печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2026 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю захисника-адвоката: ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 про скасування повідомлення про підозру від 07 травня 2025 року в рамках кримінального провадження № 0001431 від 22.12.2022,-

В С Т А Н О В И В :

11.11.2025 до слідчого судді надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 про скасування повідомлення про підозру від 07 травня 2025 року в рамках кримінального провадження № 0001431 від 22.12.2022.

В обґрунтування скарги адвокат ОСОБА_3 зазначає, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0001431 від 22.12.2022 відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 (в редакції Закону, що діяв на момент вчинення злочину), ч. 2 ст. 366 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України та за іншими фактами вчинення кримінальних правопорушень.

07.05.2025 ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190 (в редакції Закону, що діяв на момент вчинення злочину), ч. 2 ст. 366 КК України.

Стороною захисту в скарзі зазначено, що повідомлення про підозру ОСОБА_5 є незаконним у зв`язку із чим правомірність такого повідомлення має бути перевірена слідчим суддею в межах повноважень із судового контролю за дотриманням прав та законних інтересів осіб в кримінальному провадженні.

У судовому засіданні захисник скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладені в ній факти та обставини, просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні щодо задоволення скарги заперечив, просив відмовити, зазначивши, що у кримінальному провадженні № 0001431 від 22.12.2022 ОСОБА_5 07.05.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 (в редакції Закону, що діяв на момент вчинення злочину), ч. 2 ст. 366 КК України.

На переконання сторони обвинувачення викладені у скарзі адвоката твердження є помилковим та спростовується матеріалами справи.

Стосовно посилань сторони захисту на докази щодо забезпечення виконання зобов`язань BLACK SEA COMMODITIES LIMITED за передекспортним кредитним договором від 28.01.2021 року (на 20 млн. дол. США) іпотекою нерухомого майна компаній ТОВ «ОЛІМПЕКС КУПЕ ІНТЕРНЕЙШНЛ» та «OMEGA TERMINAL S.A.», а також акціями компанії «OMEGA TERMINAL S.A.» слід зазначити наступне.

Перераховане нерухоме майно у вигляді забезпечення за кредитним договором від 28.01.2021 року (на 20 млн. дол. США) на момент його передачі вже перебувало в іпотеці ОСОБА_9 за кредитним договором від 12.11.2019 (на 75 млн. дол. США).Слідством спростовані вказані твердження ОСОБА_5 протоколом огляду відеозапису з обшуку території, де начебто проводилось знищення заставного майна, яким зафіксовано чагарник та напівзруйновані конструкції виробничих приміщень, місця та засоби для знищення зернових відсутні та показами службових осіб ТОВ «БЕЗПЕЧНІ ТЕХНОЛОГІЇ УТИЛІЗАЦІЇ», які повідомили, що утилізація зернопродуктів не проводилась.

З метою уникнення перевірок компанії ІННОВАТУС, приховання злочину та створення враження про законність фінансових операцій директор компанії БЛЕК СІ ОСОБА_10 , за попередньою змовою з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 здійснювали виплати за кредитним договором, а саме сплачували відсотки за кредитом у такі дати: 31.03.2021, 01.06.2021, 30.09.2021, 06.12.2021 на загальну суму 1 445 398,48 доларів США, при цьому основна частина заборгованості, тобто тіло кредиту, не погашалося.

Цими виплатами, ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та невстановленими особами створювали у представників компанії ІННОВАТУС враження щодо їх доброчесних намірів стосовно виконання умов кредитного договору.

З врахуванням вказаного, позиція сторони обвинувачення повністю узгоджується з позицією Верховного Суду від 20.10.2021 у справі № 759/14119/17 про відмежування шахрайства від цивільно-правових деліктів.

Так, в ході досудового розслідування встановлено, що кінцеві бенефіціарні власники компанії G.N TERMINAL ENTERPRISES LTD ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , за попередньою змовою із директором компанії BLACK SEA COMMODITIES LIMITED (засновник - G.N TERMINAL ENTERPRISES LTD) ОСОБА_11 , генеральними директорами ТОВ «ОЛІМПЕКС КУПЕ ІНТЕРНЕЙШНЛ» (засновник - GNТ Тrаdе DМСС, засновником якої в свою чергу є G.N TERMINAL ENTERPRISES LTD) ОСОБА_7 у період з моменту укладення передекспортного кредитного договору - 28.01.2021 до дати перерахування кредитних коштів кредитором - 24.03.2023 здійснили заволодіння кредитними коштами компанії INNOVATUS Structured Trade Finance I S.a.r.l шляхом обману з використанням підроблених документів - подвійних складських свідоцтв.

