Справа №293/427/20
Провадження №1-кп/293/31/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт Черняхів кримінальне провадження №0000328 від 10.12.2019 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Бежів Черняхівського району Житомирської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, утриманців немає, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово засудженого, останній раз вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 28.08.2024 за ст. 336 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці, військовозобов`язаного,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ст.360 КК України, безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив вирок про наступне:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

09.12.2019 близько 02:00 год у ОСОБА_4 та особи щодо якої матеріали виділені в окреме провадження, які перебували за адресою: АДРЕСА_2 , виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме телефонного кабелю належного ПАТ «Укртелеком», що в смт. Черняхів по вулиці 1-го Травня Черняхівського району Житомирської області.

09.12.2019 близько 02:30 год, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме телефонного кабелю, належного ПАТ «Укртелеком», керуючись корисливим мотивом, діючи повторно, ОСОБА_4 та особа щодо якої матеріали виділені в окреме провадження, прибули до вулиці 1-го Травня, 2а що в смт. Черняхів неподалік від житлового будинку, де розподіли ролі для вчинення злочину. Зокрема особа щодо якої матеріали виділені в окреме провадження залишався на прилеглій території та спостерігав за тим, щоб їх злочинні дії не були викриті сторонніми особами, а ОСОБА_4 в цей час за допомогою сили рук заліз на бетонну опору № 29 та силою рук зірвав телефонний кабель з опори таким чином, що він надвис пал землею. Після чого підійшов до бетонної опори №28 та кухонним ножем, якого заздалегідь взяв з собою, перерізав один телефонний кабель на відстані близько 5м. від верхньої частини опори № 28. Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_4 підійшов до бетонної опори №30 та кухонним ножем, який мав при собі, перерізав один телефонний кабель на відстані близько 5м від верхньої частини опори №30.

У подальшому знятий з трьох опор один телефонний кабель ОСОБА_4 та особа щодо якої матеріали виділені в окреме провадження, скрутили та залишили місце скоєння злочину.

Викрадений телефонний кабель марки ТПП 50x2x0,4 мм, загальною довжиною 70 метрів ОСОБА_4 та особа щодо якої матеріали виділені в окреме провадження заховали біля недобудованого приміщення поблизу місцевого ставка в смт. Черняхів Черняхівського району Житомирської області, таким чином викраденим розпорядились на власний розсуд.

Своїми умисними діями, які виразились в крадіжці, вчиненій повторно, за попередньою змовою групою осіб, телефонного кабелю марки ТІШ 50x2x0,4 мм, загальною довжиною 70 метрів на суму 1857,10 грн. з розрахунку 26,53 грн. за 1 м.п., ОСОБА_4 та особа щодо якої матеріали виділені в окреме провадження заподіяли ПАТ «Укртелеком» матеріального збитку на суму 1857,10 грн.

Крім того, в результаті скоєння 09.12.2019 крадіжки телефонного кабелю марки ТПП 50x2x0,4 мм, загальною довжиною 70 метрів в смт. Черняхів по вул. 1-го Травня Черняхівського району Житомирської області, ОСОБА_4 разом із особою щодо якої матеріали виділені в окреме провадження умисно пошкодили повітряно-кабельну лінію зв`язку, що спричинило тимчасове припинення зв`язку, внаслідок чого без послуг телефонного зв`язку залишилось 12 абонентів.

За вказаних обставин ОСОБА_4 інкримінується таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.

Крім того, за вказаних обставин ОСОБА_4 інкримінується умисне пошкодження кабельної повітряної лінії зв`язку, що спричинило тимчасове припинення зв`язку, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ст. 360 КК України.

II. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу подій, про які зазначено в обвинувальному акті. Показав, що орієнтовно у грудні 2019 року він за домовленістю із особою щодо якої матеріали виділені в окреме провадження, пішли на вулицю Першотравнева в смт Черняхів, де з двох електроопор він ножем обрізав кабель та забрав з собою.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, та такими, що не викликають у суду сумніву щодо їх достовірності, добровільності та істинності його позиції.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень, обвинувачений просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення вказаних кримінальних правопорушень, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про обсяг доказів, які потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, відповідно до частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, враховуючи, що учасниками судового провадження не заперечуються обставини, які стосуються пред`явленого обвинувачення, які показали, що правильно розуміють зміст цих обставин, така їх позиція є добровільною, вони розуміють, що будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд ухвалив визнати недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, відомостей про речові докази у кримінальному провадженні та процесуальні витрати.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

ІІІ. Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, - за ч. 2 ст. 185 КК України, та як умисне пошкодження кабельної повітряної лінії зв`язку, що спричинило тимчасове припинення зв`язку, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ст. 360 КК України.

