Справа № 382/306/25
УХВАЛА

05 листопада 2025 року м. Переяслав

Суддя Переяславського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 ,

розглянувши заяву ОСОБА_2 , яка є потерпілою у кримінальному провадженні №0002436 від 13.12.2024

про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції

В С Т А Н О В И В:

На розгляді Переяславського міськрайонного суду Київської області перебувають матеріали кримінального провадження, за обвинувальним актом ЄРДР за № 0002436 від 13.12.2024, за яким ОСОБА_3 обвинувачується у заволодінні чужим майном щляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно - ч. 2 ст. 190 КК України

Потерпіла ОСОБА_2 направила до суду фотокопію заяви про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцфії із «НАЗВА СУДУ (наприклад Дніпровським районним судом м. Києва)».

Приймаючи рішення про надання можливості учаснику кримінального провадження приймати участь в судовому засіданні за допомогою власних технічних засобів, суд виходить з обґрунтованості доводів вказаних в клопотанні та процесуальної доцільності такої дії, з урахуванням положень ст. 336, 342-345 КПК України, і зазначає наступне.

Судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), у разі: 1) неможливості безпосередньої участі учасника кримінального провадження в судовому провадженні за станом здоров`я або з інших поважних причин (ст. 138 Кримінального процесуального кодексу України /далі - КПК/); 2) необхідності забезпечення безпеки осіб; 3) проведення допиту малолітнього або неповнолітнього свідка, потерпілого; 4) необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження; 5) наявності інших підстав, визначених судом достатніми (ч. 1 ст. 336 КПК).

Із відповідного переліку вбачається, що введення законодавцем до кримінального процесуального закону положень п. п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 336 КПК, які передбачають можливість проведення судових засідань у режимі відеоконференції, було обумовлено, з одного боку, необхідністю у ситуаціях, коли участь певних осіб у судовому розгляді є обов`язковою, скоротити строки кримінального провадження, а з іншого боку, потребою створити умови, які дозволяли б забезпечувати людям, незалежно від їх майнового стану, місця проживання, стану здоров`я чи перебування в умовах дії складних життєвих обставин, можливість скористатися правом на безпосередню участь у розгляді їх справи судом, установленим законом.

Отже, зазвичай необхідність проведення судового засідання у режимі відеоконференції, коли йдеться про підстави, передбачені п. п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 336 КПК, має бути (1) обумовлена потребою скоротити строки судового провадження у ситуації, (2) коли без участі того, хто просить про відеоконференцію, проведення судового розгляду є неможливим, так як може (а) не дозволити суду правильно встановити обставини, об`єктивне з`ясування яких за відсутності такої особи в засіданні неможливе, та/або (б) призвести до порушення права людини, гарантованого п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини /далі - ЄКПЛ/, коли розгляд справи за участі певної особи є обов`язковим.

Водночас ураховуючи, що в ч. 1 ст. 336 КПК законодавець використав слово "може", то така норма кримінального процесуального закону закріплює не обов`язок, а право суду прийняти рішення стосовно проведення судового засідання чи засідань у режимі відеоконференції.

Разом із тим, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч. ч. 1, 2, 6 ст. 22 КПК).

Вищевказане у поєднанні із положеннями ч. 1 ст. 336 КПК вказує на те, що клопотання стосовно проведення судового засідання у режимі відеоконференції (1) має містити не лише наведення фактів, наявність яких обумовлює потребу в дистанційному судовому провадженні, (2) але й до нього зазвичай повинні бути долучені докази, які б підтверджували існування однієї з підстав, передбачених у ч. 1 ст. 336 КПК. Тобто сама по собі наявність клопотання сторін судового провадження про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не покладає на суд обов`язку його задоволення.

Таким чином, рішення про проведення судового засідання в режимі відеоконференції може бути прийнято виключно за умови доведеності наявності однієї із зазначених у ч. 1 ст. 336 КПК підстав.

Застосовуючи наведений підхід у ході розгляду клопотання потерпілої ОСОБА_2 , суд дійшов висновку, що особою, яка ініціювала проведення судового засідання в режимі відеоконференції, не було доведено наявності однієї із зазначених у ч. 1 ст. 336 КПК підстав.

Крім того, з поданої заяви не вбачається за можливе встановити, з трансляцією з якого приміщення потерпіла ОСОБА_2 просить забезпечити їй відеоконференцзв`язок із Переяславським міськрайонним судом Київської області.

На підставі викладеного, керуючись ст. 336 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_2 , яка є потерпілою у кримінальному провадженні №0002436 від 13.12.2024 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, яке призначене на 10:00 годин, 14.11.2025 року, в режимі відеоконференцзв`язку відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1