Оскільки, як доведено в ході досудового розслідування, надане компанією BLACK SEA COMMODITIES LIMITED забезпечення виконання передекспертного кредитного договору від 28.01.2021 у вигляді зернових було відсутнє, підозрювані вже в момент заволодіння кредитними коштами (надання підроблених подвійних складських свідоцтв, які мали підтверджувати наявність заставленого майна) мали на меті їх не повертати (привласнити), а зобов`язання не виконувати. Вказане підтверджує відсутність реальних можливостей і бажання позичальника (заставодавця) виконувати взяті на себе зобов`язання, а внесення в заставу майна, достеменно знаючи про його відсутність, свідчить про створення позичальником уяви (введення в оману) у кредитора належного виконання взятих зобов`язань.

Таким чином, на цьому етапі стороною обвинувачення надані суду переконливі докази того, що у діях ОСОБА_12 наявні ознаки інкримінованих йому злочинів, а захисник підозрюваного ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_3 , пропонує слідчому судді перейти до оцінки доказів у питанні винуватості особи, що вирішується під час розгляду справи по суті.

Більш того, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 13.05.2025 у справі № 757/21445/25 стосовно підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

За результатами перегляду вказаного судового рішення в апеляційному порядку ухвалою Київського апеляційного суду від 01.07.2025 апеляційні скарги захисників підозрюваного ОСОБА_5 , адвокатів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , задоволено лише в частині зменшення розміру застави.

Вказаними, а також іншими рішеннями слідчих суддів та колегії суддів апеляційного суду перевірялась обґрунтованість повідомленої ОСОБА_5 підозри при застосуванні, продовженні запобіжного заходу та перегляді вказаних рішень в апеляційному порядку.

Вислухавши позицію сторін, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржені повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Cтаттею 21 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України: порядок повідомлення про підозру передбачено ст.278, випадки повідомлення про підозру передбаченіст.276, зміст повідомлення про підозру ст.277 вказаного закону.

Отже підставою оскарження вказаного процесуального рішення є порушення вище вказаних процесуальних норм.

Так, відповідно до положень ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу. Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа на прохання підозрюваного зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав.

Згідно із ст.277 КПК України, письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7)права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань (cт.278 КПК України). У випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу. Якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру має право виключно прокурор (ст.279 КПК України).

Судом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0001431 від 22.12.2022 відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 (в редакції Закону, що діяв на момент вчинення злочину), ч. 2 ст. 366 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України та за іншими фактами вчинення кримінальних правопорушень.

В рамках вказаного кримінального провадження 07.05.2025 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190 (в редакції Закону, що діяв на момент вчинення злочину), ч. 2 ст. 366 КК України.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Положення ч. 3 ст. 17, ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 94, п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України дають підстави для висновку, що при оскарженні повідомлення про підозру слідчий суддя уповноважений перевіряти достатність доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Таку перевірку слідчий суддя здійснює виключно з метою судового контролю за дотриманням саме прав, свобод та інтересів особи у кримінальному провадженні.

Встановлення двомісячного строку, після якого дозволяється оскаржити повідомлення про підозру у вчиненні злочину, має на меті надати період, за збігом якого слідчий суддя зможе встановити чи укріпилася така підозра, чи стала спростованою. Саме тому лише після спливу цього строку є доцільним та можливим здійснити судовий контроль за наявністю достатніх доказів для підозри.

Вирішуючи питання про обґрунтованість повідомлення про підозру, суд виходить з того, що з огляду на положення закріплені у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», судам слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини з цього приводу.

Так, у пункті 175 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначається наступне: «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року,п. 32, Series A, № 182).

Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. За відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (рішення у справі «Чеботарі проти Молдови», № 35615/06, п. 48, від 13 листопада 2007 року)».

Обґрунтованість підозри передбачає, що об`єктивно існують дані про причетність особи до вчинення правопорушення. До таких даних відносяться показання, документи, речові докази, висновки експертів, тощо. Саме наявність відповідних фактичних даних є необхідною для обґрунтованого повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин». Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Так, системний аналіз норм КПК України та практики Європейського Суду з прав людини свідчить про наявність в КПК України понять, які відповідають різним стандартам доказування (переконання)достатніх підстав (доказів), обґрунтованої підозри, поза розумним сумнівом.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України, повідомлення про підозру передбачає дотримання стандарту наявності достатніх доказів.

