Справа № 466/9976/25
Провадження № 1-кп/466/913/25
У Х В А Л А

підготовчого судового засідання

«04» листопада 2025 с року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

законного представника обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Львові у кримінальному провадженні №0001050, відомості про яке 16.09.2025 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань про обвинувачення ОСОБА_5 , ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 357, ч.2 ст. 361 КК України, клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И В :

на розгляді Шевченківського районного суду м. Львова знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, який внесений 16 вересня 2025 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001050, про обвинувачення ОСОБА_5 , ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 357, ч.2 ст. 361 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на два місяці, оскільки такий закінчується 14 листопада 2025 року та завершити судовий розгляд кримінального провадження до цієї дати є неможливим, а ризики, які обгрунтовують обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_4 такого запобіжного заходу, не зменшились.

Заслухавши думку учасників судового провадження щодо заявленого клопотання, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, як зазначено у п. 219 рішення Європейського суду з прав людини, питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивовувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами (рішення у справі "Яблонський проти Польщі" (Jabtoriski v. Poland), N 33492/96, п.80, від 21 грудня 2000 року). Крім того, такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами і аргументи "за" і "проти" звільнення з-під варти не повинні бути "загальними й абстрактними" (рішення у справах "Іловецький проти Польщі" [Ilowiecki v. Poland), N 27504/95, п.61, від 4 жовтня 2001 року, та "Смирнова проти Росії" (Smirnova v. Russia), NN 46133/99 і 48183/99, п.63, ECHR 2003-IX).

Згідно з практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі Європейського суду з прав людини «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року закріплено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

У відповідності до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Клопотання прокурора подано в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, відтак жодних порушень при внесенні клопотання прокурором немає.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 органом досудового слідства обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого та умисного нетяжкого злочинів, санкція статті яких передбачає позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, у нього не встановлено тяжких хвороб та інвалідності, які б перешкоджали утриманню його під вартою, немає постійного місця проживання, не працює та не навчається, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків як стримуючого чинника.

Крім того, згідно з пред`явленого обвинувачення ОСОБА_4 вчинив інкриміновані йому злочини за попередньою змовою групою осіб та в умовах воєнного стану.

В ході досудового розслідування щодо нього було застосовано запобіжний захід у вигляді утримання під вартою та відповідно до ухвали суду від 16 жовтня 2025 року такий строк закінчується 14 листопада 2025 року.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Суд вважає, що раніше заявлені ризики, які обгрунтовують обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час не зменшились, а тому приходить до висновку, що клопотання прокурора є підставним та таким, що підлягає до задоволення.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід продовжити строк тримання під вартою строком на 60 днів з 04 листопада 2025 року до 02 січня 2026 року включно із попередньо визначеним розміром застави - 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 грн. ( шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят гривень) з покладенням обов`язків, які передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 176- 178, 194, 196, 331, 371,372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 357, ч.2 ст. 361 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів - до 02 січня 2026 року включно.

Визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб - 60 560 грн. ( шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят гривень).

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні процесуальні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до Шевченківського районного суду м. Львова за адресою: м. Львів, вул. Січових Стрільців, 12;

- не відлучатися за межі м. Львова та Львівської області без дозволу прокурора або суду, що обґрунтовується необхідністю полегшення працівникам Національної поліції профілактичного нагляду задля недопущення вчинення ним інших кримінальних правопорушень;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, що обґрунтовується необхідністю полегшення можливості виклику неповнолітнього ОСОБА_4 для проведення процесуальних дій;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи (при наявності), що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_4 , захиснику ОСОБА_6 , законному представнику неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурору ОСОБА_3 та направити уповноваженій службовій особі в місця ув`язнення.

Скерувати копію ухвали для виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для осіб, які перебувають під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їм копії судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлено 04 листопада 2025 року.

Суддя ОСОБА_1