За загальним правилом, закріпленим у ч.2 ст.4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX (далі - Закон №3886-ІХ), який набрав чинності 09.08.2024 року, встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст.51 КУпАП.

Зазначені зміни до Кодексу про адміністративні правопорушення є декриміналізацією діянь (щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати), якщо вартість викраденого майна є меншою ніж два розміри неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Станом на дату вчинення кримінального правопорушення у 2019 році два неоподаткованих мінімуми доходів громадян, що враховуються для розрахунку кримінального правопорушення, дорівнюють сумі 1910 грн.

За таких обставин, на момент розгляду справи, у зв`язку із наведеними змінами у законодавстві, втратив чинності закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, вчиненого обвинуваченим 09.12.2019 за кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 2 ст. 185 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував щодо клопотання прокурора про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 4-1 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, тим самим надав згоду на його закриття. Таким чином, на підставі ст.284 ч.1 п.4-1 КПК України, кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 за ч.2 ст.185 КК України підлягає закриттю.

Вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ст. 360 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена.

З огляду на вік обвинуваченого, а також відсутність будь-яких фактичних даних, які б вказували на неосудність (обмежену осудність) обвинуваченого або перебування його у такому стані до постановлення вироку, суд вважає, що ОСОБА_4 є суб`єктом зазначеного кримінального правопорушення.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

ІV. Мотиви призначення відповідного покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації.

За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до статті 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до статті 67 КК України, судом не встановлено.

Таким чином, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання суд ураховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України за ст. 360 КК України є злочином невеликої тяжкості, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжує, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, не одружений, утриманців не має.

Підстави звільнення особи від відбування покарання з випробуванням визначив Верховний Суд в постанові від 19.07.2018 (справа №755/6254/17), де зазначив, що згідно з законом ст.75 КК України може бути застосована в тому разі, коли при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, оскільки звільнення з випробуванням має на меті настання позитивних змін в особистості засудженого та створення в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві. Аналізуючи викладене, умовою звільнення від відбування покарання з випробуванням є наявність таких соціальних чинників, які б давали суду підставу дійти висновку про виправлення і перевиховання без відбування покарання.

Дані про особу обвинуваченого у сукупності з встановленими обставинами провадження та тяжкості вчинених кримінальних правопорушень очевидно не дають суду підстави для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, адже нагляд з боку органу пробації не забезпечить виправлення і перевиховання обвинуваченого.

Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого, виду основного покарання (ст.69 КК України) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого особливо тяжкого, тяжкого злочинів або злочину середньої тяжкості, з урахуванням особи винного.

Проте, враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає неможливим застосування ст.69 КК України при призначенні обвинуваченому покарання.

Враховуючи вищевикладене, дотримуючись засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, керуючись ст.50, 65 КК України, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах санкції ст. 360 КК України у виді обмеження волі, ближче до нижньої межі.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 28.08.2024 за ст. 336 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці, яке відбуває реально.

Таким чином, на підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, суд визначає ОСОБА_4 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 28.08.2024 за ст. 336 КК України у виді позбавлення волі. В строк покарання необхідно зарахувати покарання, відбуте частково за вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 28.08.2024 за ст. 336 КК України, за правилами, передбаченими ст. 72 КК України.

Вирок Житомирського апеляційного суду від 23.05.2024 в частині призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки та на підставі ст.75,76,104 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку на 1 рік, слід виконувати самостійно.

На переконання суду, визначення обвинуваченому такого покарання повністю відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Обрання такого способу призначення покарання у цій ситуації враховує "принцип пропорційності", справедливо співвідноситься із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

V. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Цивільний позов по справі не пред`явлено.

Підстав передбачених ст. 177, 178 КПК України для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 слід обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Арешт на майно не накладався.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені не вирішується, оскільки кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 за ч.2 ст.185, ст.360 КК України виділено в окреме провадження.

Питання процесуальних витрат у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Керуючись ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України,

УХВАЛИВ:

Кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_4 за ч.2 ст.185 КК України - закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 360 КК України, і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за цим вироком, більш суворим покаранням за вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 28.08.2024 за ст. 336 КК України, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 3 (три) місяці.

В строк покарання ОСОБА_4 зарахувати покарання, відбуте частково за вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 28.08.2024 за ст. 336 КК України, за правилами, передбаченими ст. 72 КК України.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту приведення даного вироку до виконання.

Вирок Житомирського апеляційного суду від 23.05.2024 в частині призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки та на підставі ст.75,76,104 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку на 1 рік, виконувати самостійно.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в розмірі 628 грн 04 коп.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для особи яка перебуває під вартою, з моменту вручення їй копії вироку.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_6