень. Вказані ушкодження, небезпечні для життя і за цією ознакою, згідно з п. 2.1.1 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Давність нанесення ушкоджень може відповідати даті, зазначеній в постанові, про що свідчать дані медичної документації. Не виключена можливість отримання вищевказаних тілесних ушкоджень при ДТП (т.1, а.с. 213-214);

повідомлення КНП ОМР «Охтирська ЦРЛ» від 17.01.2022 №121/5, відповідно до якого 10.01.2022 було проведено токологічні дослідження, за результатами яких у ОСОБА_4 алкоголю в крові не виявлено, у ОСОБА_7 виявлено в крові алкоголь - 3,52‰ (т. 1, а.с. 190);

протоколи огляду речей від 14.01.2022 з фототаблицею, у яких зафіксовано огляд речових доказів, що були надані ОСОБА_10 , а саме: - куртки чоловічої чорного кольору, по всій поверхні якої мається нашарування бруду та речовини бурого кольору. В ділянці правого рукава куртки в задній його частині пошкодження у вигляді розриву тканини по шву від плеча довжиною 10 см. По всій задній частині куртки виявлено нашарування речовини бурого кольору та бруду; - штанів чоловічих спортивного типу гамаші «підштаники» чорного кольору, які мають пошкодження в ділянці задньої верхньої частини у вигляді багатолінійного розриву тканини, лінійної форми (вертикальних), найбільша довжина розміром 9 см. В ніжній частині правої штанини та на обох колінах виявлено пошкодження тканини у вигляді лінійної вертикальної затяжки довжиною 1,5 см; - кофти чоловічої із вставками світло-сірого та білого кольорів, яка не пошкоджена, має нашарування бруду та речовини бурого кольору в передній та центральній частині; - шапки чоловічої в`язаної, темно-сірого кольору з написом «АРЕХ», яка має нашарування бруду та пилу, без пошкоджень; - штанів чоловічих чорного кольору, які в передній частині справа в районі кишені мають нашарування бруду. В ділянці задньої кишені справа мають пошкодження у вигляді вертикального розриву тканини та розриву тканини в районі лівої сідниці; - черевиків чоловічого типу чорного кольору з шкірозамінника (т.1, а.с. 237-245);

висновок експерта №42 від 30.03.2022, відповідно до якого на напівпальто, що належить ОСОБА_11 , виявлено розрив шва пройми правого рукава та розрив правого бічного шва, що могли утворитися в результаті перерозтягу конструкції на півпальто. Виявлені пошкодження є загальними і могли утворитися при ДТП, на різних фазах. Специфічні та характерні ознаки автотравми на куртці не відобразилися. Виходячи з виявлених слідів, достовірно встановити у якому положенні знаходився потерпілий на момент первинного контактування із травмуючим предметом і з якого боку діяла травмуючи сила, неможливо (т.1, а.с. 247-249);

висновок експерта №41 від 06.04.2022, відповідно до якого на представлених для дослідження штанах, що належать ОСОБА_7 , виявлено: - ділянка потертості з розривом на верхній третині задньої половинки ліворуч, що утворилися внаслідок тиску і тертя, при тангенціальному впливі тупого предмета з нерівною контактуючою поверхнею об поверхню тканини у напрямку знизу вгору та зліва направо; - лінійний розрив на задній половинці праворуч, що утворився внаслідок перерозтягнення тканини. Виявлені пошкодження є загальними і могли утворитися при ДТП, на різних фазах. Специфічні та характерні ознаки автотравми на штанах не відобразилися. Виходячи з виявлених слідів, достовірно встановити у якому положенні знаходився потерпілий на момент первинного контактування із травмуючим предметом і з якого боку діяла травмуюча сила, неможливо. Не виключена можливість, що первинний контакт стався з задньою поверхнею потерпілого. Напрямок травматичної дії ззаду наперед та зліва направо (т.2, а.с. 6-9);

