Пересипський районний суд міста Одеси
Провадження №1-кс/523/1163/26
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

20 січня 2026 року м. Одеса

Слідчий суддя Пересипського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 та заявника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду скаргу останньої особи на рішення прокурора про відмову у визнанні потерпілим в кримінальному провадженні №0000191 від 15 вересня 2025 року, за ознаками ч.2 ст.382 КК України,

в с т а н о в и в:

12 січня 2026 року до Пересипського районного суду м. Одеси надійшла скарга ОСОБА_4 на постанову прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 від 25 грудня 2025 року, якою відмовлено в задоволенні декількох звернень першої особи в кримінальному провадженні №0000191 від 15 вересня 2025 року, за ознаками ч.2 ст.382 КК України, про визнання потерпілим та надання пам`ятки про відповідні процесуальні права та обов`язки.

Заявник зазначає, що про оскаржуване рішення він дізнався лише 08 січня 2026 року, що не спростовано прокурором.

ОСОБА_4 просить слідчого суддю скасувати постанову прокурора.

Дослідивши скаргу з додатками, отримавши пояснення ОСОБА_4 в її підтримку, а також усні та письмові заперечення проти скарги прокурора ОСОБА_3 , слідчий суддя дійшов наступного.

Як вбачається із витягу із Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне провадження №0000191 від 15 вересня 2025 року, за ознаками ч.2 ст.382 КК України, було внесено на підставі ухвали слідчого судді, за заявою ОСОБА_4 від 07 липня 2025 року, в якій останній, повідомляючи про тривале незабезпечення захисту від вчинених щодо нього кримінальних правопорушень, а також неправомірних дій дізнавача в іншому кримінальному провадженні, також просив визнати його потерпілим та вручити пам`ятку про відповідні процесуальні права та обов`язки.

11 листопада 2025 року ОСОБА_4 подав прокурору відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_5 письмову заяву, в якій повторно просив надати йому пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого.

20 листопада 2025 року ОСОБА_4 подав слідчому письмове клопотання про долучення до провадження цивільного позову про стягнення з держави Україна в особі ГУ НП в Одеській області спричиненої кримінальним правопорушенням моральної шкоди в розмірі 100000 грн.

Постановою прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 від 25 грудня 2025 року було прийнято рішення про відмову ОСОБА_4 у визнанні потерпілим у вищезазначеному кримінальному провадженні, що обґрунтовано відсутністю даних, які б свідчили про заподіяння йому моральної, фізичної чи майнової шкоди, підтверджені належними та допустимими доказами.

Не погоджуючись із постановою прокурора скаржник у змісті скарги та усно зазначає про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення.

Відповідно до положень ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

До обов`язкових ознак об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України, прямо не віднесено завдання цим діянням шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян.

Водночас, ОСОБА_4 у первинній заяві про злочин від 07 липня 2025 року, а також в змісті позовної заяви прямо зазначає про спричинену йому моральну шкоду, яку обґрунтував наступним: оскарження бездіяльності та неправомірних рішень слідчих та прокурорів вимагало значних зусиль і витрат часу потребували значного витрату часу і зусилля щоб захистити порушене право у кримінальному провадженні. Судова тяганина з розгляду чисельних скарг відволікала від важливих життєвих занять і ділових стосунків, призводила до морального і фізичного виснаження, втоми, позбавляла спокійного ритму життя, втрати душевного спокою; невиконання судових рішень викликало гнівні емоції і обурення, переживання, призводило до депресії, що негативно позначалося на його самопочутті.

Такі доводи заявника про можливе спричинення йому моральних страждань в цілому відповідають положенням ч.1 ст.55 КПК України, а існування долучених до позовної заяви численних ухвал слідчих суддів, якими задовольнялись в первинному провадженні скарги ОСОБА_4 , як документів, є одним із процесуальних джерел доказів (ч.2 ст.84 КПК України), якими останній доводив такі обставини.

Посилаючись на роз`яснення постанови Пленуму Верхового Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», прокурор не врахувала, що вони мають рекомендаційний характер для суду та стосуються стадії судового розгляду цивільного позову в змагальному процесі (тобто для розв`язання заявлених позовних вимог), а не в аспекті визнання чи невизнання прокурором особи потерпілим на стадії досудового розслідування кримінального провадження.

Натомість, саме на слідчого та прокурора покладається обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, зокрема, встановлення виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. І при цьому, в оскаржуваній постанові прокурора відсутні дані стосовно жодної слідчої дії, вчиненої для встановлення обставин можливого спричинення ОСОБА_4 шкоди.

З`ясувати відповідні обставини можливо було б шляхом виклику слідчим заявника для його наступного допиту, щонайменше в якості свідка, з пропозицією надати наявні у останнього документи чи інші докази, які б підтверджували спричинення такої шкоди та надали б можливість дійти об`єктивного висновку про завдання йому такої шкоди.

Також, з метою з`ясування того, чи була спричинена будь-яка моральна шкода заявнику у розслідуваному кримінальному провадженні, а також в якому орієнтовному розмірі могла бути така шкода, доцільно було б викликати та допитати ОСОБА_4 в якості свідка, після чого призначити в провадженні відповідну судово психологічну експертизу.

За таких обставин слідчий суддя вважає необхідним визнати оскаржуване заявником процесуальне рішення прокурора від 25 грудня 2025 року таким, що було прийнято передчасно, у зв`язку із чим це рішення необхідно скасувати.

Керуючись ст.ст.55,303-309 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 від 25 грудня 2025 року, якою відмовлено в задоволенні декількох звернень першої особи в кримінальному провадженні №0000191 від 15 вересня 2025 року, за ознаками ч.2 ст.382 КК України, про визнання потерпілим та надання пам`ятки про відповідні процесуальні права та обов`язки скасувати.

Зобов`язати прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 повторно розглянути в кримінальному провадженні №0000191 від 15 вересня 2025 року, за ознаками ч.2 ст.382 КК України, звернення ОСОБА_4 від 07 липня 2025 року та від 11 листопада 2025 року, в якій він просив надати йому пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого.

На підставі ч.4 ст.535 КПК України зобов`язати прокурора повідомити Пересипський районний суд м. Одеси про виконання даної ухвали слідчого судді.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1