У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , прокурора - ОСОБА_3 , підозрюваного - ОСОБА_4 , захисника - ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Закарпатській області підполковника поліції ОСОБА_6 , погодженого прокурором Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, мешканця АДРЕСА_1 , одруженого, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у кримінальному провадженні №0000352, відомості про яке 07.08.2025 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

В С Т А Н О В И В:

Заступник начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Закарпатській області підполковник поліції ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у кримінальному провадженні №0000352, відомості про яке 07.08.2025 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

З внесеного клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що 07 серпня 2025 року, близько 12.00 години, водій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21093» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою в селещі Вилок, Берегівського району, здійснив маневр повороту ліворуч на територію АЗС №ЗК27 ТОВ «ОККО-ДРАЙВ», що розташована за адресою: вул.Ференца Ракоці, 59, де перебуваючи на території перед адміністративною будівлею зазначеної АЗС, зупинив свій автомобіль, який у подальшому, маючи за мету розвернути свій автомобіль у протилежний напрямок, розпочав рух заднім ходом. У цей же час, позаду автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21093» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , з права наліво по території вище зазначеної АЗК, зі сторони адміністративної будівлі у бік вул. Ференца Ракоці, рухалась пішохід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У свою чергу, водій ОСОБА_4 , здійснюючи рух автомобіля заднім ходом, не звернувся за допомогою до інших осіб, для безпечного руху транспортного засобу заднім ходом, не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб своєчасно реагувати на її зміну та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, хоча мав об`єктивну можливість з робочого місця водія своїми односторонніми діями забезпечити безпеку дорожнього руху в частині виявлення в полі зору пішохода, не врахував дорожню обстановку і не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху, не маючи для цього будь-яких перешкод технічного чи фізичного характеру для безпечного забезпечення руху заднім ходом, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, не переконавшись у безпеці виконуваних дій, чим самим грубо порушив вимоги п. 1.3, п.1.5, пп. «а» п. 2.1, пп. «б» п. 2.3, п. 10.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, внаслідок чого допустив наїзд задньою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_7 . За наслідками дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканка АДРЕСА_2 , отримала тілесні ушкодження у виді: ЗЧМТ, перелом лобної кістки справа з переходом на орбіту, множинні переломи кісток лицевого черепа, набряк мозку, забій головного мозку середнього ступеня важкості, стареча ядерна катаракта.

Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень, вони утворилися в умовах ДТП, а саме, синці, забійні рани, перелом лобної кістки з переходом на орбіту та множинні переломи кісток лицевого черепа заподіяні тупим твердим предметом, де місцями прикладання травмуючої сили була передня поверхня тіла, які утворилися в результаті наїзду на пішохода автомобілем, що рухався назад. Тілесні ушкодження у виді важкої закритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому лобної кістки справа з переходом на орбіту із забоєм мозку середнього ступеня важкості, є небезпечними для життя в момент їх спричинення, і за цією ознакою, згідно п.п.2.1.1/а, 2.1.3/б, 2.1.3/в «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.

Своїми діями ОСОБА_4 грубо порушив вимоги п.п. п. 1.3, п.1.5, пп. «а» п. 2.1, пп. «б» п. 2.3, п. 10.9 Правил дорожнього руху України, якими визначено: п. 1.3 ПДР - учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил; п. 1.5 ПДР - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; пп. «а» п. 2.1 ПДР - водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; пп. «б» п. 2.3 ПДР - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п.10.9 ПДР - під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Невиконання водієм ОСОБА_4 вказаних вимог Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками, внаслідок яких потерпіла ОСОБА_7 отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

24 вересня 2025 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 Кримінального кодексу України, а саме: порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

Допитаний як підозрюваний ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, свою вину визнав повністю та щиросердечно розкаявся у вчиненому ДТП.