висновок експерта №1492 від 07.10.2022, згідно з яким на момент експертного огляду рульове керування автомобіля «DAEWОО nехіа», д.н.з. НОМЕР_1 , виконувало свої функції (зміна напрямку руху керованого транспортного засобу), і знаходилося у працездатному стані. Гальмова система автомобіля «DAEWОО nехіа», д.н.з. НОМЕР_1 , виконувала свої функції (зниження швидкості руху транспортного засобу), і знаходилася у працездатному стані. Ходова частина вказаного та система зовнішнього освітлення виконували свої функції і знаходилися у працездатному стані. До моменту дорожньо-транспортної пригоди рульове керування, робоча гальмова система, ходова частина та система зовнішнього освітлення автомобіля «DAEWОО nехіа», д.н.з. НОМЕР_1 , знаходились у працездатному стані, а відповідно до дорожньо-транспортної пригоди не було технічних несправностей, які б могли бути технічною причинною виникнення дорожньо-транспортної пригоди (т.2, а.с. 10-17);

висновок експерта №1503 від 14.10.2022, відповідно до якого, враховуючи проведене транспортно-трасологічне дослідження механічних пошкоджень на автомобілі «DAEWОО nехіа», д.н.з. НОМЕР_1 , з урахуванням слідової картини місця ДТП, зафіксованої в ході огляду місця події, виявлені механічні пошкодження капоту, правого переднього крила та вітрового скла автомобіля, локалізація, характер та напрямок їх утворення, характерні для наїзду на пішохода. Виходячи зі слідової картини, яка зафіксована на схемі та в протоколі огляду місця ДТП від 07.01.2022, з урахуванням механічних пошкоджень автомобіля «DAEWОО nехіа», д.н.з. НОМЕР_1 , в передньо-правій частині транспортного засобу, місце наїзду автомобіль «DAEWОО nехіа», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 на пішохода ОСОБА_7 , розташоване на проїзній частині, перед зафіксованим осипом скла, тобто в повздовжній площині на відстані не далі ніж 25,2 м від умовної лінії орієнтиру, обраного при огляді місця події, більш точніше визначити місце наїзду на пішохода, з прив`язкою до обраних орієнтирів, експерту не видається за можливе за відсутністю достатніх інформативних ознак (т.2, а.с. 18-21);

протокол проведення слідчого експерименту від 19.05.2022 із схемою, за участю свідка ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 та спеціаліста ОСОБА_12 , в ході якого ОСОБА_4 розповів та показав обстановку ДТП, яка мала місце 07.01.2022 (т.2, а.с. 22-25);

протокол проведення слідчого експерименті від 09.11.2022 із схемою, за участю свідка ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , в ході якого ОСОБА_4 за участю статиста чоловічої статі, схожого на потерпілого, розповів та показав обстановку ДТП, що мало місце 07.01.2022 (т.2 а.с. 26-29);

висновок експерта №3976 від 22.11.2022, відповідно до якого в даній дорожній ситуації водій автомобіля «DAEWOO Nexia», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації, при наданих вихідних даних, водій автомобіля «DAEWOO Nexia», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_7 шляхом виконання ним вимог п.п.12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації, в діях водія автомобіля «DAEWOO Nexia», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 вбачаються невідповідності вимогам п.п.12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з ДТП та наслідками, що настали. Щодо оцінки дій пішохода ОСОБА_7 та чи є в його діях невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, в даній дорожній ситуації, не потребує застосування спеціальних технічних знань і може бути виконано слідчим або судом самостійно, відповідно до вимог розділу 4 «Обов`язки і права пішоходів» п.п. 4.4, 4.14 Правил дорожнього руху України (т.2, а.с. 30-33).

