Справа № 467/479/25
Провадження № 1-кп/467/90/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2025 року Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Арбузинка Первомайського району Миколаївської області кримінальне провадження№0001065 від 21.12.2024 року по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Тарасівка Первомайського району Миколаївської області, громадянина України, не одруженого, що має середню освіту, не працює, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрований по АДРЕСА_1 та фактично проживає по АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України,

в с т а н о в и в:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 о 23:50 годині, в темний час доби, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 211040», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 1,84 проміле, чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, рухався по вологій, освітленій селищним електроосвітленням, жорствяній проїзній частині вулиці Степової в селищі Благодатне Первомайського району Миколаївської області, з боку вулиці Ювілейна, в напрямку вулиці Польової.

В цей час в районі будинку АДРЕСА_3 по вологій, освітленій селищним електроосвітленням, жорствяній проїзній частині вздовж узбіччя у зустрічному напрямку за напрямком руху водія ОСОБА_5 в темпі спокійної ходи рухався пішохід ОСОБА_9 .

Рухаючись у вказаному напрямку, водій ОСОБА_5 грубо порушив вимоги п.п. 2.3 «б», 2.9 «а», 10.1, 13.1, 13.3, 12.3 ПДР України, будучи зобов`язаним знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_9 , якого він об`єктивно спроможний був виявити і мав таку можливість, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, а навпаки, змінив напрямок руху керованого ним транспортного засобу ліворуч, де під час об`їзду пішохода ОСОБА_9 , який рухався уздовж проїжджої частини вулиці Степової, у зустрічному з ним напрямку, не дотримався безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху, внаслідок чого передньою лівою частиною керованого ним автомобіля «ВАЗ 211040», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , що мало місце на проїзній частині вулиці Степової в селищі Благодатне Первомайського району Миколаївської області, на відстані 33 метри від дальнього кута будинку №44, та не більш як 0,9 метра від лівого краю проїзної частини за напрямком руху автомобіля.

Внаслідок дорожньо-транспортної події пішоходу ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження: політравма грудної клітки у вигляді забиття серця, легень, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 на місці події.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_5 вимог п.п. 2.3 «б», 2.9 «а», 2.10 «а», «г», «д», 10.1, 13.1, 13.3, 12.3 ПДР України які знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками що настали.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286-1 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого.

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_3 о 23:50 годині, в темний час доби, водій ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 211040», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 1,84 проміле, чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, рухався по вологій, освітленій селищним електроосвітленням, жорствяній проїзній частині вулиці Степової в селищі Благодатне Первомайського району Миколаївської області, з боку вулиці Ювілейна, в напрямку вулиці Польової, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , що мало місце на проїзній частині вулиці Степової в селищі Благодатне Первомайського району Миколаївської області, на відстані 33 метри від дальнього кута будинку № 44, та не більш як 0,9 метра від лівого краю проїзної частини за напрямком руху автомобіля, чим спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження.

Після чого, водій ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що пішохід ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження та через дії ОСОБА_5 поставлений у небезпечний для життя стан і позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, не залишився на місці пригоди, не вжив можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому, не викликав працівників швидкої медичної допомоги, не звернувся до будь-яких осіб за допомогою та не доставив потерпілого у лікарню, хоча у нього була фактична можливість це зробити, не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ поліції, а в порушення п. 2.10 «а», «г», «д» ПДР України, на своєму автомобілі залишив місце події, залишивши потерпілого ОСОБА_9 у небезпечному для життя стані, на межі проїзної частини та узбіччя на відстані 7,2 метри від дальнього кута будинку АДРЕСА_3 .

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 135 КК України, тобто завідоме залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України визнав повністю, цивільний позов потерпілої визнав частково, в розмірі 500000,00 грн.

Так, ОСОБА_5 пояснив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 близько 18 години він перебував у свого сусіда, де вони разом вживали алкогольні напої, він випив 3 пляшки пива по 0,5 л та близько 20 год. 30 хв. пішов додому, після цього алкогольних напоїв більше не вживав. Близько 23 години він поїхав на своєму автомобілі ВАЗ 2110 реєстраційний номер НОМЕР_1 до магазину за продуктами. Він їхав, рухаючись по вулиці Степовій в с. Благодатне Первомайського району Миколаївської області в напрямку вулиці Ювілейної у нічний час після 23 години. Світло фар його автомобіля було справне, вулиця освітлена, швидкість його руху складала близько 60 км/год. Він рухався по своїй, правій стороні проїжджої частини дороги. На відстані близько 10 м від його автомобіля він побачив чоловіка, який рухався в зустрічному напрямку по лівій від ОСОБА_5 стороні проїжджої частини дороги, приблизно посередині зустрічної смуги руху. ОСОБА_5 пояснив, що вважав, що зіткнення не відбудеться та продовжив рух, однак раптово відчув удар в ліву частину автомобіля, розбилось скло та його осипало уламками. Пояснити як це сталося він не може, так як все відбулося раптово. Після зіткнення потерпілого відкинуло в сторону. Щодо своєї поведінки безпосередньо після ДТП обвинувачений після уточнень пояснив, що він зупинився, однак вуличне освітлення в цій частині вулиці було відсутнє, тому у темряві він потерпілого роздивитись не міг, з машини він не виходив, тому що запанікував. Так як свідків поряд він не бачив, а телефон у нього з дружиною один на двох і залишився вдома, він поїхав до своєї матері, яка проживає близько від місця події, щоб від неї викликати швидку медичну допомогу. Місце події він покинув так як злякався та запанікував. Приїхавши до матері, він тільки встиг їй все розповісти, і побачив, що швидка вже приїхала, тому вже не було сенсу телефонувати. Потім ОСОБА_5 з матір`ю вийшов на вулицю, на той час «швидка» та поліція вже приїхали. До місця події він не повертався, так як під`їхали поліцейські та затримали його за місцем проживання матері.

