Провадження №: 1-кп/336/610/2026
У Х В А Л А

іменем України

05 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000331 від 15.02.2025 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки і мешканки АДРЕСА_1 , громадянка України, яка має вищу освіту, вдови, яка має на утриманні неповнолітню дитину 2011 року народження, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до обвинувального акту 14 лютого 2025 року, приблизно о 15 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснювала рух по проїзній частині вул. Іванова від вул. Фонвізіна в напрямку вул. Чумацької в м. Запоріжжі.

В цей же час, в районі перехрестя вул. Іванова та пр. Моторобудівників. пішохід ОСОБА_5 почала здійснювати перетин проїзної частини вул. Іванова, рухаючись по позначеному дорожньою розміткою 1.14.2 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 та дорожніми знаками 5.38.1-2 Правил дорожнього руху. нерегульованому пішохідному переходу зліва направо, відносно напрямку руху автомобілю «Mitsubishi Lancer» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 .

Наближаючись до вищевказаного нерегульованого пішохідного переходу. водій ОСОБА_4 , маючи можливість своєчасно виявити пішохода ОСОБА_5 , а також маючи технічну можливість уникнути наїзду на останню, шляхом своєчасного застосування мір гальмування, керованого нею автомобіля «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідних заходів для зниження швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу не вжила, внаслідок чого виїхала на вказаний пішохідний перехід, де передньою центральною частиною кузова керованого нею транспортного засобу скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_5 .

Своїми діями водій ОСОБА_4 порушила вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями, відповідно до яких водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Порушення водієм ОСОБА_4 вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо- транспортної пригоди.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді розриву лівого ахіллового сухожилля, що кваліфікується як тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознаками тривалого розладу здоров`я.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачена заявила клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілою.

Потерпіла пояснила, що обвинувачена повністю відшкодувала заподіяну шкоду, у тому числі моральну. Не має заперечень проти закриття кримінального провадження та звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності.

Прокурор також не мав заперечень.

В ході розгляду кримінального провадження прокурором вже були надані письмові докази, зокрема експертні висновки, довідки щодо вартості проведених експертиз, докази, що впливають на долю речових доказів.

Суд, заслухавши доводи учасників справи, дослідивши зазначені вище документи, приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти, зокрема, рішення про закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу;

За приписом п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до ст. 46 КК України, особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Санкцією ч. 1 ст. 286 КК України передбачене покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

В судовому засіданні встановлено, що обвинувачена із потерпілою примирилися, обвинувачена відшкодувала потерпілому заподіяні збитки, на час події, описаної в обвинувальному акті, не перебувала в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

На підставі викладеного, відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України суд доходить висновку, що дане кримінальне провадження слід закрити, а обвинувачен ОСОБА_4 звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України.

Щодо розподілу процесуальних витрат, а саме витрат на проведення судових інженерно-технічних експертиз, суд приходить до таких висновків.

Статтею 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються із:

1) витрат на правову допомогу;

2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження;

3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів;

4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Згідно із ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

В силу ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 у справі № 598/1781/17, процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні, повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, виключно обвинувальним вироком.

Як зазначає ВП ВС, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Очевидно, що, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо. Таким чином, ВП ВС вважає, що це питання може бути вирішене й ухвалою суду.

За наведеного, суд доходить до висновку, що з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню витрати на проведення судових експертиз № СЕ-19/108-25/4788-ІТ від 06.03.2025 у розмірі 4775,40 грн. та № КСЕ-19/108-25/8700 від 02.05.20253 у розмірі 10 696,80 грн, що підтверджується відповідними довідками, а всього на суму 15 472,20 гривень.

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченій не обирався.

Керуючись ст. 46 КК України, ст. 284, 314, КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 286 КК України закрити.

Стягнути з ОСОБА_4 , на користь держави витрати на проведення експертиз у кримінальному провадженні у сумі 15 472,20 гривень.

Речові докази:

- автомобіль «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання обвинуваченій залишити у розпорядженні ОСОБА_4 , знявши арешт.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Запоріжжя протягом семи днів з дня проголошення.

Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1