Номер провадження: 11-сс/813/173/26
Справа № 509/7200/25 1-кс/509/1077/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 12.12.2025, якою в межах к/п № 0000608 від 11.12.2025 стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кременчук Полтавської обл., громадянина України, неодруженого, з середньою спеціальною освітою, військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 127 КК України, застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання строком на 2 місяці

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскарженою ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 та стосовно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання строком на 2 місяці та покладено на нього відповідні обов`язки.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя виходив з того, що обґрунтованість підозри щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень викликає сумнів, з урахуванням наданих доказів на стадії досудового розслідування, при цьому він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, провину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях визнає частково, дає свідчення, має постійне місце проживання на території Одеської області, є військовослужбовцем, проживає на час проходження служби у казармі в с-щі Овідіополь, згідно довідки ВЛК після поранень страждає на ряд захворювань.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 не погодився із оскаржуваною ухвалою, вважає її необґрунтованою, невмотивованою та ухваленою з істотним порушенням норм кримінального процесуального закону, оскільки:

- слідчий суддя не врахував тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, суспільний резонанс, а також вчинення його під час дії воєнного стану;

- слідчий суддя також не врахував вагомість існуючих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та встановлення під час досудового розслідування обставин, які прямо вказують на причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень;

- ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, йому відомо місце проживання потерпілого, свідки є його колегами по службі, він неодноразово притягувався раніше до кримінальної відповідальності, хоча на теперішній час судимість погашена, однак вказане свідчить про його схильність до вчинення злочинів. Зазначене в сукупності свідчить про існування ризиків в цьому к/п;

- оскільки інкриміновані кримінальні правопорушення вчинені із застосуванням насильства, на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя може не визначати підозрюваному заставу;

- запобіжний захід у виді тримання під вартою є єдиним достатнім та необхідним запобіжним заходом, який зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти реалізації ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки більш м`який запобіжний захід, обраний судом не відповідає характеру та тяжкості злочинів, в яких підозрюється ОСОБА_7 .

За таких обставин прокурор ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого ОСОБА_9 задовольнити в повному обсязі та застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, без визначення розміру застави.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, натомість підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 заперечували щодо її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів доходить наступних висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За наслідками апеляційного провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався не в повній мірі з огляду на наступне.

За приписами ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктами 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики ЄСПЛ передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, ЄСПЛ повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

За обставинами цієї справи, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 127 КК України. Оскільки питання обґрунтованості підозри, повідомленої ОСОБА_7 стороною захисту не оскаржувалось, а апеляційна скарга прокурора не містить доводів щодо цього, апеляційний суд не переглядає оскаржувану ухвалу слідчого судді в цій частині.

За приписами ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Частина 1 ст. 176 КПК України визначає перелік запобіжних заходів, які можуть бути застосовані, зокрема особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Прокурор ОСОБА_6 в апеляційній скарзі зазначив про наявність ризиків цьому к/п, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що, на його думку, є підставою для застосування підозрюваному ОСОБА_7 найсуворішого виду запобіжного заходу тримання під вартою, без визначення розміру застави.

В цьому контексті, апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 127 КК України, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років та позбавлення волі на строк від 3 до 6 років, які є тяжкими злочинами, з огляду на що апеляційний суд вважає слушними посилання прокурора на існування в цьому к/п ризику переховування від органів досудового розслідування/суду.

Апеляційний суд зауважує, що ризик переховування від органу досудового розслідування та суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями), зокрема і суворістю передбаченого покарання, та обставинами вчинення інкримінованого злочину.

При цьому, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з тим, апеляційний суд зауважує, що ЄСПЛ неодноразово в своїх рішеннях наголошував на тому, що обґрунтування наявності ризиків лише тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення, є неправомірним (рішення ЄСПЛ в справах «Латальє проти Франції», «Прокопенко проти України», «Хайредінов проти України», «Москаленко проти України»).

Висновки про наявність ризиків та неможливість запобігання їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

За обставинами цього к/п підозрюваний ОСОБА_7 протягом час з моменту постановлення ухвали про застосування до нього запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, покладені на нього обов`язки виконував в повному обсязі, що підтвердив прокурор в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

Також, в судовому засіданні стороною захисту булла надана довідка тво командира взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що ОСОБА_7 під час слідчих дій перебуває на казармі та не покидав межі Одеської області.

Окрім того, апеляційний суд зауважує, що підозрюваний ОСОБА_7 є військовослужбовцем та учасником бойових дій, в період 2015-2016 років брав участь в антитерористичній операції, що підтверджується довідкою № 1533 від 01.07.2016, в даний час працює в ІНФОРМАЦІЯ_3 , має ряд захворювань, пов`язаних з проходженням військової служби, про що свідчить довідка ВЛК № 7 від 06.01.2025, має позитивні характеристики з місця проходження служби та на теперішній час вважається таким, що не має судимостей. Вказані обставини в сукупності свідчать про можливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.п. 1 та 2 ч. 1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені п. 3 ч. 1 цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

В своєму клопотанні про застосування запобіжного заходу прокурор вказав на неможливість застосування до підозрюваного особистого зобов`язання, обґрунтовуючи це лише спробами його переховування від органу досудового розслідування та суду.

Разом з тим, як вже зазначалося, тяжкість ймовірного покарання не може бути єдиною підставою для констатації ризиків та обрання підозрюваному найсуворішого виду запобіжного заходу. При цьому, за результатами оцінки матеріалів к/п апеляційним судом встановлено, що підозрюваний ОСОБА_7 є раніше не судимим, тривалий час (з 2015 року) проходить військову службу та захищає державу, має ряд захворювань, пов`язаних із проходженням військової служби, позитивно характеризується за місцем служби, впродовж часу зі встановлення слідчим суддею обов`язків сумлінно їх виконував, будь-яких інших обставин к/п, які змінилися чи виникли на час розгляду справи апеляційним судом та могли вплинути на оцінку наданих матеріалів к/п прокурором повідомлено не було.

Вказані обставини, на глибоке переконання апеляційного суду свідчать про наявність підстав для застосування підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного із позбавленням волі, а саме особистого зобов`язання із покладенням на нього відповідних обов`язків, що буде достатнім стримуючим фактором для нього та зможе запобігти ризикам, на існування яких посилався прокурор.

Таким чином, слідчий суддя за результатами розгляду клопотання прокурора дійшов правильних та обґрунтованих висновків про застосування підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що слідчий суддя допустився помилки та застосував щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання на строк 60 діб.

Водночас, ст. 179 КПК України не передбачає застосування зазначеного запобіжного заходу на певний строк, натомість строк дії мають лише покладені на підозрюваного в кожному конкретному випадку обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Частиною 5 ст. 194 КПК України передбачений перелік обов`язків, які повинен виконувати підозрюваний/обвинувачений за ухвалою слідчого судді/суду.

За ч. 7 ст. 194 КПК України обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст. 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Таким чином, оскільки слідчий суддя неправильно застосував положення кримінального процесуального законодавства з вище наведених підстав, апеляційний суд скасовує оскаржувану ухвалу.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З врахуванням вище наведеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого та застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання з покладенням на нього певних обов`язків передбачених ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 179, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 12.12.2025, якою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 127 КК України, застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 .

Застосувати до ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 127 КК України запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язки, строком до 11.02.2026, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за викликом;

- не відлучатися з Одеської області без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну місця проживання.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4