Повідомлення про підозру ОСОБА_4 повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами оглядом місця події та схеми до нього, проведеним слідчим експериментом, протоколом проведення огляду та перегляду відеозапису механізму утворення ДТП, висновками судових експертиз та іншими зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Як зазначає слідчий, під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3, ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому в сторони обвинувачення виникла необхідність у застосуванні відносно ОСОБА_4 найбільш суворий запобіжний захід у вигляді - тримання під вартою. Так, злочин, який інкримінується ОСОБА_4 , а саме ч. 2 ст. 286 КК України є тяжким і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, або без такого, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Так, у ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілу ОСОБА_7 та прямих свідків події, а саме, його дружину та бабусю, які знаходилися в салоні автомобіля на момент ДТП, а вони володіють відомостями щодо обставин вчинення кримінального правопорушення. Крім цього, ОСОБА_4 , з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження, зможе вступати у позапроцесуальні відносини із потерпілим, та схиляти її до зміни даних слідству показань. Аналогічним чином ОСОБА_4 зможе впливати ще на понятих, експертів та спеціалістів, які залучені у кримінальному провадженні при проведенні слідчих дій та до проведення судових експертиз, що негативно вплине на хід досудового розслідування та/або до підбурювання дачі ними неправдивих показань, або відмови від надання таких. Вчинити інше кримінальне правопорушення у якому підозрюється (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України). Приймаючи до уваги вищевикладене та те, що підозрюваний ОСОБА_4 після вчинення перебуваючи на волі з метою переховування від органів досудового розслідування та суду, може виїхати за межі України, чим самим ухилятися від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадження, скоїв тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, а застосування більш м`яких запобіжних заходів особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт та застава, будуть не достатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із взяттям під варту, а тому, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених у клопотанні, дає підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного, слідчий просить застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого, терміном на 60 діб.

Прокурор у судовому засіданні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у клопотанні та доданих до нього матеріалах кримінального провадження.

Захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання та застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначивши, що ризики переховування не відповідають дійсності, потерпіла та свідки вже допитані. ОСОБА_8 не заперечує проти вчиненого кримінального правопорушення. Також на утриманні в особи є мололітня дитина та бабуся, за якою він доглядає. Також потерпіла не має притензій до підозрюваного. Останній також працює на підприємстві і є єдиною особу, яка утримує сім`ю, тому враховуючи всі ці факти вважає, що це надмірний запобіжний захід, просить застосувати нічний домашній арешт.

Підозрюваний в судовому засіданні підтримав позицію захисника, також повідомив про перебування на зв`язку з потерпілою та відшкодуванні такій витрат на лікування.

Заслухавши позицію прокурора з приводу внесеного клопотання, пояснення підозрюваного та його захисника, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Як встановлено слідчим суддею у судовому засіданні, Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000352, відомості про яке 07.08.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Згідно короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення встановлено, що 07 серпня 2025 року о 12:00 год. водій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешк. АДРЕСА_1 , не працюючий, раніше не судимий, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21093 р.н. НОМЕР_1 , перебував на території АЗС «ОККО» в смт. Вилок, по вул. Ф. Ракоці, 59, Берегівського району, де рухаючись заднім ходом, не оцінив дорожню обстановку, будучи неуважним, допустив наїзд на пішохода - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешк. АДРЕСА_2 , яка перетинала територію АЗС зліва направо по напрямку руху вказаного автомобіля. Внаслідок ДТП потерпілу ОСОБА_7 доставлено до травматологічного відділення КНП «Виноградівська РЛ» з попереднім діагнозом: ЗЧМТ, набряк мозку, перелом кореневої кістки черепа, перебуває в реанімації.

24.09.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

Згідно дослідженої в судовому засіданні нотаріально завіреної заяви ОСОБА_7 встановлено, що у зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася 07 серпня 2025 року на території АЗС «ОККО» в смт. Вилок по вулиці Ф.Раковці. № 59 Берегівського району Закарпатської області, матеріальних претензій та претензій іншого характеру до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_1 , не має і не матиме, до суду із вказаних питань, у тому числі щодо стягнення матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди не звертатиметься, у зв`язку із утриманням від ОСОБА_4 вартості повного лікування.

