Справа № 457/201/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/454/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,-

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 307, ч.2 ст. 307, ст. 126-1КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_8 захисника обвинуваченого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Трускавецького міського суду Львівської області від 15 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_6 , -

встановила:

цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч.2 ст. 307, ст.126-1 КК України, та призначено йому покарання:

-за ч. 1 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі, строком 4 (чотири) роки;

-за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі, строком 6 (шість) років з конфіскацією всього його майна;

-за ст. 126-1 КК України у виді позбавлення волі, строком 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань визначено остаточне покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення, строком 7 (сім) років 6 (шість) місяців з конфіскацією всього його майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту звернення вироку до виконання, зарахувавши у строк відбуття покарання строк його перебування під вартою починаючи з 25 січня 2024 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у виді тримання під вартою залишено у силі, до вступу вироку в законну силу.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Згідно вироку суду, судом визнано доведеним, що ОСОБА_6 з 25 серпня 2023 року був прийнятий на замісну підтримувальну терапію відповідно до Порядку проведення замісної підтримувальної терапії осіб з психічними та поведінковими розладами внаслідок вживання опіоїдів, затвердженого наказом МОЗ України № 200 від 27 березня 2012, під час якої за призначенням лікаря почав отримувати для перорального прийому препарат «Metadoni», із вмістом наркотичного засобу метадон.

22 грудня 2023 року ОСОБА_6 від лікуючого лікаря отримав для самостійного вживання препарат «Metadoni», у кількості 525 мг, який у своєму складі містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон та став зберігати його при собі.

В подальшому, 22 грудня 2023 року ОСОБА_6 , діючи всупереч положень Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15 лютого 1995 року та Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» від 15 лютого 1995 року із наступними змінами та доповненнями, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, тобто діючи умисно, маючи умисел на незаконний збут наркотичного засобу метадон, який зберігав при собі, а також переслідуючи корисливий мотив з метою незаконного збагачення, приблизно о 09:53 год., перебуваючи поблизу АЗС «Укрнафта», що розташована за адресою: Львівська область, місто Трускавець, вулиця Стебницька, 73, оплатно реалізував особі зі зміненими анкетними даними ОСОБА_9 дві таблетки білого кольору з маркуванням «IC», що містять в собі наркотичний засіб обіг якого обмежено метадон, загальною масою 0,0446 грама за що отримав від ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 200 гривень.Тим самим, ОСОБА_6 , обвинувачується у незаконному збуті наркотичного засобу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Крім цього, 12 січня 2024 року ОСОБА_6 проходячи замісну підтримувальну терапію, відповідно до Порядку проведення замісної підтримувальної терапії осіб з психічними та поведінковими розладами внаслідок вживання опіоїдів, затвердженого наказом МОЗ України № 200 від 27 березня 2012 року отримав для самостійного вживання препарат «Metadoni», у кількості 525 мг, який у своєму складі містить наркотичний засіб - метадон та став зберігати його при собі.

В подальшому, 12 січня 2024 року ОСОБА_6 , діючи всупереч положень Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15 лютого 1995 року та Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» від 15 лютого 1995 року із наступними змінами та доповненнями, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, тобто діючи умисно, маючи умисел на повторний незаконний збут наркотичного засобу метадон, який зберігав при собі, а також переслідуючи корисливий мотив з метою незаконного збагачення, приблизно о 09:52 год., перебуваючи поблизу АЗС «Укрнафта», що розташована за адресою: Львівська область, місто Трускавець, вулиця Стебницька, 73, повторно оплатно реалізував особі зі зміненими анкетними даними ОСОБА_9 дві таблетки білого кольору, з маркуванням «IC», що містять в собі наркотичний засіб обіг якого обмежено метадон, загальною масою 0,0445 грама за що отримав від ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 200 гривень. Тим самим, ОСОБА_6 , обвинувачується у незаконному збуті наркотичного засобу, вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Крім цього, ОСОБА_6 , перебуваючи на профілактичному обліку у відділенні поліції № 2 Дрогобицького РВП ГУНП у Львівському області, як кривдник, 15 січня 2024 року о 17 годині, будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи за місцем свого спільного проживання з своєю матір`ю ОСОБА_10 , у квартирі АДРЕСА_2 , умисно та безпідставно вчинив по відношенню до неї психологічне насильство, що носить системний характер, яке виразилося у словесних образах потерпілої нецензурними словами, залякуванні, приниженні її гідності, демонстрації своєї фізичної переваги, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя останньої, а також згідно висновку судово-психологічної експертизи викликало у неї психологічні страждання у вигляді пригніченого настрою, переживання за власне здоров`я, тривожності, напруженості, емоційної лабільності, астенії, чим порушено звичайний рівень її життєдіяльності та соціального функціонування.

