БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/73/26
Провадження № 1-кп/730/30/2026
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2026 р. м. Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі головуючого судді - ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції)

захисника - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзна кримінальне провадження №0000890 від 25.06.2024р. із обвинувальним актом від 13.01.2026р., затвердженим прокурором відділу організації діяльності прокурора у провадженні у справах про адміністративні правопорушення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 , по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Санкт-Петербург РФ, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , громадянина України, освіта середня, неодруженого, перебуває в цивільному шлюбі, військовослужбовця ЗСУ в/ч НОМЕР_1 , не судимого в силу ст.89 КК України, -

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, -

У С Т А Н О В И В :

У провадженні Борзнянського районного суду Чернігівської області перебуває кримінальне провадження №0000890 від 25.06.2024р. по обвинуваченню ОСОБА_5 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Прокурор подав клопотання від 09.02.2026р., яке підтримав у судовому засіданні, про продовження ОСОБА_5 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб без визначення розміру застави з утриманням в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», оскільки ОСОБА_5 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, строк дії визначеного слідчим суддею запобіжного заходу закінчується 18.02.2026р., але ризики, передбачені п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які були наявні на момент застосування запобіжного заходу в ході досудового розслідування, не зменшились і продовжують існувати на даний час, тоді як жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вказаним ризикам.

Копію даного клопотання обвинувачений і його захисник отримали 10 лютого 2026 року.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечив проти задоволення вказаного клопотання прокурора, оскільки свою вину в інкримінованому йому злочині визнає частково, посилаючись на те, що був списаний зі строкової служби за станом здоров`я; вважає за можливе застосувати до нього запобіжний захід, про який клопоче його захисник.

Захисник у судовому засіданні зазначив, що наведені у клопотанні прокурора ризики нічим не обгрунтовані і є лише припущеннями; просив зважити на повідомлені ОСОБА_5 обставини, характеризуючі особу обвинуваченого дані й обрати йому запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, який згідно практики ЄСПЛ за своєю суворістю прирівнюється до тримання під вартою.

Розглянувши вищезазначене клопотання прокурора, заслухавши пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого (ч.1). Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу (ч.2). За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий (ч.3).

За змістом положень ст.131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Згідно з ч.4 ст.176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

За приписами ч.1, 2 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу; запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Згідно з ч.5 ст.199 КПК України клопотання слідчого, прокурора про продовження строку запобіжного заходу може бути задоволене в разі доведеності ним, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті (обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують застосування запобіжного заходу; обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу), виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під запобіжним заходом.

Вирішуючи питання про застосування (продовження строку) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, суд враховує вимоги п.3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція)та практику Європейського суду з прав людини(ЄСПЛ), згідно з якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Як вбачається з матеріалів справи, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 згідно ухвали слідчого судді Борзнянського районного суду Чернігівської області ОСОБА_7 від 23.12.2025р. закінчується 18 лютого 2026 року.

Даючи оцінку доводам клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , суд вважає, що держобвинувачем доведено і знайшло своє підтвердження, що ризики, які існували під час досудового розслідування (п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України) не зменшилися, продовжують існувати й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, а саме:

- наявність у ОСОБА_5 потенційної можливості переховуватись від суду, так як він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років і з огляду на його суворість, сімейно-соціальний стан (неодружений, дітей не має, офіційно не працює й легальних джерел доходу не має, за місцем проживання характеризується посередньо) з метою уникнення даного покарання обвинувачений може залишити місце проживання;

- існування високої ймовірності незаконного впливу обвинуваченого на свідків у даному кримінальному провадженні, які ще не допитувались у судовому засіданні, оскільки використовуючи свої відносини з іншими військовослужбовцями частини, які спільно з ним проходили військову службу, може у спосіб погроз, підкупу, психологічного впливу, вмовлянь так і в інший спосіб впливати на них, як самостійно, так і задіюючи зв`язки зі службовими особами військової частини;

- може іншим чином перешкодити кримінальному провадженню шляхом створення штучних доказів та підбурювання осіб, зокрема як цивільних, так і військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 , які не були свідками кримінального правопорушення, до надання неправдивих показань на наявність вигаданих у нього обставин поважності відсутності у військовій частині, а також інших висунутих ним у подальшому версій щодо проходження військової служби;

- може продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, так як його триваючі злочинні дії були зупинені шляхом затримання в порядку ст.208 КПК України.

Одночасно суд зауважує, що ризик це не визначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства чи суду подій, передбачених у ч.1 ст.177 КПК України.

Ті обставини, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання, матір із інвалідністю 3-ої групи, дещо знижує наведені у клопотанні ризики, але не може повністю нівелювати їх. При цьому, суд зважує і на те, що як пояснив обвинувачений, у нього є дві повнолітні рідні сестри, одна з яких проживає в тому ж населенному пункті, та які за законом повинні піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу (ч.1 ст.172 СК України).

Також, вирішуючи питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд з огляду на усталену практику ЄСПЛ враховує не лише потреби конкретної особи, а й загальні суспільні інтереси, які зважаючи на підвищену суспільну небезпечність у період існуючого в державі воєнного стану інкримінованого ОСОБА_5 злочину, вимагають більш суворішого підходу.

Одночасно суд погоджується з позицією прокурора і відхиляє доводи сторони захисту про можливість застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу (зокрема домашнього арешту), оскільки у відповідності до положень ч.8 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ст.407 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Отже, з огляду на підстави та обставини, передбачені ст.177, 178 КПК України, продовження ОСОБА_5 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даному етапі здійснення судового провадження буде співмірним з існуючими ризиками, відповідатиме особі обвинуваченого та може забезпечити запобіганню вищезазначеним ризикам, тоді як застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу не сприятиме досягненню завдань кримінального провадження, визначених ст.2 КПК України.

При постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті (ч.3 ст.183 КПК України).

При цьому, у даному кримінальному провадженні відсутні наведені у абз.1-7 ч.4 ст.183 КПК України підстави, за яких слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розміру застави.

Водночас у абз.8 ч.4 ст.183 КПК України визначено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 не одружений, дітей не має, за пред`явленим обвинуваченням після залишення військової частини НОМЕР_1 понад півтора року перебував вдома і не вживав ніяких заходів до самостійного повернення на військову службу.

Відтак, оцінюючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в даному випадку при продовженні обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід не визначати альтернативну заставу.

Водночас чинні положення ст.196 КПК України не покладають на слідчого суддю, суд обов`язку визначати в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою установу попереднього ув`язнення (слідчий ізолятор), у якій буде утримуватись особа, стосовно якої обрано зазначений запобіжний захід.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, дане клопотання прокурора є обгрунтованим і підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.2, 131, 132, 176-178, 183-186, 193-197, 205, 331 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.

2.Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави до 60 днів до 11 квітня 2026 року.

3.Датою закінчення дії ухвали визначити 11 квітня 2026 року.

4.Копію даної ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику та направити для виконання до ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», а контроль за організацією її виконання покласти на процесуального прокурора.

5.Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятиденний строк з дня проголошення ухвали обвинуваченим, його захисником, законним представником; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя Борзнянського районного суду ОСОБА_1