ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Новокодацького районного суду міста Дніпра від 17 жовтня 2025 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 17 жовтня 2025 року було відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Як встановлено судом, засуджений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, відбуває покарання за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2018 року за ч. 1 ст. 115 КК України до 9 років позбавленні волі.

Початок строку відбування покарання 21 січня 2018 року, кінець строку відбування покарання 21 січня 2027 року.

Під час утримання у Дніпровському слідчому ізоляторі мав два стягнення, заохочень не мав.

З 24.06.2019 року відбуває покарання у Державній установі «Дніпровська виправна колонія (№89)». Має три стягнення (погашені) та вісім заохочень наказами начальника установи. Після проведення профілактичної бесіди став на шлях виправлення, працевлаштований у їдальні.

У поведінці неконфліктний, підтримує рівні стосунки з іншими засудженими, адекватно реагує на зауваження, дотримується дисципліни та ввічливих взаємин із персоналом. Утримує в чистоті спальне місце, має охайний вигляд, дбайливо ставиться до майна установи. Виконує вимоги адміністрації, бере участь у роботах з благоустрою, порушень пожежної безпеки не допускає.

Підтримує зв`язки з рідними (ст. 110113 КВК України), бере участь у програмі «Правова просвіта» (ст. 123 КВК України), проявляє соціальну активність у самодіяльній організації (ст. 127 КВК України). За характером спокійний, товариський, наполегливий, на профілактичному обліку не перебував.

21.07.2022 року відмовлено у переведенні до дільниці соціальної реабілітації (ст. 101 КВК).

24.01.2024 року відмовлено у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким (ст. 82 КК України).

23.10.2024 року відмовлено в умовно-достроковому звільненні (ст. 81 КК України), оскільки не довів повного виправлення.

Судом взято до уваги, що під час перебування у місцях позбавлення волі ОСОБА_7 мав стягнення (2 у СІЗО, 3 у колонії, які згодом погашені), отримав 8 заохочень, офіційно працевлаштований, бере участь у програмах ресоціалізації.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра засуджений подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що судом першої інстанції не враховано його роботу на благо адміністрації колонії, а саме, що він без вихідних та без заміни працює на видачі їжі з 2018 по 2025 рік.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений свою апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.

Прокурор проти задоволення апеляційної скарги засудженого заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників кримінального провадження, їх виступи в судових дебатах, дослідивши матеріали кримінальної провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Так, підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є: фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведенням засудженого свого виправлення. Доведення засудженого свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вимогами ч. 2 ст. 67, ч. 2 ст. 103 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Пленум ВСУ у п. 17 постанови від 26 квітня 2002 року №2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, вказав на те, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Згідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_7 засуджений вироком Самарським районним судом Дніпропетровської області від 29 листопада 2018 року за ч. 1 ст. 115 КК України до 9 років позбавленні волі та знаходиться в установах виконання покарань з 24.01.2018 року.

Крім того, ОСОБА_7 раніше судимий:

29.09.1997 року Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області за ст. 140 ч.2 КК України до 2 років виправних робіт. Звільнений від відбування покарання згідно ст. 1 Закону України «Про амністію».

25.05.1999 року Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області за ст. 81 ч.3, 46-1 КК України до 3 років позбавлення воліз відстрочкою вироку на 1 рік та штрафу 680 грн.

27.05.2004 року Новомиколаївським районним судом Запорізької області за ст.185 ч. 3, ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік.

18.08.2004 року Новомиколаївським районним судом Запорізької області за ст.188 ч. 32, ст. 69, 70 ч. 4 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки. 21.09.2006 року ухвалою Новомиколаївським районним судом Запорізької області іспитовий строк скасовано. 10.02.2008 року ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області звільнений від відбування покарання за ст. 3а Закону України «Про амністію».

28.04.2012 року Новомиколаївським районним судом Запорізької області за ст. 122 ч. 1, 75 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки.

28.06.2013 року Васильківським районним судом Дніпропетровської області за ст. 185 ч. 2, 71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання 21 січня 2018 року, кінець строку відбування покарання 21 січня 2027 року.

З 24.06.2019 року засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання у ДУ «Дніпровська виправна колонія (№89)». Під час утримання має 8 заохочень та 5 стягнень.

У поведінці неконфліктний, підтримує рівні стосунки з іншими засудженими, адекватно реагує на зауваження, дотримується дисципліни та ввічливих взаємин із персоналом. Утримує в чистоті своє спальне місце, має охайний вигляд, дбайливо ставиться до майна установи. Виконує вимоги адміністрації, бере участь у роботах з благоустрою порушень пожежної безпеки не допускає.

Підтримує зв`язки з рідними, бере участь у програмі «Правова освіта», проявляє соціальну активність у самодіяльній організації. За характером спокійний, товариський, наполегливий, на профілактичному обліку не перебував.

21.07.2022 року відмовлено у переведенні до дільниці соціальної реабілітації (ст. 101 КВК)

24.01.2024 року відмовлено у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким (ст. 82 КК України)

23.10.2024 відмовлено в умовно-достроковому звільнені, оскільки не довів повного виправлення (ст. 81 КК України)

Згідно характеристики засудженого ОСОБА_7 , яку зроблено комісією ДУ "Дніпровська виправна колонія №89", - засудженому встановлено середній ризик ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення.

Проаналізувавши поведінку засудженого за весь період відбування покарання до якого засуджений ОСОБА_7 , колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо передчасності застосування вимог ст. 81 КК України відносно засудженого обґрунтованими та відповідними матеріалам особової справи.

Застосовані до ОСОБА_7 8 заохочень, два з яких були лише в січні та липні 2025 року, з урахуванням того, що засуджений офіційно працевлаштований, бере участь у програмах ресоціалізації, суд апеляційної інстанції вважає, що дані заохочення отримані не задовго до звернення із клопотанням про умовно-дострокове звільнення та є підставою вважати, що поведінка ОСОБА_7 та ставлення до режиму виправної колонії є сумнівним.

Крім того, відповідно п.1 ч.1 ст. 9 КВК України засуджені зобов`зані неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком і виконання даного обов`язку є лише одним з критеріїв, зазначених вище, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.

В свою чергу, формальність підстав для застосування положень ст. 81 КК України у зв`язку з відбуттям відповідного строку покарання, також, не може бути єдиною підставою для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 , а тому колегія суддів приходить до висновку про те, що умовно-дострокове звільнення є недоцільним, а тому в задоволенні апеляційної скарги засудженого, колегія суддів вважає за необхідне відмовити.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Новокодацького районного суду м. Дніпра від 17 жовтня 2025 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4