Вказані дії ОСОБА_6 були умисними та систематичними, оскільки до цього моменту він був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, тобто за ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбачено ч.1 ст.125 КК України, зокрема: постановою Трускавецького міського суду Львівської області від 03 серпня 2023 року за ч.1 ст.173-2 КУпАП; постановою Трускавецького міського суду Львівської області від 19 грудня 2023 року за ч.2 ст.173-2 КУпАП; постановою Трускавецького міського суду Львівської області від 22 грудня 2023 рокуза ч.2 ст.173-2 КУпАП; постановою Трускавецького міського суду Львівської області від 22 грудня 2023 року за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП; вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 04 вересня 2023 року засуджений за ч.1 ст. 125 КК України. Тим самим, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного систематичного психологічного насильства щодо своєї матері ОСОБА_10 , що призвело до психологічних страждань потерпілої, погіршення якості її життя, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України як домашнє насильство.

На вирок суду адвокат ОСОБА_8 захисник обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просить скасувати оскаржуваний вирок в частині призначення засудженому ОСОБА_6 покарання. Призначити ОСОБА_6 , відповідно до ч. 1 статті 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років з конфіскацією всього його майна.

В апеляційній скарзі зазначає, що призначене судом покарання пов`язане з позбавлення волі є явно несправедливим та надто-то суворим, таким що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, даним про особу винного та обставинам, які пом`якшують покарання, не сприяє меті покарання та є надто суворим, у зв`язку з чим вирок підлягає частковому скасуванню, в частині призначенні міри покарання ОСОБА_6 .

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд при призначенні ОСОБА_6 міри покарання хоч і вказав пом`якшуючи обставини, проте не належно врахував його поведінку на стадії досудового та судового слідства, визнання ОСОБА_6 своєї вини у незаконному збуті наркотичних засобів, судом не враховано його публічне вибачення перед потерпілою - ОСОБА_10 та пробачення потерпілою обвинуваченого ОСОБА_10 , судом не враховано звернення потерпілої ОСОБА_10 до суду з проханням не карати обвинуваченого.

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просить призначити йому покарання без конфіскації майна, призначити йому покарання шляхом поглинання більш тяжчої статті, а не часткового складання покарань.

В апеляційній скарзі зазначає, що з 1996 року вживає важкі наркотики, з 2023 року перебуває на замісній терапії. Стосовно другого епізоду, який йому вмінено зазначає, що залегендовану особу він знає особисто, розуміє що не повинен був ділитись своїми ліками, однак хотів працевлаштуватись, а тому так вчинив, ніякої матеріальної вигоди не отримував. Просить врахувати, що він хворіє, має сина. Наголошує, що квартиру він отримав від баби, не набув таку у власність незаконним шляхом.

Заслухавши доповідача, виступ захисника та обвинуваченого, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, яка апеляційну скаргу заперечив, а вирок просив залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 307, ч.2 ст. 307, ст. 126-1 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація його дій, в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Перевіривши апеляційні доводи сторони захисту про можливість застосування до обвинуваченого менш суворого покарання, колегія суддів приходить до таких висновків.

В силу вимог ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає у передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Згідно вироку при призначенні ОСОБА_6 покарання місцевим судом у повній мірі враховано ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу винного, а саме те, що він раніше судимий, на обліку в лікаря-психіатра не перебуває, знаходиться на динамічному спостереженні у лікаря-нарколога з діагнозом: F11.2., його матеріальне становище, негативну характеристику по місцю проживання - регулярне надходження скарг та зауважень на поведінку, систематичне вчинення домашнього насильства психологічного характеру по відношенню до своєї матері ОСОБА_10 . Одночасно суд врахував неодноразовість притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, відбував реальну міру покарання, звільнений з місць позбавлення волі 02 червня 2023 року, те, що належних висновків він для себе не зробив, що у своїй сукупності засвідчує підвищену суспільну небезпеку ОСОБА_6 .