Обвинувачений зазначив, що про вчинене шкодує, та щиро розкаюється, приніс вибачення потерпілій. Цивільний позов потерпілої визнав частково, у розмірі 500000,00 грн та повідомив, що вже сплатив потерпілій 100000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. Не ставлячи під сумнів глибину моральних страждань потерпілої, пояснив про свою неспроможність сплатити більшу суму.

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що є матір`ю ОСОБА_9 . Вночі ІНФОРМАЦІЯ_3 їй зателефонувала дівчина сина, ОСОБА_10 , та повідомила, що сина збив автомобіль та він загинув. Після чого вона з чоловіком одразу поїхали з Кіровоградської області до місця події. Син мав 22 грудня мав їхати з дівчиною до м. Дніпро, де вони планували одружитися 25 грудня. 23 грудня в сина мав бути день народження. ЇЇ син не мав шкідливих звичок та мав вищу освіту, був центром життя її родини. Того вечора син вийшов до магазину та саме повертався додому. Потерпіла зазначила, що злочинна самовпевненість водія, який сів п`яним за кермо призвела до непоправної втрати життя її сина, обвинувачений не вжив жодних заходів після ДТП щоб зберегти його життя, тому просила застосувати до обвинуваченого найсуворіше покарання, передбачене законом. Цивільний позов підтримала в розмірі 900000,00 грн, враховуючи, що 100000,00 грн обвинувачений їй вже сплатив. Розмір відшкодування моральної шкоди 1000000,00 грн вважає обґрунтованим, так як після загибелі сина її життя втратило сенс, син був усім для неї, допомагав їй матеріально. Вона змушена була забирати тіло сина після розтину, здійснити поховання своєї дитини, в неї ніколи не буде онуків. Усвідомлення цього приносить їй невимовні страждання. Матеріальне відшкодування у будь-якому розмірі не втамує її біль від втрати сина, однак вона вважає, що обвинувачений має понести відповідальність за вчинене, у тому числі і у матеріальному виразі.

Окрім показів обвинуваченого, його вина у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України підтверджена доказами.

З протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 21.12.2024 року встановлено, що місцем огляду є вул. Степова в с. Благодатному Первомайського району Миколаївської області в районі будинку №44. Огляд проводився в ясну погоду в темну пору доби, наявне міське електроосвітлення. Проїзна частина пряма, покриття щебеневе, ґрунтова дорога, покриття мокре. Кількість смуг для руху по одній в кожному напрямку, загальна ширина 6,8 м. Дорожня розмітка, дорожні знаки відсутні. На місці огляду виявлено труп ОСОБА_9 . Виявлено та вилучено осип пластику та скла, два навушники білого кольору. До протоколу складено схему, де зафіксовано наявну на місці події слідову інформацію, та фототаблицю.

З дозволу ОСОБА_5 , оформленого його заявою, проведено огляд автомобіля ВАЗ 211040 реєстраційний номер НОМЕР_1 сірого кольору, про що складено протокол огляду місця події від 21.12.2026 року та складено фототаблицю. Автомобіль перебував по вул. Степовій в с. Благодатному Первомайського району Миколаївської області в районі будинку №23. Виявлено пошкодження переднього бампера зліва; лівої передньої блок фари; деформацію кришки капота з лівого боку; розбите лобове скло з лівого боку; деформоване ліве переднє крило; відсутній лівий поворот. Також наявні пошкодження заднього бампера з лівого боку; задньої лівої блок фари. З рульового керма автомобіля, з ручки лівої двері з середини, з важеля коробки передач зроблено змиви. Автомобіль вилучено.

За висновком експерта №310, початок експертизи 21.12.2024 року, закінчення 14.01.2025 року, причиною смерті ОСОБА_9 , 2001 року народження стала політравма грудної клітки у вигляді забиття серця, легень.

При судово-медичній експертизі трупу виявлено тілесні ушкодження: садна нижньої щелепи зліва, підборіддя, тильних поверхонь обох кистей рук, верхньої третини спини, передньої поверхні правої гомілки. Синці передньої поверхні грудної клітки з переходом на шию, лоб. Крововиливи в шкірно-м`язові клаптики голови лівої потилично-тім`яної області. Перелом обох кісток лівої гомілки, перелом нижньої щелепи праворуч, перелом тіла грудини, розрив обох грудинно-ключичних зчленуваньіз розходженням і крововиливом в прилеглі м`язи, забиття верхніх часток обох легень, серця, розрив задньої і нижньої поверхні частки печінки.

Ці тілесні ушкодження утворилися ІНФОРМАЦІЯ_3 від дії тупого предмета при ДТП і відносяться до категорії тяжких, що спричинили смерть (забій серця, легень).

Зазначені тілесні ушкодження перебувають у прямому зв`язку з причиною смерті.