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

За змістом ст. 264 ЦПК України саме на суд покладено обов`язок визначити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, які правові норми підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до висновку експерта №83/2024 від 29.09.2025 (т.2, а.с. 91-113), за даними медичної документації (анамнестичних, клінічних, додаткових обстежень), з врахуванням даних матеріалів справи, при ДТП, яка мала місце 07.01.2022, ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження - закрита черепно-мозкова травма: забій головного мозку стовбурово-базальних структур, забій середньо-задніх відділів мозолистого тіла, пластинчасті двобічні крововиливи під твердою мозковою оболонкою, забої м`яких тканин мозкової та лицьової частини голови, перелом кісток носа, заритий перелом акроміального кінця правої ключиці; закрита травма грудної клітки: переломи 3, 4, 5 ребер справа. З приводу даних травм, потерпілий знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП ОМР «Охтирська ЦРЛ» з 7 по 8 січня 2022 року та у КНП ХМР «Харківська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» з 8 січня по 21 лютого 2022 року. На час стаціонарного та амбулаторного лікування хворий є непрацездатним.

Загальна працездатність - це здатність до некваліфікованої роботи в звичайних умовах. Часткова загальна працездатність - це здатність виконувати в обмеженому обсязі або в полегшених умовах некваліфіковану роботу. У компетенцію судово-медичної експертизи не входить визначення об`єму втрати загальної працездатності. Згідно з «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України 17.01.1995 року №6, розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою загальної працездатності, є кваліфікуючою ознакою при визначенні ступеня тяжкості тілесних ушкоджень і встановлюється тільки після визначення наслідку ушкодження.

Професійна працездатність - це здатність виконувати всі трудові функції за професією і кваліфікацією чи за іншою адекватною їй професією. 16.02.2023 МСЕК ОСОБА_7 встановлена 1Б група інвалідності терміном на 1 рік. Група інвалідності 1Б (підгрупа Б першої групи інвалідності) встановлюється особам із високим ступенем втрати здоров`я, що призводить до значної залежності від сторонніх осіб у виконанні життєво-важливих соціально-побутових функцій, але з частковою здатністю до виконання окремих елементів самообслуговування. Це означає, що такі особи потребують постійного догляду та допомоги, хоча й можуть самостійно виконувати деякі дії. Відповідно, на час встановлення групи інвалідності та за даними записів в медичній карті амбулаторного хворого оглядів лікарів до 20.08.2024, ОСОБА_7 не може виконувати роботу за отриманою професією (згідно з дипломом ХА №144446953) - слюсаря з ремонту автомобілів, водія автомобіля 3, 2, 1 класу, але може виконувати роботу тільки в спеціально створених умовах, і згідно з п. 10.3. Додатку «Основні положення та терміни, що використовуються при виконанні експертизи з визначення процента втрати працездатності» до Правил проведення комісійних експертиз в бюро судово-медичної експертизи, затверджених наказом МОЗ України 17.01.1995 №6, втрата професійної працездатності становить 90%.

Встановити відсоток втрати професійної працездатності на час проведення експертизи без медичних даних (клінічних, функціональних), оглядів лікарів спеціалістів ЛKK та даних повторного переогляду Експертною комісією з оцінювання повсякденного функціонування у 2025 році, не можливо.

Враховуючи важкість отриманої травми та її наслідки за наданою документацією, відновлення професійної працездатності (слюсаря з ремонту автомобілів, водія автомобіля 3, 2, 1 класу) у ОСОБА_7 не можливе. В медичних картках стаціонарного хворого вказано, що потерпілий «не працює» і листок тимчасової працездатності не видавався.

Щодо стягнення майнової шкоди.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом указаної норми, за загальним правилом, шкода підлягає відшкодуванню, по-перше, в повному обсязі, по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала. Проте, крім загального правила, є спеціальні, передбачені законом. Одним із таких спеціальних правил є норми про страхування особою цивільно-правової відповідальності.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ЦК України).

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на час виникнення спірних правовідносин регламентував, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV).

Згідно зі ст. 999 ЦК України до відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 3 Закону № 1961-IVобов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 5 указаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (п. 22.1 ст. 22 Закону №1961-IV).

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом №1961-IVу страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону №1961-IV).

Водночас у Законі №1961-IV наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто цей Закон спрямований насамперед на захист прав осіб, потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоди не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (ст. 3 цього Закону).

Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована відповідальність винної особи. А тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20)).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Так при перевірці чинності полісу внутрішнього страхування на сайті МТСБУ судом встановлено, що станом на дату скоєння ДТП (07.01.2022) транспортний засіб «DAEWOO Nexia», д.н.з. НОМЕР_1 , був забезпечений полісом страхування №203500025, страхова компанія ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія».

Отже, цивільна правова відповідальність обвинуваченого ОСОБА_4 на час скоєння ДТП була застрахована.

Таким чином, потерпілий ОСОБА_7 мав звернутися до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» з вимогою про виплату страхового відшкодування та в подальшому у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої ОСОБА_4 шкоди звернутися до останнього з вимогою про сплату йому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто звернення ОСОБА_7 з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди є передчасним.

За встановлених обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_7 про відшкодування майнової шкоди.

Щодо відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

:/search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843054/ed_2017_11_14/pravo1/T030435.html?pravo=1#843054" title="Цивільний кодекс України; нормативно-правовий акт № 435-IV від 16.01.2003">Статтею 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я ; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому встановленню при відшкодуванні моральної шкоди підлягає наявність такої шкоди, протиправність діяння, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправною дією, а також провини особи, що її заподіяла.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

За роз`ясненнями пленуму Верховного Суду, викладених у постанові від 31.03.95 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір її відшкодування визначає суд в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я позивача, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 4 ст. 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Положення ст. 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч. 2 ст. 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Обвинувачений не заперечує, що має відшкодувати моральну шкоду постраждалому ОСОБА_7 , проте не погоджується із заявленим розміром відшкодування.

Суд бере до уваги, що діями обвинуваченого ОСОБА_7 спричинено моральну шкоду, яка полягає у сильних душевних переживаннях, надзвичайному фізичному болю після вчиненого ДТП, наявності загрози його життю. ОСОБА_7 перенесені моральні страждання та, як наслідок, спричинені негативні наслідки, що настали у зв`язку із цим у виді порушення звичного способу та ритму життя, необхідності тривалого лікування, стороннього догляду, емоційної напруги, тривоги, стресу, відчуття болю та безпорадності. Також, внаслідок дій обвинуваченого, ОСОБА_7 був позбавлений фізичної можливості сприяти вирішенню повсякденних питань, продовжити активне соціальне життя, змушений прикладати зусилля для відновлення попереднього стану, отримав інвалідність І групи.

Водночас, суд зважає і на те, що постраждалий ОСОБА_7 допустив грубу необережність, оскільки в порушення п. 4.4, п. 4.14 (а) Правил дорожнього руху у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості рухався проїзною частиною у темному одязі без використання світлоповертальних елементів, для своєчасного його виявлення іншими учасниками дорожнього руху, не впевнився у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, при цьому перебував устані алкогольного сп`яніння (3,52‰).

Враховуючи наведене вище, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_7 , а саме про стягнення з ОСОБА_4 на його користь 300000,00 грн моральної шкоди.

Також суд погоджується, що діями обвинуваченого спричинено моральну шкоду матері потерпілого ОСОБА_7 , яка зазнала душевних страждань, хвилювань та відчаю, у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень її сином ОСОБА_7 , істотного переживання за життя та здоров`я свого сина. Також внаслідок дій обвинуваченого був порушений звичний спосіб та ритм життя ОСОБА_7 , яка вимушена здійснювати постійний доглядати за своїм сином, який проживає разом з нею та після ДТП потребує стороннього догляду, що у сукупності зумовило втрату у неї душевного спокою та нормальних життєвих зв`язків.

Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної вимоги ОСОБА_7 в межах доведеності та обґрунтованості на суму 100000,00 грн, що відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості.

Разом з цим, спричинення діями обвинуваченого моральної шкоди ОСОБА_10 останнім не доведено, в зв`язку з чим у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Щодо відшкодування втраченого заробітку у зв`язку із втратою працездатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати (ч. 2 ст. 1195 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів (ч. 3 ст. 1195 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

За таких підстав, суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 має право на відшкодування втраченого заробітку, що відповідатиме принципу верховенства права.