Крім наведеного, при призначенні обвинуваченому покарання судом враховано також обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України; обставинами, що обтяжують обвинуваченому покарання, судом визнано рецидив злочинів у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України та вчинення кримінального правопорушення відносно особи похилого віку та у стані алкогольного сп`яніння у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Врахувавши, всі зазначені обставини в їх сукупності, на переконання колегії суддів апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_11 покаранняза ч. 1 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі, строком 4 (чотири) роки; за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі, строком 6 (шість) років з конфіскацією всього його майна; за ст. 126-1 КК України у виді позбавлення волі, строком 1 (один) рік та відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань визначив остаточне покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі, строком 7 (сім) років 6 (шість) місяців з конфіскацією всього його майна, і таке своє рішення належним чином мотивував.

Доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого про те, що призначене ОСОБА_6 покарання є явно несправедливим та надмірно суворим, не враховує даних про особу винного, його поведінку на досудовому та судовому слідстві, щире каяття, публічне вибачення перед потерпілою, її пробачення та прохання не карати обвинуваченого, колегія суддів відхиляє як безпідставні. Як убачається з вироку, суд першої інстанції повною мірою дослідив усі обставини справи, у тому числі особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, і надав їм належну оцінку. При цьому суд врахував не лише факт визнання вини обвинуваченим у частині домашнього насильства, а й те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, звільнившись з місць позбавлення волі лише у червні 2023 року, протягом короткого часу після звільнення знову вчинив ряд тяжких злочинів, у тому числі незаконний збут наркотичних засобів повторно, а також систематично вчиняв домашнє насильство щодо особи похилого віку своєї матері. Наявність у справі рецидиву злочинів, вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, вчинення насильства щодо матері та корисливий мотив при збуті наркотичних засобів обґрунтовано віднесені судом до обставин, що обтяжують покарання. Тому посилання апелянтів на вибачення перед потерпілою чи її прохання не карати не можуть нівелювати високий ступінь суспільної небезпеки вчинених діянь.

Доводи апеляційної скарги про необхідність визначення остаточного покарання ОСОБА_6 шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим є безпідставними, оскільки таке правило може бути застосоване лише у випадках, коли вчинені злочини за своїм змістом є однорідними і більш суворе покарання достатньо відображає ступінь суспільної небезпеки діяння та особи винного. У даній же справі ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні різного роду злочинів, незаконного збуту наркотичних засобів та домашнього насильства, що істотно підвищує рівень суспільної небезпеки його дій. Враховуючи також рецидив та інші обставини, що обтяжують покарання, застосування поглинення було б невиправданим, а тому суд першої інстанції обґрунтовано визначив остаточне покарання шляхом часткового складання.

Посилання обвинуваченого на те, що збут наркотичних засобів відбувався без корисливої мети, а лише з огляду на особисті обставини, спростовується дослідженими судом доказами, зокрема показами свідків, протоколами негласних слідчих (розшукових) дій, результатами експертиз та відеозаписами, які підтверджують факт оплатного збуту наркотичних засобів. Натомість доводи про хворобу, перебування на замісній терапії, наявність утриманців та законність набуття квартири, на яку накладено конфіскацію, були враховані судом, проте не є такими, що знижують ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів чи унеможливлюють застосування передбаченої законом додаткової міри покарання. При цьому слід наголосити, що відповідно до санкції ч. 2 ст. 307 КК України конфіскація майна є обов`язковим додатковим видом покарання, а тому суд першої інстанції обґрунтовано його застосував.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що при призначені покарання обвинуваченому, необхідно враховувати виховну дію покарання, оскільки воно повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових правопорушень, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами.

Застосовуючи справедливе покарання за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки.

Відтак, підстав вважати, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через суворість, немає.

Інші доводи апелянтів правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, є необґрунтованими і безпідставними.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги не містять правових підстав для зміни оскаржуваного вироку суду, а отже такі визнається судом апеляційної інстанції необґрунтованими та до задоволення не підлягають.

При цьому, за наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

вирок Трускавецького міського суду Львівської області від 15 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін, апеляційні скарги адвоката ОСОБА_8 захисника обвинуваченого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з часу отримання копії рішення суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4