Місцем контакту травмуючої сили є передня бічна поверхня верхньої третини лівої гомілки (закритий перелом обох кісток верхньої третини лівої гомлки) - І фаза ДТП ( за умови, що потерпілий займав вертикальне положення обличчям до транспортного засобу, що рухається). Надалі мало місце падіння тіла потерпілого з наступним контактом з виступаючими конструкціями транспортного засобу, що рухається (ВАЗ 211040) - передньою поверхнею тулуба (живіт, грудна клітина) з утворенням синця верхньої третини грудної клітини з переходом на шию, розривом обох грудино-ключичних зчленувань, печінки, обох легень, серця, перелому тіла грудини, саднанижньої третини правої гомілки - ІІ фаза ДТП. У ІІІ фазі мало місце падіння тіла потерпілого через динамічне зміщення на землю з утворенням саден обох кистей рук, спини, лобу, крововилив у шкірно-м`язові клаптики голови лівої тім`яно-потиличної області.

Внаслідок тяжкої травми, отриманої при ДТП, потерпілий не міг вживати будь-яких заходів, спрямованих на самозбереження.

При судово-токсикологічному дослідженні крові з трупа ОСОБА_9 етиловий спирт не виявлений.

Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 від 23.12.2024 року, ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , у віці 22 роки.

За висновком експерта від 07.02.2025 року №СЕ-19/115-25/1308-ТР фрагменти розмірами 302х40 мм, 175х38,5 мм, 102х30 мм та покажчик повороту, вилучені 21.12.2024 року в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди за адресою: АДРЕСА_1, раніше складали єдине ціле з деталями автомобіля марки ВАЗ 211040, р.н. НОМЕР_1 , виявленого 21.12.2024 року в ході огляду місця події, що проводився за адресою: АДРЕСА_1.

За висновком експерта від 03.02.2025 року №СЕ 19/115-25/1298-ІТ на момент дорожньо-транспортної пригоди робоча гальмівна система, рульове керування та ходова частина автомобіля ВАЗ 211040, р.н. НОМЕР_1 , знаходилась в працездатному стані. В досліджуваних системах та механізмах не виявлено невідповідностей технічним вимогам ПДР України та ДСТУ 3649:2010.

На момент огляду права фара головного світла автомобіля перебувала в працездатному стані в режимі роботи ближнього та дальнього світла, ліва фара головного світла автомобіля перебувала в працездатному стані в режимі роботи ближнього світла та в непрацездатному стані в режимі роботи дальнього світла. Час виникнення несправності встановити не представляється можливим в рамках проведення даної експертизи.

За висновком експерта від 04.02.2025 року №СЕ 19/115-25/129-ІТ під час первісного контактування автомобіль ВАЗ 211040 р.н. НОМЕР_1 взаємодіяв із перешкодою (тілом пішохода) передньою лівою частиною транспортного засобу, а саме: лівою частиною накладки переднього бамперу, лівою фарою головного світла, лівою частиною накладки капоту, передньою лівою частиною капоту. В подальшому відбулося контактування тіла пішохода з лівою частиною переднього вітрового скла, передньою лівою стійкою та задньою частиною крила переднього лівого колеса автомобіля.

Наїзд на пішохода відбувся в межах проїзної частини дороги вул. Степової в с. Благодатне Первомайського району Миколаївської області, а саме в межах смуги, призначеної для руху транспортних засобів від вул. Польової в бік вул. Ювілейної в повздовжньому напрямку перед початком розташування осипу пластику та скла, зафіксованого у схемі до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 21.12.2024 року (позиція №2) по напрямку руху автомобіля визначеному у схемі, при цьому не представляється можливим більш точно (в цифровому значенні) визначити розташування місця наїзду відносно меж проїзної частини дороги.

Відповідно до протоколу від 14.01.2025 року на підставі постанови прокурора від 07.01.2025 року у ОСОБА_5 в присутності захисника відібрано зразки букального епітелію.

За висновком експерта від 28.01.2025 року №СЕ-19/115-25/1295-БД встановлено генетичні ознаки зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

За висновком експерта від 04.02.2025 року №СЕ-19/115-25/1296-БД у змиві з важеля коробки швидкостей (об`єкт №3) виявлено клітини з ядрами без домішки крові людини та встановлено їх генетичні ознаки. У змиві з рульового керма, у змиві з водійської ручки дверей з лівого боку виявлено поодинокі клітини з ядрами без домішок крові людини, генетичні ознаки яких не встановлено у зв`язку з недостатністю біологічного матеріалу.

Генетичні ознаки клітин з ядрами без домішки крові людини, виявлених у змиві з рульового керма (об`єкт №3) збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_5 з ймовірністю 99,99999999%.

Згідно висновку експерта №1170-34-25 від 14.03.2025 року:

За умов, приведених у постанові про призначення експертизи, у розглянутих дорожньо-транспортних умовах, які склалися, згідно заданими слідством вихідними даними, водій автомобіля ВАЗ 211040, реєстраційний номер НОМЕР_1 , повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 10.1, 13.1, 13.3, 12.3 Правил дорожнього руху.

За умов, приведених у постанові про призначення експертизи, у розглянутих дорожньо-транспортних умовах, які склалися, згідно заданими слідством вихідними даними, водій автомобіля ВАЗ 211040, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належним та своєчасним виконанням вимог пунктів 10.1, 13.1, 13.3, 12.3 Правил дорожнього руху, мав технічну можливість запобігти настанню дорожньо-транспортній події.

