Справа №443/2135/25
Провадження №1-кп/443/36/26
УХВАЛА

судового засідання

28 січня 2026 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

в процесі розгляду у відкритому судовому засіданні кримінального провадження стосовно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 187, частиною 1 статті 209 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

встановив:

У судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання прокурор покликається на те, що остаточне рішення у кримінальному провадженні на даний момент не прийнято, а тому виникає необхідність у продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Наявні докази вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення є вагомими, допустимими та отриманими у встановленому КПК України порядку; встановлено наявність ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України; у разі визнання винуватим ОСОБА_6 , йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років; вік та стан здоров`я підозрюваного дозволяють застосування до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Характер та обставини вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення характеризують його як особу, що не має достатніх моральних цінностей, схильну до безконтрольної, агресивної поведінки. Крім того встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 не працює, суспільно-корисною діяльністю не займається, вчинив умисний корисливий злочин, який становить підвищену небезпеку для оточення, поєднаний з насильством, а саме наніс потерпілому ОСОБА_7 , який являється особою похилого віку, тілесні ушкодження. З метою уникнення кримінальної відповідальності під страхом покарання, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Крім цього, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 є місцевим жителем та знайомий із потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні, може здійснювати моральний тиск на потерпілого та свідків шляхом переконання та залякування, схиляння їх до зміни даних ними показань, або відмови від дачі показів у кримінальному провадженні. Також, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 після вчинення злочину не повідомив правоохоронні органи про вчинений ним злочин, така зухвалість і кримінально-протиправна поведінка обвинуваченого свідчить про неможливість зробити для себе належних висновків та припинити вчиняти кримінальні правопорушення, належним чином виконувати процесуальні обов`язки, нехтування останнім нормами права та моралі, легковажне і помилкове усвідомлення про можливість уникнення законного покарання. За таких обставин, продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш доцільним та достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім для запобігання встановленим ризикам. Обґрунтовані підстави застосування відносно ОСОБА_3 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави відсутні, оскільки він вчинив корисливий злочин із застосуванням насильства та погрозою застосування насильства. Будь-які нові обставини, які б свідчили про те, що наведені ризики зменшилися чи відсутні стороною захисту не наведені.

Обвинувачений проти задоволення клопотання заперечив, суду пояснив, що бажає повернути гроші потерпілому, тому просить застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник заперечив проти задоволення клопотання прокурора, суду пояснив, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень не підтверджена жодними доказами. Наявність ризиків не доведено стороною обвинувачення, такі є надуманими і не відповідають дійсності. До обвинуваченого може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, зокрема, домашній арешт. Докази на підтвердження протилежного відсутні. З урахуванням викладеного, просить суд змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження та наведені ними аргументи, доходить такого висновку.

Ухвалою підготовчого судового засідання Жидачівського районного суду Львівської області від 17.12.2025 ОСОБА_3 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб. Визначено термін дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 в Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№19)» до 14.02.2026 включно (а.к.п.101, 114-116).

Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Частинами 1 та 2 статті 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з приписами частини 3 статті 199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Надавши оцінку аргументам сторін, а також перевіривши наявність наведених стороною обвинувачення ризиків, зокрема їх актуальність, суд зазначає, що ризиками, які дають підстави суду продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слід вважати можливість обвинуваченого: переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення. Зазначені ризики не зменшилися та залишаються актуальними, оскільки обставини, які стали підставою для їх встановлення при обранні запобіжного заходу, на теперішній час не змінилися.

Аргументи сторони захисту зводяться виключно до тверджень про необґрунтованість обвинувачення та відсутність доказів наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, при цьому покликаючись на обов`язок саме сторони обвинувачення доводити їх існування. Водночас такий підхід не може бути визнаний достатнім, оскільки у кримінальному провадженні діє принцип змагальності сторін, який передбачає не лише обов`язок прокурора обґрунтовувати необхідність застосування або продовження запобіжного заходу, але й право та обов`язок сторони захисту наводити аргументи і подавати докази на підтвердження обставин, що свідчать про зменшення або відсутність відповідних ризиків. Однак, стороною захисту не наведено жодних конкретних обставин та не подано належних і допустимих доказів, які б свідчили про зміну поведінки обвинуваченого, усунення або істотне зменшення ризиків, встановлених судом при обранні та продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням наведених мотивів, суд відхиляє аргументи сторони захисту та не вбачає обґрунтованих підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Оцінюючи тяжкість вчинених злочинів, які інкримінуються обвинуваченому, суд враховує ступінь їх суспільної небезпечності в конкретних умовах місця і часу. Крім цього, суд враховує, що запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Зважаючи на особу обвинуваченого та тяжкість інкримінованих йому діянь, відсутність фактичних даних, які б свідчили про зменшення зазначених вище судом ризиків чи їх відсутність, або фактичних даних, які б могли підтвердити неможливість утримання обвинуваченого у слідчому ізоляторі, а також з огляду на відсутність обґрунтованих підстав вважати, що інші, більш м`які запобіжні заходи, можуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та будуть достатніми для запобігання зазначеним вище ризикам, суд доходить переконання про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого на шістдесят днів, починаючи з дати постановлення цієї ухвали.

Беручи до уваги обставини кримінальних правопорушень, а також враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, суд не вбачає підстав для визначення розміру застави, з огляду на приписи пункту 1 частини 4 статті 183 КПК України, так як один із злочинів, який інкримінується обвинуваченому, вчинений із застосуванням насильства та погрозою застосування насильства.

Керуючись статтями 9, 177, 178, 181, 194, 199, 331, 372 КПК України, суд

постановив:

Відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Обвинуваченому ОСОБА_3 продовжити строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів.

Визначити термін дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 в Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№19)» до 28.03.2026 включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та скерувати начальнику Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)» до відома та виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом семи днів із дня її оголошення через Жидачівський районний суд Львівської області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст ухвали оголошено 29.01.2026 о 08 год 50 хв.

Головуючий суддя ОСОБА_1