Статтею 131 КПК України визначено, що запобіжний захід є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст. 178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до положень п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Слідчий суддя враховує, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Згідно правової позиції викладеній у рішенні Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року по справі «Харченко проти України» (п. 80), при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжкого злочину та санкцією якого передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Дослідивши матеріали, долучені до клопотання, а саме: протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 08.09.2025; протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 08.09.2025; протокол допиту підозрюваного від 24.09.2025, протокол допиту потерпілого ОСОБА_7 від 18.08.2025; висновок експерта з результатами проведення судової інженерно- транспортної експертиз по дослідженню обставин та механізму ДТП № 22/25 від 16.09.2025; вимога УІП КП «102» ГУНП в Закарпатській області №352-2025 від 19.08.2025; лист КНП «Берегівська лікарня імені Бертолона Ліннера Берегівської міської ради» №311 від 28.08.2025; позитивну характеристику відносно ОСОБА_4 ; відомості про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб; довідку №84 від 23.09.2025; довідку №23/09/2025/1 від 23.09.2025; акт про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду) №23 від 08.05.2025; копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 21.08.2024; копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 22.02.2024, вважаю обґрунтованою пред`явлену ОСОБА_4 підозру, про що свідчать додані до клопотання копії матеріалів кримінального провадження, які з достатньою імовірністю підтверджують існування «розумної підозри» щодо причетності особи до вчинення інкримінованого злочину, в межах розслідування якого ставиться питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Між тим, поняття «обґрунтована підозра» з позиції Європейського суду з прав людини (справа «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04, рішення від 21.04.2011 року) означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справах «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).

Водночас слідчий суддя констатує, що під час вирішення питання щодо застосування запобіжних заходів оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб встановити чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Частиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, про який зазначав слідчий в клопотанні та в судовому засіданні, слідчий суддя вважає доведеними з підстав, наведених ним в клопотанні та під час судового засідання, а також ризик вчинити інше кримінальне правопорушення.

Разом з тим, існування інших ризиків, про які зазначав прокурор в судовому засіданні не доведено. Зокрема, наявність ризику незаконного впливу на свідків та потерпілу ОСОБА_7 прокурором під час судового засідання та слідчим за змістом клопотання не обґрунтовано.

Слідчий суддя враховує, що до матеріалів клопотання стороною захисту долучено нотаріально посвідчену заяву потерпілої ОСОБА_7 із змісту якої слідує, що у зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася 07 серпня 2025 року на території АЗС «ОККО» в смт. Вилок по вулиці Ф.Раковці. № 59 Берегівського району Закарпатської області, матеріальних претензій та претензій іншого характеру до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_1 , не має і не матиме, до суду із вказаних питань, у тому числі щодо стягнення матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди не звертатиметься, у зв`язку із утриманням від ОСОБА_4 вартості повного лікування. Також ОСОБА_4 одружений, має на утриманні малолітню дитину. Дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною, такий є одним утриманцем у сім`ї.

Оцінюючи доводи слідчого та прокурора про необхідність застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою через існування встановлених ризиків, недоведеність існування інших ризиків, та враховуючи обставини справи, особу підозрюваного, який одружений, має на утриманні малолітню дитину, вжито заходи з відшкодування шкоди потерпілій, міцність його соціальних зв`язків, слідчий суддя вважає, що прокурором та слідчим не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Враховуючи наведене, слідчий суддя доходить висновку, що сама лише обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за наявності встановлених ризиків, за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання найбільш суворої міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до вимог п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі; у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

При цьому, беручи до уваги наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, є обґрунтовані підстави вважати, що останній може перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування, слідчий суддя вважає за потрібне застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло в певний період доби, без застосування електронних засобів контролю, оскільки необхідним та достатнім буде саме такий запобіжний захід, та такий на даному етапі кримінального провадження зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, визначеним ст. 177 КПК України. В силу ч. 5 ст. 194 КПК України, та зважаючи на встановлені ризики в судовому засідання, на підозрюваного слід покласти обов`язки, передбачені п. п. 1-2 зазначеної норми.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Згідно ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 186, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 369, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_3 , в період доби з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступної доби, без застосування електронного засобу контролю.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора та суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Встановити строк дії даної ухвали та покладених на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язків, до 22 листопада 2025 року, включно.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Копію ухвали передати для виконання до органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_4 .

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 30 вересня 2025 року.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1