Справа № 344/1373/26
Провадження № 1-кс/344/848/26
У Х В А Л А

28 cічня 2026 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду клопотання про часткове зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В:

в клопотанні вказано «…Я, ОСОБА_5 , перебуваю в шлюбі з ОСОБА_6 . Слідчим управлінням ГУНП в Івано-Франківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000147 від 22.05.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332 КК України. 18 вересня 2025 року моєму чоловікові ОСОБА_6 вручено Повідомлення про підозру, з якого вбачається, що його підозрюють у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332 КК України, а саме у незаконному переправленні осіб через державний кордон України організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництві такими діями та сприянні їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів, повторно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів. Про дії, у вчиненні яких органи досудового розслідування звинувачують мого чоловіка ОСОБА_6 , мені нічого не було відомо. Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 вересня 2025 року в справі № 344/16663/25 накладено арешт на грошові кошти: 6700 доларів США, 3350 Євро та 42 000 гривень, які були вилучені у житлі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з забороною ними користуватися, відчужувати та розпоряджатися. Вилучені в нашому будинку грошові кошти являються заощадженнями нашої сім`ї, а походження їх є наступним. Я на державній роботі не працювала, а все життя займалася заготівлею сіна в період сінокосіння та вирощуванням молодняка великої рогатої худоби для реалізації населенню і вигодовуванням свиней, м`ясо та сало з яких продавала на сільському ринку. Саме ці кошти від реалізації сільськогосподарської продукції та заощадження з отримуваних чоловіком заробітної плати, а пізніше пенсії, які зберігалися в нашому житловому будинку, я віддала на першу вимогу працівників поліції під час проведення обшуку. Враховуючи наведені вище положення сімейного та цивільного законодавства, вважаю, що половина вилучених та арештованих коштів належать мені на праві спільної сумісної власності подружжя і з них слід зняти арешт та повернути мені, як власнику.Після арешту вказаних грошових коштів моя сім`я залишилася без засобів для існування, ми з чоловіком постійно хворіємо, згідно висновків лікарських комісій чоловікові необхідно провести операцію на серці з приводу гіпертонічної хвороби, а мені ендопротезування обох колінних суглобів, а грошових коштів на це немає.…».

Адвокат в судовому засіданні підтримав скаргу, під час обшуку вилучено грошові кошти, які є заощадженням сім`ї, збирали кошти протягом тривалого часу, скаржниця займалася заготівлею сіна в період сінокосіння та вирощуванням великої рогатої худоби для реалізації населенню і вигодовуванням свиней, м`ясо та сало з яких продавала на сільському ринку, саме ці кошти від реалізації сільськогосподарської продукції та заощадження з отримуваних чоловіком заробітної плати, а пізніше пенсії, заявниця віддала на першу вимогу працівників поліції під час проведення обшуку, заявниця потребує операції- ендопротезування обох колінних суглобів, а грошових коштів на це немає.

Прокурор заперечувала задоволення клопотання, підозрюваний ОСОБА_6 діяв у складі групи осіб, вилучені грошові кошти за обшуком, дружина не працювала, продавала сільськогосподарську продукцію, не могла заощадити такі кошти, за вчинення злочину підозрюваний отримав грошові кошти, які були поділені між співучасниками, обвинувальний акт складений і буде переданий в суд, на даний час просила відмовити у скасуванні арешту.

Судом встановлено наступні обставини.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.09.2025 накладено арешт на грошові кошти: 6700 доларів США, 3350 Євро та 42 000 грн, які були вилучені у житлі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з забороною ними користуватися, відчужувати та розпоряджатися.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме майно щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

В ст. 174 КПК України визначено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Отже, арешт може бути скасовано у випадку, якщо відповідна особа доведе, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно ч.1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Так, відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В ст. 23 КПК України вказано, що суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

В п. 3 ст. 26 КПК України вказано, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 7, 22 КПК України обов`язок доказування відповідних обставин та доведення перед судом їх переконливості покладено на відповідного суб`єкта. Слідчим не долучено до матеріалів клопотання належних та допустимих доказів здійснення досудового розслідування, визнання майна речовим доказом, не обґрунтовано необхідності проведення слідчих дій та збереження заходів забезпечення кримінального провадження, не доведено, що мобільний телефон мають доказове значення в рамках кримінального провадження.

Положеннями ст. 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Зокрема, в рішенні ЄСПЛ у справі «Denisova and Moiseyeva v. Russia» Суд відзначив таке: щоб досягти належного балансу інтересів, суди, які розглядають питання про виділення частки в загальній власності, повинні визначити частку кожного із подружжя з урахуванням майна так, щоб частка кожного із подружжя включала речі, які підлягають конфіскації і які не підлягають конфіскації… У світлі вищезазначеного Суд визнає, що на заявників було покладено індивідуальний і надмірний тягар, який міг бути законним, тільки якби у них була можливість ефективно оскаржувати конфіскаційні заходи, застосовані в рамках кримінального провадження, в якому вони не були сторонами; проте їм не надали такої можливості в подальшому у цивільному процесі, отже, був порушений справедливий баланс, який мав бути дотриманий між захистом права власності та вимогами суспільного інтересу.

З часу арешту грошових коштів, до часу звернення із заявою про скасування арешту вже сплив достатній час для доведення обставини отримання їх від вчинення злочину.

Так само в судовому засіданні прокурор надала пояснення про те, що досудове розслідування завершено і матеріали направляються з обвинувальним актом до суду.

В судовому засіданні адвокат надав пояснення про те, що грошові кошти не було отримано від злочину, вони належать скаржниці на підставі продажу м`яса великої рогатої худоби та свинини протягом тривалого часу.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано захист права власності. Згідно з цією нормою кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.

Наведена засада закріплена у ст. 41 Конституції України, яка зазначає, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

За змістом положень ст. 2, 8 КПК України при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

На підставі ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, серед іншого розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини неодноразово акцентував увагу на тому, що обмеження володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994 року Series A № 296-A, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» заява № 48191/99, п.п. 49-62, від 10.05.2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідність балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п.п. 69 і 73, Series A № 52).

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series А № 98).

Зі змісту ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.09.2025 випливає, що при накладенні арешту на грошові кошти заявника, питання співрозмірності і розумності не досліджувалось взагалі.

Враховуючи викладене, встановлено правові підстави для скасування арешту на майно.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд, -

П О С Т А Н О В И В:

клопотання задовольнити;

скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 23 вересня 2025 року на грошові кошти в сумі 3350 доларів США, 1675 Євро та 21 000 гривень.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1