ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 683/2577/24

Провадження № 11-кп/820/703/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря с/з: ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000434 від 22.07.2024 року, по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.382 та ч.1 ст.369 КК України, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Старокостянтинівського районного суду від 23 вересня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Старокостянтинівського районного суду від 23 вересня 2025 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Старокостянтинова Хмельницької області, українця, громадянина України, з вищою освітою, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, розлученого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.369 та ч.1 ст.382 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч.1 ст.369 КК України 2 (два) роки позбавлення волі;

- за ч.1 ст.382 КК України 1 (один) рік позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати на залучення експертів в розмірі 1 514 грн. 56 коп.

Долю речових доказі вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

За вироком суду, 22 липня 2024 року близько 11 години 00 хвилин ОСОБА_9 , керуючи автомобілем марки «NISSAN», моделі «QASHQAI», д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_10 , рухався по вул. Кривоноса м. Старокостянтинова Хмельницької області з порушенням п.п. 9.4. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 січня 2001 року, відповідно до якого водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом, у зв`язку із чим вказаний транспортний засіб на підставі ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» був зупинений працівниками СРПП ВП №1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області на узбіччі дороги вул. Кривоноса в напрямку ТОВ «Старокостянтинівський елеватор», що в м. Старокостянтинові Хмельницької області.

В подальшому, в ході складання екіпажем СРПП ВП №1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області протоколу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП (порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку) було встановлено, що ОСОБА_7 постановою Старокостянтинівського районного суду 19.04.2024, яка набрала законної сили 30.04.2024, позбавлений права керування транспортним засобом, вчиненого повторно, протягом року.

Враховуючи вищевказане, у працівників поліції виникли підстави, для притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП за керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування транспортним засобом певної категорії, вчинене повторно протягом року, про що останні повідомили ОСОБА_7 .

У той же час ОСОБА_7 , діючи у власних інтересах, умисно, з метою не притягнення його до адміністративної відповідальності, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, з метою реалізації свого злочинного наміру щодо надання неправомірної вигоди службовій особі, 22 липня 2024 року близько 11 години 05 хвилин, перебуваючи на узбіччі дороги вул. Кривоноса в напрямку ТОВ «Старокостянтинівський елеватор», що в м. Старокостянтинові Хмельницької області, почав пропонувати працівникам поліції, які є службовими особами, неправомірну вигоду, від якої останні відмовилися, роз`яснюючи йому наслідки у виді притягнення його до відповідальності.

Незважаючи на це, ОСОБА_7 , дістав правою рукою із своєї сумки, грошові кошти в сумі 2 500 гривень, трьома купюрами номіналами: дві по 1 000 гривень серії ГН8028591, ГН8028592 та одна 500 гривень серії АЛ3917259, які простягнув через відчинені пасажирські двері службового автомобіля марки «Тоуоtа», моделі «Рrius», д.н.з. НОМЕР_2 , та поклав грошові кошти між порогом службового автомобіля та переднім правим пасажирським сидінням, чим надав неправомірну вигоду у сумі 2 500 гривень поліцейським СРПП ВП № 1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області за не притягнення останніми його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.122 та ч.5 ст.126 КУпАП.

Разом із тим, поліцейський СРПП ВП №1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області капрал поліції ОСОБА_11 відмовився отримати від ОСОБА_7 неправомірну вигоду у сумі 2 500 гривень та повідомив про дану подію на лінію «102».

Крім того ОСОБА_7 , будучи постановою Старокостянтинівського районного суду від 19.04.2024 року, яка набрала законної сили 30.04.2024 року, визнаним винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та якою на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, діючи умисно, достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду та будучи ознайомлений з нею, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, 22.07.2024 о 11 годині 00 хвилин керував автомобілем марки «NISSAN», моделі «QASHQAI», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Кривоноса м. Старокостянтинова Хмельницької області, без посвідчення водія, де був зупинений працівниками полії та притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 та ч.5 ст.126 КУпАП.

Не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок змінити шляхом пом`якшення призначеного покарання, а саме призначити ОСОБА_7 остаточне покарання на підставі положень ч.1 ст.70 КК України у виді штрафу.

Свої вимоги аргументує тим, що сторона обвинувачення в обвинувальному акті визнала дві пом`якшуючі покарання обставини, а саме щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, але суд першої інстанції безпідставно таких обставин не врахував.

