Справа № 562/3374/25
У Х В А Л А

іменем України

04.12.2025 року Здолбунівський районний суд Рівненської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника потерпілого - адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Здолбунів кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000286 від 14.07.2025 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 обвинувачується у закінченому замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднаним з погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави, мотивуючи тим, що розгляд справи не закінчений та наявні ризики, які дають достатні підстави вважати, що у випадку скасування або зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого і свідків у кримінальному провадженні.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник - адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечили щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, вказавши на те, що підстави на які посилається прокурор в своєму клопотанні відсутні. Подали клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_5 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, яке ними було підтримане в судовому засіданні. В обґрунтування клопотання покликаються на те, що обвинувачений має постійне місце проживання без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . За цією адресою обвинувачений з 2017 року по теперішній час проживає разом з цивільною дружиною ОСОБА_7 , з якою в подальшому хоче створити сім`ю. Наголосили, що у ОСОБА_5 погіршився стан здоров`я та він потребує лікування, що стверджується виписко із медичної карти амбулаторного хворого від 28.10.2025. Вважають, що підстави, що лягли в основу ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відпали та існують законні правові підстави для зміни запобіжного заходу, оскільки обвинувачений не перешкоджає розслідуванню, свою вину часково визнає, не порушує порядок у суді, позитивно характеризується за місцем проживання, на даний час судом допитані потерпілий та свідки. При цьому запевнили суд про те, що в подальшому обвинувачений буде з`являтися в судові засідання, не буде спілкуватися із свідками і потерпілим та переховуватися від суду, тим самим не буде перешкоджати інтересам правосуддя.

Потерпілий будучи повідомленим судом про день та час проведення судового засідання до суду не з`явилися. Представник потерпілого адвокат ОСОБА_4 підтримав клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу ОСОБА_5 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт та просив відмовити у задоволенні клоптання прокурора.

Заслухавши учасників справи та з`ясувавши обставини суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, що узгоджується з вимогами ч. 5 ст. 9 КПК України.

Судом встановлено, що по даному кримінальному провадженню ОСОБА_5 був затриманий та знаходиться під вартою з 14 липня 2025 року, тобто понад чотири місяці. При цьому вирок по відношенню до останнього, враховуючи ряд об`єктивних причин, не ухвалено.

Суд вважає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Відповідно до вимог пунктів 1,3,4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою, а ризик переховування від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

При вирішенні питання щодо зміни дії запобіжного заходу, суд враховує тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його вини у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, наявність у останнього постійного місця проживання, його стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків та репутацію обвинуваченого.

На думку суду, прокурором не наведено переконливих мотивів, що обвинувачений може ухилятись від суду, чи іншим чином перешкоджати правосуддю, а ризик впливу на свідків та потерпілого, може бути мінімізований за рахунок інших запобіжних заходів.

Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, суд враховує вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема справи «Харченко проти України», «Комаров проти України», «Калашніков проти Росії», в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання осіб під вартою, а саме:

-тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі;

-у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимог Конвенції, заарештована особа має право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов затримання, а рішення суду про продовження строку тримання під вартою не може базуватись на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання заявника під вартою; і суд має з`ясувати можливість застосування до заявника будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою (рішення ЄСПЛ у справі "Третьяков проти України").

Як слідує з матеріалів справи, обвинувачений має постійне місце проживання в АДРЕСА_1 , де буде проживати разом з цивільною дружиною, характеризується з позитивної сторони, судимості немає,а прокурором не доведено виняткових обставин, які б виправдовували продовження обмеження права обвинуваченого на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що продовження дії запобіжного заходу, обраного щодо обвинуваченого у виді тримання під вартою, є недоцільним з тих підстав, що на теперішній час заявлені ризики незаконного впливу на потерпілого та свідків, що враховані при застосуванні запобіжного заходу - тримання під вартою, зменшилися, оскільки останні вже допитані під час судового розгляду, та не виправдовують тримання особи під вартою. Також в матеріалах справи відсутні дані про те, що під час досудового слідства та провадження справи в суді ОСОБА_5 здійснював будь-який тиск на потерпілих чи свідків.

Крім того, у суду відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України.

Виходячи з положень ст.ст. 176, 178, 331 КПК України, ст.ст.5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та враховуючи матеріали кримінального провадження, особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання захисника та змінити раніше обраний у відношенні обвинуваченого запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт на строк, що не перевищує двох місяців з покладенням на ОСОБА_5 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, оскільки саме такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі обвинуваченого та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення, при цьому жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст.176 КПК України, на даний час, на думку суду, не зможе запобігти наявним ризикам.

Однак, в разі недотримання обвинуваченим умов запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, орган, який здійснює розслідування кримінального провадження, не позбавлений права звернутися до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу на більш суворий.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 181, 183, 194, 196, 201,202, 331, 369, 372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 відмовити.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 на цілодобовий домашній арешт задовольнити.

Змінити раніше застосований відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт (окрім випадків оголошення «Повітряна тривога» (чи інше) та необхідності слідування та перебування в пунктах укриття) за адресою: АДРЕСА_1 з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні;

- носити електронний засіб контролю.

Строк дії ухвали встановити до 30 січня 2026 року.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 з-під варти негайно.

Виконання даної ухвали покласти на Відділення поліції №6 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора в даному кримінальному провадженні.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1