Красилівський районний суд Хмельницької області
Справа № 677/39/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.01.2026м.Красилів

Слідчий суддя Красилівського районного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про накладення арешту на майно у кримінальному провадженню за №0000018 від 14.01.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, -

встановив:

Прокурор Хмельницької окружної прокуратури звернувся до слідчого судді з клопотанням від 14.01.2026, у якому просить накласти арешт на автомобіль «БМВ 530» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительці АДРЕСА_1 , яким користується ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позбавивши його права на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном, що є речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Клопотання мотивоване тим, що 13.01.2025 о 20:44 год до ЧЧ ВнП №4 надійшло повідомлення інспектора СРПП ВнП №4 ОСОБА_6 , про те, що на автодорозі за адресою: м. Красилів, вул. Щаслива 1 здійснили зупинку автомобіля «БМВ 530» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який позбавлений права керування транспортними засобами постановою Красилівського районного суду Хмельницької області.

14.01.2026 відомості про дане кримінальне правопорушення внесено до Єдиному реєстру досудових розслідувань за № 0000018 за попередньою правовою кваліфікацією злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

13.01.2026 під час проведення огляду місця події за адресою: м. Красилів, вул. Щаслива 1 транспортного засобу «БМВ 530» д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказаний транспортний засіб було вилучено та поміщено на майдан тимчасового затримання транспортних засобів ВнП №4 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області за адресою: м. Красилів вул. Грушевського, 46.

Досудовим розслідуванням встановлено, що автомобіль «БМВ 530» д.н.з. НОМЕР_2 належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 жительці АДРЕСА_1 .

Вказує, що автомобіль «БМВ 530», д.н.з. НОМЕР_1 , відповідно до ст. 98 КПК України є речовим доказом як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Також зазначає, що на даний час є обґрунтована необхідність заборони у користуванні та розпорядженні зазначеним майном їх власнику та користувачеві, оскільки існує ризик того, що воно може бути приховане, пошкоджене, зіпсоване, знищене, втрачене, використане, перетворене, відчужене, передане, що призведе до втрати слідів, які можуть мати доказове значення у кримінальному провадженні.

Вилучений автомобіль «БМВ 530» д.н.з. НОМЕР_2 , відповідно до ст. 98 КПК України є речовим доказом. Також є обгрунтована необхідність заборони відчуження, розпорядження та/або користування автомобіля «БМВ 530» д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки існує ризик того, що він може бути прихований, пошкоджений, зіпсований, знищений, втрачений, відчужений, переданий, що призведе до втрати слідів, які можуть мати доказове значення у кримінальному провадженні.

Також зазначає, щоз метою запобігання можливості користування та розпорядження автомобілем «БМВ 530» д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 жительці АДРЕСА_1 , яким користується ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , або настання інших наслідків, які можуть перешкодити, кримінальному провадженню, належить арештувати майно, яке перебуває у власності ОСОБА_4 , а саме: «БМВ 530» д.н.з. НОМЕР_1 .

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав.

Інші учасники в судове засідання не прибули.

Заслухавши прокурора, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя звертає увагу на таке.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до частини 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема:

- правову підставу для арешту майна;

- можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч. 2 ст.170 цього Кодексу);

- можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

- розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

- наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Частина 1 статті 382 КК України передбачає відповідальність за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню, та карається штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років.

Невиконання судового акта - це бездіяльність, що полягає у незастосуванні передбачених законом і судовим актом заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт. За цією нормою матеріального права склад злочину є формальним, адже його об`єктивна сторона вичерпується вчиненням одного із зазначених у законі діянь - дії (перешкоджання) чи бездіяльності (невиконання). Саме з цього моменту злочин визнається закінченим (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07 серпня 2025 року у справі № 642/6142/23).

Отже, кримінальне правопорушення за ч.1 ст.382 КК України полягає не в керуванні транспортним засобом, а в ігноруванні судової заборони. Факт умисного невиконання судового рішення підтверджується, зокрема, судовим рішенням про позбавлення права керування транспортними засобами, а також іншими процесуальними документами (протоколи поліції, матеріали відеофіксації), і не потребує дослідження транспортного засобу. Сам транспортний засіб не зберігає слідів злочину, не містить інформації, яка підтверджує чи спростовує умисел, не впливає на кваліфікацію діяння.

Клопотання мотивоване тим, що метою накладення арешту на транспортний засіб є забезпечення збереження речового доказу.

Однак клопотання не містить відомостей, які б давали розумні підстави вважати, що транспортний засіб, який є предметом арешту, відповідає критеріям ст. 98 КПК України, зокрема може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Такі доводи ґрунтуються на припущеннях, які не підтверджені жодними доказами. Транспортний засіб, яким керувала особа, позбавлена права керування, є лише об`єктом користування, а не предметом чи знаряддям злочину.

У постанові про визнання речового доказу від 14.01.2026 відсутнє будь-яке обґрунтування, за яким із критеріїв ч. 1 ст. 98 КПК України вказаний транспортний засіб визнаний речовим доказом.

Отже, майно, на яке заявлено прохання накласти арешт, не відповідає передбаченим ст. 98 КПК України вимогам, з огляду на диспозицію ч. 1 ст. 382 КК України, за якою відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, і відповідно до якої відповідальність встановлено за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

При цьому, санкцією цієї статті не передбачено додаткового покарання у виді конфіскації майна. Відсутні посилання і на такі обставини, які б свідчили про те, що до транспортного засобу може бути застосована спеціальна конфіскація.

Доводи клопотання про те, що вилучений в ході огляду місця події транспортний засіб визнано речовим доказом, з огляду на встановлені обставини, є такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства та долучених до клопотання доказах, і відхиляються як такі, що не являються належними й обґрунтованими підставами для накладення арешту на майно.

Крім того, слідчим, шляхом огляду місця події 13.01.2026, здійснено процесуальну дію з фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

У клопотанні не вказується на те, які саме слідчі дії можуть бути проведені з вказаним транспортним засобом.

Водночас, арешт зазначеного у клопотанні майна може призвести до порушення прав власника на законне володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Зважаючи на вищевказане, слідчий суддя доходить висновку, що в ході судового розгляду не було встановлено достатніх підстав для накладення арешту на транспортний засіб, а тому в задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.170, 172, 173, 175, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно транспортний засіб - автомобіль марки «БМВ 530» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 жительці АДРЕСА_1 , яким користується ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з позбавленням права відчуження, розпорядження та користування вказаним майном відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 16.01.2026 о 13:50.

Слідчий суддя ОСОБА_1