Справа № 946/9284/25
Провадження № 1-кс/946/2295/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2025 року слідчий суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання начальника відділення №1 слідчого відділу Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором БілгородДністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 , про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні відділення № 1 СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001468 від 13.11.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що 13.11.2025 біля 18:50 години в с. Шевченкове Ізмаїльського району Одеської області водій ОСОБА_5 (військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 ЗСУ), керуючи в стані алкогольного сп`яніння автомобілем ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та рухаючись по вул. О. Дубового з боку вул. Світанкова біля нерегульованого перехрестя вул. О. Дубового кут вул. Українська здійснив наїзд на неповнолітніх пішоходів ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які йшли попереду в попутному з автомобілем напрямку. Внаслідок ДТП неповнолітні пішоходи ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, СГМ, садна обличчя та правого колінного суглобу та ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, забійної рани волосистої частини голови, забою тулуба, закритого перелому правої стегнової кістки зі зміщенням уламків.

Відомості за даним фактом внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001468 від 13.11.2025 за кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

В ході проведення першочергових слідчих (розшукових) дій, а саме проведення 13.11.2025 огляду місця події біля нерегульованого перехрестя вул. О. Дубового кут вул. Українська села Шевченкове Ізмаїльського району Одеської області виявлено та вилучено:

- автомобіль ВАЗ-2107 з реєстраційним номером НОМЕР_2 ;

- фрагменти пластику.

Вилучені в ході огляду місця події автомобіль, фрагменти пластику містять інформацію, яка органом досудового розслідування у подальшому буде використана, як доказ щодо вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, у якому автомобіль виступає як знаряддя вчинення злочину, а фрагменти пластику зберегли на собі сліди злочину.

Вищезазначене має значення для подальшого здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

Постановою слідчого від 14.11.2025 вилучене майно в порядку ст. 98 КПК України визнано речовим доказом по даному кримінальному провадженню.

Вказаний транспортний засіб та фрагменти пластику мають значення речових доказів по вищевказаному кримінальному провадженню, зберігли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, а також з метою проведення судових авто-технічних експертиз транспортних засобів, судової транспортно-трасологічної експертизи та за необхідністю інших експертиз, виникла необхідність у накладенні арешту.

Слідчий та прокурор про час та місце розгляду клопотання були повідомлені належним чином, однак в судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд клопотання без їх участі.

Особа, у якої вилучено майно, у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

В силу ст. 107 КПК технічні засоби фіксування процесу не застосовувалися.

Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

Клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання (ч. 1 ст. 172 КПК України).

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Як передбачено п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається, в тому числі, з метою збереження речових доказів. Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально - протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення тощо, а також зважаючи на те, що видане майно має значення речових доказів у кримінальному провадженні, та незастосування арешту щодо цього майна може призвести до зникнення, втрати або його пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, слідчий суддя вважає що клопотання слідчого про арешт майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.170 - 173 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання начальника відділення №1 слідчого відділу Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором БілгородДністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 , про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на майно із забороною користування, володіння та розпорядження, яке вилучене 13.11.2025 в ході огляду місця події біля нерегульованого перехрестя вул. О. Дубового кут вул. Українська села Шевченкове Ізмаїльського району Одеської області, а саме на: автомобіль ВАЗ-2107 з реєстраційним номером НОМЕР_2 ; фрагменти пластику.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня проголошення або отримання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1