За умов, приведених у постанові про призначення експертизи, у розглянутих дорожньо-транспортних умовах, які склалися, згідно заданими слідством вихідними даними, в умовах даної дорожньо-транспортної пригоди, дії водія автомобіля ВАЗ 211040, реєстраційний номер НОМЕР_1 не відповідали вимогам пунктів 12.4, 12.9.б), 10.1, 13.1, 13.3, 12.3 Правил дорожнього руху.

За умов, приведених у постанові про призначення експертизи, у розглянутих дорожньо-транспортних умовах, які склалися, згідно заданими слідством вихідними даними, невідповідність дій водія автомобіля ВАЗ 211040, реєстраційний номер НОМЕР_1 вимогам пунктів 10.1, 13.1, 13.3, 12.3 Правил дорожнього руху, в умовах місця ДТП, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП.

Оцінка дій пішохода ОСОБА_9 не потребує спеціальних технічних знань в області автотехніки і тому не входить до компетенції експерта-автотехніка та може бути здійснена органами слідства, суду самостійно.

11.02.2025 року з неповнолітнім свідком ОСОБА_11 , за участі законного представника та психолога, проведено слідчий експеримент, про що складено відповідний протокол з додатком схемою, слідчий експеримент зафіксовано за допомогою відеокамери на електронний носій, який додано до протоколу. Місцем проведення слідчої дії є АДРЕСА_3. Під час слідчої дії експериментальним шляхом встановлено та зафіксовано напрямок руху та швидкість пішохода, який долав 5 метрів за час 4,8 секунд. Крім того, свідком вказано напрямок руху автомобіля перед ДТП.

11.02.2025 року з неповнолітнім свідком ОСОБА_12 , за участі законного представника та психолога, проведено слідчий експеримент, про що складено відповідний протокол з додатком схемою, слідчий експеримент зафіксовано за допомогою відеокамери на електронний носій, який додано до протоколу. Місцем проведення слідчої дії є АДРЕСА_3. Під час слідчої дії експериментальним шляхом встановлено та зафіксовано напрямок руху та швидкість пішохода, який долав 5 метрів за час 4,8 секунд. Крім того, свідком вказано напрямок руху автомобіля перед ДТП.

11.02.2025 року з неповнолітнім свідком ОСОБА_13 , за участі законного представника та психолога, проведено слідчий експеримент, про що складено відповідний протокол з додатком схемою, слідчий експеримент зафіксовано за допомогою відеокамери на електронний носій, який додано до протоколу. Місцем проведення слідчої дії є АДРЕСА_3. Під час слідчої дії експериментальним шляхом встановлено та зафіксовано напрямок руху та швидкість пішохода, який долав 5 метрів за час 5 секунд. Крім того, свідком вказано напрямок руху автомобіля перед ДТП.

Слід зазначити, що протоколи слідчого експерименту за участі неповнолітніх свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не містять детального опису та послідовності проведених слідчих дій, а містять посилання на відеофіксацію слідчої дії. При цьому в судовому засіданні досліджено відеозаписи слідчих експериментів, які в повному обсязі наявні на електронних носіях.

У постанові від 12.12.2018 року (справа №755/32908/14) ВС звернув увагу на те, що відсутність у протоколі проведення слідчого експерименту відомостей про послідовність проведення слідчого експерименту та його результати не є підставою для його визнання недопустимим доказом. У цьому провадженні ВС зауважив, що послідовність проведення відповідних дій можна встановити шляхом дослідження додатку до протоколу проведення слідчого експерименту відеозапису його проведення.

Оскільки послідовність слідчих дій, умови і результати слідчого експерименту в повному обсязі відображені на відеозаписі, що є додатком до протоколу, за обставин цієї справи суд не убачає підстав для визнання недопустимими доказами протоколів слідчого експерименту від 11.02.2025 року за участі неповнолітніх свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Клопотань про визнання цих доказів недопустимими від учасників провадження не надходило.

11.02.2025 року проведено також слідчий експеримент з неповнолітнім свідком ОСОБА_14 за участі законного представника, про що складено відповідний протокол з додатком схемою. Час проведення слідчого експерименту з 18-10 год по 19-40 год, зазначено що у нічний час. Місцем проведення слідчої дії є АДРЕСА_3. Під час слідчого експерименту зі свідком зафіксовано, що безпосередньо перед ДТП пішохід рухався по проїзній частині дороги, на відстані 0,9 м від правого краю за напрямком свого руху в темпі спокійного кроку прямолінійно. Свідком вказано місце наїзду на пішохода, яке знаходиться на відстані 0,9 м від правого краю проїзної частини за напрямком руху пішохода та 33 м від краю дальнього кута буд. АДРЕСА_2 . За допомогою автомобіля - статиста свідок показав, що автомобіль ВАЗ 2110 сріблястого кольору рухався по вул. Степовій вул. Польової не прямолінійно, змінював напрямок руху від одного краю проїзної частини до іншої і навпаки, при цьому швидкість руху автомобіля становила близько 70 км/год. Для встановлення об`єктивної видимості пішохода на місці ДТП від місця наїзду автомобіль статист та пішохід статист розташовувались на відстані від місця наїзду, яку вони долали за 1 секунду. Для автомобіля виходячи із допустимої швидкості руху у населеному пункті 50 км/год - на 13,8 м. Для пішохода, виходячи із середнього темпу руху, встановленого під час слідчого експерименту за участі свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , що становить 5 м за 4,85 сек, тобто на 1,03 м. В такому положенні (І положення) встановлено, що пішохода видно з робочого місця водія навіть при вимкненому світлі фар головного освітлення автомобіля. У ІІ положенні автомобіль розташовано далі ще на 13,8 м, а пішохода ще на 1,03 м від місця наїзду. Встановлено, що у такому положенні пішохода видно з робочого місця водія навіть при вимкненому світлі фар головного освітлення автомобіля. У ІІІ положенні автомобіль переміщено ще на 13,8 м, а пішохода ще на 1,03 м в напрямку, протилежному до їх руху. Пішохода видно з робочого місця водія навіть при вимкненому світлі фар головного освітлення автомобіля. IV положення, V положення автомобіль та статист переміщувалися в напрямку, протилежному їх руху на відстань, що вони долали за 1 секунду та встановлено, що у цих положеннях з робочого місця водія пішохода видно, навіть при вимкненому світлі фар головного освітлення автомобіля. За результатом експерименту встановлено, що водій автомобіля мав можливість бачити пішохода на момент, коли відстань між ними становила не менш як 75 метрів.