Звертає увагу на поведінку обвинуваченого, який в ході судового засідання повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України та розповів про всі фактичні обставини інкримінованого йому діяння. Щодо обвинувачення за ч.1 ст.382 КК України, то ОСОБА_7 не заперечував фактичні обставини, а лише повідомив, що не знав про існування постанови суду про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП, так як не приймав участі у розгляді даної справи.

Акцентує увагу сторона захисту на особі обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, утримує двох неповнолітніх дітей, вчинив злочини, які за ступенем тяжкості відносяться до нетяжких.

Наголошує, що суд при визначенні покарання у виді позбавлення волі не врахував існування альтернативних видів покарання і не обґрунтував, чому менш суворі види покарання не можуть досягнути мети покарання у даному кримінальному провадженні, як того вимагає правова позиція Верховного Суду, відображена у постанові від 17 квітня 2018 року № 298/95/16-к.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту судового рішення з коротким викладом суті вимог апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги з підстав наведених у ній, думку прокурора про законність і обґрунтованість судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З врахуванням того, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.382 та ч.1 ст.369 КК України в поданій апеляційній скарзі стороною захисту не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Згідно ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, а саме пом`якшення обвинуваченому покарання, оскільки покарання ОСОБА_7 належним чином судом мотивоване, з врахуванням вимог ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами, внесеними Постановами № 18 від 10 грудня 2004 року і № 8 від 12 червня 2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Зокрема, суд першої інстанції, обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, врахував конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого злочину, характер і ступінь його суспільної небезпеки, сукупність всіх даних, які характеризують його особу, в тому числі й ті, на які посилається сторона захисту у поданій апеляційній скарзі, та призначив покарання необхідне та достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Доводи сторони захисту про те, що, обираючи ОСОБА_7 найсуворіший вид покарання, передбачений санкцією ч.1 ст.382 та ч.1 ст.369 КК України, місцевий суд не обґрунтував чому менш суворий вид покарання не буде достатнім для його виправлення, апеляційний суд вважає безпідставними.

Відповідно до ст.53 КК України, призначаючи штраф, та, визначаючи його розмір, суд враховує майновий стан винного.

Колегія суддів враховує, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративних стягнень у виді штрафу, жоден з яких на день розгляду провадження апеляційним судом не сплачений.

Крім того, на утриманні обвинуваченого перебувають двоє неповнолітніх дітей, тому покарання у виді штрафу буде для нього надмірним тягарем і може поставити його в скрутне матеріальне становище.

Зазначені в обвинувальному акті обставини, що пом`якшують покарання, не є обов`язковими для врахування судом. Сам факт вказівки на такі обставини в обвинувальному акті не зобов`язує суд автоматично їх враховувати.

Так, в ході судового провадження було встановлено, що обвинувачений визнавав свою вину частково, зокрема, заперечував факт обізнаності із забороною керувати транспортними засобами, не висловлював в суді щирого жалю та осуду своєї поведінки, що обґрунтовано розцінено місцевим судом як відсутність у діях обвинуваченого ОСОБА_7 щирого каяття.

Активне сприяння розкриттю злочину означає, що винний у будь-якій формі надає допомогу органам правосуддя у з`ясуванні тих обставин вчинення злочину, які мають істотне значення для повного його розкриття (наприклад, викриття інших співучасників злочину, визначення ролі кожного у його вчиненні, передачу речових доказів чи предметів, здобутих злочинним шляхом).

Однак, у результаті перевірки матеріалів провадження, колегією суддів не встановлено жодних даних, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_7 ознак активного сприяння розкриттю протиправного діяння, яке ставиться йому у вину, а добросовісна поведінка винного під час досудового слідства не може вважатись активним сприянням розкриттю злочину.

Стосовно доводів сторони захисту про те, що обвинувачений раніше не судимий, одружений, утримує двох неповнолітніх дітей, то вказані обставини існували на момент вчинення ним злочинів і не були стримуючим фактором.

Між тим, указані обставини мали значення при виборі місцевим судом строку покарання у виді позбавлення волі.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_7 та безпідставність доводів апеляційної скарги сторони захисту з приводу невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і ухвалити законний, обґрунтований вирок, при перевірці судового рішення в апеляційному порядку не виявлено.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Старокостянтинівського районного суду від 23 вересня 2025 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3