Оскільки ОСОБА_7 на момент події ДТП не працював, розмір втраченого заробітку (доходу) слід визначати виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, відповідно до положень ч. 2 ст. 1195 ЦК України.

У позовній заяві позивач ОСОБА_7 просить стягнути шкоду, завдану каліцтвом, у вигляді втраченого внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності заробіток (дохід) у розмірі, сума якого визначається у відсотковому співвідношенні ступеня втрати працездатності до мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З огляду на викладене, враховуючи, що потерпілий ОСОБА_7 на момент ДТП не працював, суд дійшов висновку, що з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 необхідно стягнути шкоду, пов`язану із втратою його працездатності, виходячи з розміру встановленої законом мінімальної заробітної плати у відсотковому співвідношенні ступеня втрати працездатності, який відповідно до висновку експерта №83/2024 від 29.09.2025 (т.2, а.с. 91-113) становить 90% та відновлення якої у ОСОБА_7 неможливе, починаючи з дати ДТП по день ухвалення вироку, тобто за період з січня 2022 року по грудень 2025 року включно, що становить суму 313470 грн, виходячи з такого розрахунку: 6500 грн х 90% х 9 місяців (січень 2022 року - вересень 2022 року) + 6700 грн х 90% х 15 місяців (жовтень 2022 року - грудень 2023 року) + 7100 грн х 90% х 3 місяці (січень 2024 року - березень 2024 року) + 8000 грн х 90% х 21 місяць (квітень 2024 року грудень 2025 року).

При цьому, суд зазначає, що в зв`язку з тим, що розмір заробітної плати постійно змінюється, неможливо стягнути шкоду, пов`язану із втратою або зменшенням працездатності позивача на майбутнє, а також в зв`язку з цим можуть виникнути питання щодо порядку виконання такого рішення. Тому позивач має право звернутись до суду з позовом з цією вимогою за інший період.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Доказів на підтвердження понесення цивільними позивачами витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, суду не надано.

Клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком суду законної сили не надійшло, тому суд вважає за необхідне запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили не обирати.

На підставі ст. 174 КПК України підлягає скасуванню арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 124 КПК України з обвинуваченого необхідно стягнути судові витрати за проведення судових експертиз, на загальну суму 18121,92 грн.

Доля речових доказів по справі підлягає вирішенню у порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 374-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому за цим законом покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 3 (три) роки.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу обвинуваченому не обирати.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з часу його затримання після набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 до ОСОБА_4 про стягнення майнової та моральної шкоди, відшкодування втраченого заробітку у зв`язку із втратою працездатності задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 300000 (триста тисяч) гривень моральної шкоди та 313470 (триста тринадцять тисяч чотириста сімдесят) гривень заподіяної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, а всього 613470 (шістсот тринадцять тисяч чотириста сімдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_13 100000 (сто тисяч) гривень моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 18121 (вісімнадцять тисяч сто двадцять одну) гривню 92 копійки в рахунок відшкодування витрат за проведення судових експертиз.

Речові докази: куртку чоловічу чорного кольору; взуття - черевики чорного кольору; штани чорного кольору; штани чоловічі спортивного типу «підштаники»; кофту чорного кольору; шапку чоловічу в`язану, які було вилучено 14.01.2022 та знаходяться на зберіганні в камері речових доказів Охтирського ВП ГУНП в Сумській області (квитанція №001552 від 14.01.2022) повернути власнику ОСОБА_7 .

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18.01.2022 на куртку чоловічу чорного кольору, взуття - черевики чорного кольору, штани чорного кольору; штани чоловічі спортивного типу «підштаники», кофту чорного кольору, шапку чоловічу в`язану, які було вилучено 14.01.2022..

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Охтирський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Роз`яснити учасникам судового провадження їх право на отримання в суді копії вироку.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_1