За змістом протоколу слідчий експеримент фіксувався за допомогою відеокамери на електронний носій, який додано до протоколу. Водночас, відеофайли на дослідженому в судовому засіданні електронному носії, доданому до протоколу відсутні.

Згідно ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчій, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події. Про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами КПК України. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Згідно ст. 104 КПК України хід і результат проведення процесуальної дії фіксується у протоколі. У випадку фіксування процесуальної дії під час досудового розслідування за допомогою технічних засобів про це зазначається у протоколі. Якщо за допомогою технічних засобів фіксується допит, текст показань може не вноситися до відповідного протоколу за умови, що жоден з учасників процесуальної дії не наполягає на цьому. У такому разі у протоколі зазначається, що показання зафіксовані на носії інформації, який додається до нього.

Положеннями ч.1,2 ст. 105 КПК України визначено, що особою, яка проводила процесуальну дію, до протоколу долучаються додатки. Додатками до протоколу можуть бути, зокрема, стенограма, аудіо-, відеозапис процесуальної дії.

Отже, в порушення положень ст. 104, 105 КПК України, слідчим, який 11.02.2025 року проводив слідчий експеримент з неповнолітнім свідком ОСОБА_14 належним чином не виготовлено додаток до протоколу цієї слідчої дії.

Положення ч. 1 ст. 87 КПК України передбачають, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Оскільки протокол слідчого експерименту від 11.02.2025 року, проведеного зі свідком ОСОБА_14 без застережень підписаний всіма учасниками, у протоколі докладно викладені умови і результати слідчого експерименту та такі результати жодним із учасників не ставляться під сумнів, істотного порушення прав та свобод людини при проведенні цієї слідчої дії допущено не було, а також за відсутності відповідних клопотань, суд не убачає підстав для визнання зазначеного доказу недопустимим.

Згідно з висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що був складений о 4 год. 20 хв. 21.12.2024 року при обстеженні ОСОБА_5 за допомогою алкотестера 01-СУ виявлено вміст алкоголю в крові 0,7 ‰. Відібрано біологічні зразки венозної крові та сечі.

За результатом токсикологічного дослідження №238/102 проведеного з 31.01.2025 року по 04.02.2025 року, у зразках венозної крові та сечі ОСОБА_5 , відібраних 21.12.2024 року, наркотичних речовин не виявлено. Виявлено етанол в крові в концентрації 1,84 ‰.

Проаналізувавши та оцінивши всі докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, перевіривши та оцінивши усі доводи учасників судового провадження, суд приходить до висновку, про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України поза розумним сумнівом.

Так, норма ч. 3 ст. 286-1 КК України передбачає відповідальність, зокрема, за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

Суд зауважує, що об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, визначається трьома обов`язковими ознаками: а) суспільно небезпечним діянням (порушення правил безпеки дорожнього руху) в стані алкогольного сп`яніння; б) суспільно небезпечними наслідками (смерть потерпілого); в) причинним зв`язком між діяннями і наслідками.

Диспозиція згаданої вище норми сформульована законодавцем як бланкетна, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого цією статтею, потрібно проаналізувати ті нормативно-правові акти, які унормовують, зокрема, правила безпеки руху, насамперед ЗУ «Про дорожній рух» та Правил дорожнього руху, для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особою, котра керувала транспортним засобом у момент ДТП.

Абзацами 1, 2 частини п`ятої статті 14 ЗУ «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Відповідно до пп. 2.3 «б» Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну.

Згідно з п. 2.9 «а» ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху (п. 10.1 ПДР).

У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди (п. 12.3 ПДР),

Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу (п. 13.1 ПДР).

Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху (п. 13.3 ПДР).

ОСОБА_5 , в порушення припису п. 2.9 «а» ПДР керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, за встановлених судом обставин порушив вимоги пунктів 2.3 «б», 10.1, 13.1, 13.3, 12.3 Правил дорожнього руху, оскільки не був достатньо уважним, належно не стежив за дорожньою обстановкою та, відповідно, не відреагував на її зміну, при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода, якого він об`єктивно спроможний був виявити і мав таку можливість, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, а навпаки, змінив напрямок руху керованого ним транспортного засобу ліворуч, де під час об`їзду пішохода, який рухався уздовж проїжджої частини вулиці у зустрічному напрямку, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого передньою лівою частиною керованого ним автомобіля здійснив наїзд на пішохода. Зазначені грубі порушення ПДР, допущені водієм ОСОБА_5 у цій ситуації, перебувають у прямому причинному зв`язку зі смертю потерпілого ОСОБА_9 .

Нормою ч. 1 ст. 135 КК України передбачена відповідальність, зокрема, за завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

При цьому, суд враховує усталену судову практику, відповідно до якої у разі порушення особою правил безпеки дорожнього руху чи експлуатації транспорту, правил водіння або експлуатації машин і наступне залишення потерпілого від такого злочину без допомоги, її дії слід кваліфікувати, за наявності для того підстав, за сукупністю злочинів, передбачених відповідною частиною ст. 286 КК України (у даному випадку ст. 286-1 КК України) і ст. 135 КК України.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 135 КК України, завжди характеризується прямим умислом щодо самого діяння. Що стосується наслідків, то ставлення суб`єкта злочину до них завжди характеризується необережністю (злочинною недбалістю чи злочинною самовпевненістю). Вольовий момент вчинення злочину, передбаченого ст. 135 КК України, полягає у небажанні суб`єкта злочину надати допомогу безпорадній особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані. Мотиви вчинення цього злочину можуть бути різними (прагнення уникнути кримінальної відповідальності, небажання обтяжувати себе, байдуже ставлення до долі іншої людини, егоїзм, небажання допомогти через брак часу, неприязнь до потерпілого, легкодухість, ревнощі, помста тощо), але на кваліфікацію вони не впливають (постанова Верховного Суду від 11.03.2021 року у справі №711/798/18).

Для кваліфікації за ст. 135 КК України також не має значення, чи відвернула би надана винною особою допомога завдання шкоди життю або здоров`ю особи. Навіть у випадках, коли через несумісну з життям травму будь-яка допомога не була здатна відвернути смерть людини, особа, яка залишила потерпілого в небезпеці, має нести відповідальність за ст. 135 КК України (постанова Верховного Суду від 10.11.2020 року у справі № 552/6700/17).

В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_5 , допустивши наїзд на пішохода, тим самим поставивши його в небезпечний для життя стан, усвідомлюючи, що внаслідок його дій, потерпілий перебуває у небезпечному для життя стані, і позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, спричиненого отриманими від дорожньо-транспортної пригоди тілесними ушкодженнями, залишив місце події, не надавши допомоги потерпілому, не викликавши бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги та поліцію.

Показання обвинуваченого про те, що він не викликав швидку та поліцію через відсутність телефону, не впливають на кваліфікацію його діяння за ч. 1 ст. 135 КК України, з огляду на наведені вище правові висновки Верховного Суду.

За таких обставин суд погоджується з кваліфікацією дій ОСОБА_5 , наданою органом досудового розслідування та кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого та за ч. 1 ст. 135 КК України, як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання, а також положення ст. 50 КК України, за якими покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд визнає щире каяття.

Так, щире розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що, насамперед, повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження (постанова ВС ККС №166/1065/18 від 18.09.2019 року).

З пояснень учасників справи слідує, що як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду справи обвинувачений, здебільшого через близьких осіб та захисника, намагався надати матеріальну допомогу потерпілій, визнаючи свою провину у загибелі її сина. Врешті, обвинувачений частково відшкодував моральну шкоду потерпілій, приніс їй вибачення, неодноразово зазначав, що щиро шкодує про наслідки свого вчинку. З огляду на викладене, заперечення потерпілої та її представника щодо відсутності щирого розкаяння з боку обвинуваченого суд відхиляє, оскільки вирішальне значення для встановлення щирого розкаяння має ставлення саме обвинуваченого до свого вчинку.

Що стосується інших пом`якшуючих обставин, про які зазначав прокурор та захисник, суд зазначає наступне.

Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, наданні допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним (постанова Верховного Суду від 12.09.2019 року у справі №674/1608/17). Визнання обвинуваченим своєї вини та надання правдивих показань саме по собі не підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину, так само, як надання згоди на огляд автомобіля, або на відібрання біологічних зразків для проведення досліджень, оскільки у здобутті зазначеної інформації ініціатива належала органу досудового розслідування. Матеріали цієї справи не містять відомостей про активні дії, або ініціативу обвинуваченого щодо повідомлення правоохоронним органам, або суду відомостей про обставини вчинення ним кримінальних правопорушень, які не були відомі з інших джерел, з обвинуваченим не проводилось слідчих експериментів, тощо. За такого, суд не вбачає підстав для визнання обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 активного сприяння розкриттю злочину.

Щодо можливості визнати обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 часткове відшкодування моральної шкоди потерпілій, суд також не вбачає для цього підстав.

Дійсно, положення ч. 2 ст. 66 КК України надають право суду при призначенні покарання визнати такими, що пом`якшують покарання, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті. В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений передав потерпілій 100000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, і така обставина буде врахована судом при призначенні покарання як обставина, що позитивно характеризує особу винуватого в порядку, визначеному ст. 65 КК України. Також зазначена обставина врахована судом як одне зі свідчень щирого каяття обвинуваченого. Однак відшкодування потерпілій моральної шкоди у матеріальному виразі, тим більше часткове, не усуває незворотних наслідків у виді смерті потерпілого, які є непоправними, та не знижує тяжкість вчиненого злочину в достатній мірі для визнання цієї обставини такою, що сама по собі пом`якшує покарання.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 не встановлено.

Також суд враховує ступень тяжкості злочинів, вчинених ОСОБА_5 , зокрема, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, який хоча і є необережним, однак відноситься до категорії тяжких, та нетяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України. Крім того, суд враховує суспільну небезпеку вчинених обвинуваченим протиправних дій, які виразились у керуванні автомобілем в стані алкогольного сп`яніння та прояві злочинної самовпевненості у своїх діях, що призвели до тяжких невідворотних наслідків у виді смерті потерпілого ОСОБА_9 , який помер, будучи в молодому віці (22 роки). При цьому положення ст. 3 Конституції України визначають, що людина, її життя і здоров`я, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно наданих суду відомостей про особу ОСОБА_5 , обвинувачений раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, не одружений, однак проживає однією сім`єю із жінкою без укладення шлюбу, має на утриманні малолітню дитину. Має сестру, брата та матір, підтримує з ними добрі стосунки. Зазначене свідчить про наявність у обвинуваченого належних стійких соціальних зв`язків. До адміністративної відповідальності не притягувався. За інформацією Благодатненської сільської ради за місцем проживання заяв та скарг щодо нього не надходило, в сумнівних компаніях не помічений. Також суд враховує спосіб життя обвинуваченого, те що він на час розгляду справи офіційно не працює, до цього, за змістом досудової доповіді, працював охоронцем в ПП АП «Благодатненський птахопром».

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про пробацію», досудова доповідь - письмова інформація для суду, що характеризує обвинуваченого.

Частиною 1 ст. 368 КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Досудова доповідь Первомайського РС №3 філії ДУ «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонських областях містить результати оцінки ризиків вчинення ОСОБА_5 повторного кримінального правопорушення, а також його імовірної небезпеки для суспільства як середніх та висновок про можливість виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства.

Водночас, висновок органу пробації про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства судом не враховується, оскільки суперечить вимогам ст. 75 КК України, яка виключає звільнення від відбування покарання з випробуванням осіб, які засуджуються за порушення правил безпеки дорожнього руху та керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Крім того, суд враховує позицію сторони обвинувачення та потерпілої щодо необхідної міри покарання, відношення обвинуваченого до вчиненого, часткове відшкодування ним моральної шкоди потерпілій, та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч. 1 ст.135 КК України у виді позбавлення волі та у межах санкції ч. 3 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України при визначенні остаточного покарання, оскільки суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є необхідною і достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України, або призначення покарання, наближеного до нижньої межі санкції ч. 3 ст. 286-1 КК України за обставин цієї справи не буде відповідати характеру вчиненого злочину, його суспільній небезпеці, та наслідкам, що настали.

При цьому у суду також відсутні підстави для призначення ОСОБА_5 покарання, наближеного до верхньої межі санкції ч. 3 ст. 286-1 КК України, зважаючи на відсутність обставин, які б обтяжували його покарання, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, визнання вини та часткове відшкодування моральної шкоди.

В рамках даного кримінального провадження потерпіла ОСОБА_7 , яка є матір`ю загиблого ОСОБА_9 звернулась із позовною заявою до ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди. Обгрунтовуючи позовні вимоги зазначала про глибину страждань від раптової смерті сина, від усвідомлення непоправної втрати, та того, що вона пережила свого сина. Крім того вона втратила надію на спокійну старість, так як вона сподівалась на відповідний догляд з боку своїх дітей та онуків, однак онуків від ОСОБА_15 вона вже не матиме. Після загибелі сина ОСОБА_7 втратила душевну рівновагу та не може повернутись до способу життя, який існував раніше, має труднощі з виконанням трудових та повсякденних обов`язків, соціальним життям, втратила апетит та нормальний сон, погіршилось її психічне та фізичне здоров`я. Враховуючи безстроковість та глибину моральних страждань потерпілої, безповоротність втрати, поведінку обвинуваченого, вважає розумним та доцільним стягнути з ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 1000000,00 грн.

Як вже зазначалось вище, в судовому засіданні ОСОБА_7 позовні вимоги підтримала, як і її представник, та з урахуванням сплаченої ОСОБА_5 суми 100000,00 грн, просила стягнути з нього на свою користь моральну шкоду 900000,00 грн.

При вирішенні цивільного позову, суд приймає до уваги положення Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів і зловживання владою (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 29 листопада 1985 р.) щодо необхідності дотримання балансу між правами підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, з одного боку, та інтересами жертви, - з іншого.

Виходячи зі змісту ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до частини 1 статті 129 КПК України суд, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому залежно від доведеності підстав і розміру позову.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами визначеними КПК України і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

Як передбачено ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч.1,2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» (далі - Постанова ПВСУ) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пункт 9 зазначеної Постанови ПВСУ передбачає, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Таким чином, законодавець визначив загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Судом вже наведено та обґрунтовано висновок про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України.

Суд погоджується з доводами ОСОБА_7 , що протиправна винна поведінка ОСОБА_5 , яка спричинила смерть її сина ОСОБА_9 , перебуває у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з душевними стражданнями потерпілої, істотними негативними змінами в її житті, які є непоправними та безстроковими, що в розумінні ст. 23 ЦК України є моральною шкодою.

Також суд зазначає, що життя людини є безцінним і будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням матері у зв`язку із стратою дитини, тому будь-який розмір моральної шкоди може мати суто умовний вираз.

З огляду на характер та обсяг завданої моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях потерпілої, порушенні її звичного устрою і ритму життя, погіршенні психоемоційного здоров`я, сильного емоційного потрясіння і переживань матері внаслідок втрати сина, керуючись принципами розумності, справедливості та співмірності, враховуючи здатність обвинуваченого реально відшкодувати заподіяну шкоду, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди потерпілій 800000,00 грн. Такий розмір моральної шкоди, на переконання суду, буде достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої і не призведе до її збагачення.

З урахуванням, викладеного, наявного відшкодування моральної шкоди обвинуваченим потерпілій на суму 100000,00 грн, суд частково задовольняє позовні вимоги ОСОБА_7 та стягує на її користь з ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 700000,00 грн.

Згідно положень ч. 4 ст. 174 КПК України суд, одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. На цій підставі, суд вважає за необхідне вирішити питання про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.12.2024 року на майно, вилучене 21.12.2024 року під час огляду місця події, а саме: на автомобіль марки ВАЗ 211040, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 .

Долю речових суд вирішує в порядку, визначеному ст.100 КПК України.

На підставі ч.2 ст.124 КПК України з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експерта, за довідкою про витрати на проведення експертизи №СЕ-19/115-25/1308-ТР в сумі 8754,90 грн, за довідкою про витрати на проведення експертизи №СЕ 19/115-25/1298-ІТ в сумі 3183,60 грн, за довідкою про витрати на проведення експертизи №СЕ 19/115-25/1297-ІТ в сумі 3183,60 грн, за довідкою про витрати на проведення експертизи №СЕ-19/115-25/1295-БД в сумі 10006,74 грн, за довідкою про витрати на проведення експертизи №СЕ-19/115-25/1296-БД в сумі 17994,84 грн, за актом №1170-34-25 здачі-приймання висновку експерта №1170-34-25 в сумі 3392,64 грн. Всього витрати на залучення експертів у цьому кримінальному провадженні становлять 46516,32 грн.

З 27.05.2025 року, у зв`язку із внесенням застави, до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Під час судових дебатів прокурор просив з метою виконання вироку, забезпечення виконання ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, змінити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді застави та застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Оскільки ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, суд вважає клопотання прокурора обґрунтованим та з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню його спробам ухилитися в подальшому від відбуття покарання, суд приходить до висновку про зміну обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376, 377 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 3 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання:

за ч. 1 ст. 135 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;

за ч. 3 ст. 286-1 КК України - у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 10 (десять) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 10 (десять) років.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до набрання вироком законної сили, взявши ОСОБА_5 під варту з залі суду.

Строк основного покарання у виді позбавлення волі рахувати ОСОБА_5 з моменту набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в строк відбуття основного покарання у виді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_5 зарахувати попереднє ув`язнення з 21.12.2024 року по 27.05.2024 року включно, та з 17.12.2025 року до набрання цим вироком законної сили включно, із розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Строк додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами рахувати з моменту відбуття основного покарання у виді позбавлення волі.

Заставу, внесену за ОСОБА_5 за квитанцією від 26.05.2025 року через АТ КБ «Приватбанк», у сумі 150000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок на розрахунковий рахунок НОМЕР_3 в Державній Казначейській службі України (отримувач ТУ ДСА України в Миколаївській області; код отримувача 26299835) повернути заставодавцеві ОСОБА_16 .

Заставу, внесену за ОСОБА_5 за квитанцією від 26.05.2025 року через АТ КБ «Приватбанк», у сумі 61960 (шістдесят одна тисяча дев`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок на розрахунковий рахунок НОМЕР_3 в Державній Казначейській службі України (отримувач ТУ ДСА України в Миколаївській області; код отримувача 26299835) повернути заставодавцеві ОСОБА_17 .

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 700000 (сімсот тисяч) гривень 00 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на проведення судових експертиз в сумі 46516 (сорок шість тисяч п`ятсот шістнадцять) гривень 32 копійки.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.12.2024 року на майно, вилучене 21.12.2024 року під час огляду місця події, а саме: на автомобіль марки ВАЗ 211040, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 .

Речові докази у кримінальному провадженні:

автомобіль марки ВАЗ 211040, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зберігається на території ВП №1 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області повернути ОСОБА_5 як власнику;

змиви з рульового керма автомобіля, змиви з водійської ручки дверей, змиви з важеля коробки передач, поміщені до паперових конвертів NPU3100830, NPU3100831, NPU3100832, NPU310835, NPU3100834, NPU3100833 та передані на зберігання до камери зберігання речових доказів ГУНП в Миколаївській області знищити;

осип пластику та скла поміщений до спец пакету SUD 3045569, фрагмент поворотника поміщений до спец пакету ВУМ 1008196, передані на зберігання до камери зберігання речових доказів ГУНП в Миколаївській області знищити;

навушники білого кольору, поміщені та опечатані до спец пакету ВУМ 1008201, передані на зберігання до камери зберігання речових доказів ГУНП в Миколаївській області - передати потерпілій ОСОБА_7 ;

зразок букального епітелію, вилученого у ОСОБА_5 , поміщений до паперового конверту з пломбою NPU 0287208, переданий на зберігання до камери зберігання речових доказів ГУНП в Миколаївській області знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Вирок в частині застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1