Рівень обґрунтованості, доведеності підозри має корелювати зі ступенем обмеження прав і свобод підозрюваного, що випливають та/або можуть бути пов`язані із прийняттям відповідного процесуального рішення чи вчинення процесуальної дії. При цьому чим більшим є втручання у права, свободи і законні інтереси людини, тим більшою має бути «вага» і «якість» доказів, якими обґрунтовується її причетність до скоєння відповідного кримінального правопорушення. Отже стандарт доказування поступово зростає з перебігом ефективного розслідування, а втручання у права і свободи особи потребує більш глибокого обґрунтування, що повною мірою узгоджується із об`єктивним розширенням можливостей сторони обвинувачення в цьому напрямку.

Отже, застосування такого стандарту доказування і відповідно його перевірки слідчим суддею залежить від рівня обмеження прав, свобод та інтересів людини внаслідок повідомлення її про підозру та терміну здійснення ефективного розслідування.

Крім того, з моменту повідомлення особі про підозру, вона набуває статусу підозрюваного. Оскільки обсяг процесуальних прав підозрюваного, визначений ст. 42 КПК України, значно більший, ніж у особи, якій таке повідомлення ще не вручене, вона набуває можливостей активно себе захищати, відстоювати свою позицію в кримінальному провадженні. Отже з моментом повідомлення особі про підозру фактично пов`язується початок реалізації принципу змагальності в кримінальному процесі.

Враховуючи, що стандарт достатніх доказів є нижчим ніж стандарту обґрунтованої підозри, для цілей повідомлення особі про підозру він передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і вони є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування до висунення обвинувачення або спростування такої підозри.

Як встановлено слідчим суддею, підставою для повідомлення ОСОБА_5 про підозру у вчиненні злочину стало твердження органу досудового розслідування, що з метою забезпечення виконання зобов`язань компанії ОСОБА_5 «Black Sea Commodities Limited» за Передекспортним кредитним договором від 28.01.2021 року , укладеним між компанією Black Sea (як позичальником) та «Innovatus Trade Finance S.a.r.l.» (як кредитором), Black Sea передало в заставу Innovatus зерно, що зберігалось на складі ТОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл».

За версією слідства, вказане зерно, що було передано в заставу компанії Innovatus, ніколи не перебувало на складі ТОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» та не існувало загалом.

Слідство стверджує, що ОСОБА_5 разом з іншими особами з метою отримання кредитних коштів компанії Innovatus за Передекспортним кредитним договором організували внесення до подвійних складських свідоцтв ТОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» неправдивих відомостей в частині наявного об?єму заставних зернопродуктів на складі ТОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл», тим самим надаючи компанії Innovatus неправдиву інформацію щодо можливості виконання зобов`язань за Передекспортним кредитним договором, а також щодо наявності ліквідного забезпечення зобов`язань у вигляді заставних зернових, що призвело до заволодіння кредитними коштами компанії Innovatus в розмірі 20 млн. дол. США.

В судовому засіданні, при дослідженні матеріалів кримінального провадження, слідчим суддею встановлено, що в повідомленні про підозру відсутні будь які докази, які б свідчили про вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, виходячи з наступного.

За змістом підозри, слідство вважає, що у період з 28.01.2021 по 24.03.2023 ОСОБА_5 разом з іншими особами здійснили заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене в особливо великих розмірах, за попередньою змовою групою осіб, а саме кредитними коштами компанії INNOVATUS Structured Trade Finance I S.a.r.l 20 000 000 доларів США (двадцять мільйонів доларів США) та нараховані на нього проценти та інші суми на умовах, а також з метою отримання зазначених кредитних коштів компанії INNOVATUS Structured Trade Finance I S.a.r.l, організували внесення до подвійних складських свідоцтв на зерно неправдивих відомостей в частині об`єму зернопродуктів, з метою введення в оману представників компанії INNOVATUS Structured Trade Finance I S.a.r.l щодо продовження існування належного забезпечення передекспортного кредитного договору.

Водночас, слідчий суддя звертається до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 20.10.2021 року по справі № 759/14119/17, про те, що «відмежовуючи шахрайство від цивільно-правових деліктів, слід виходити з того, що отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство, якщо встановлено, що винна особа вже в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, а зобов`язання не виконувати. Якщо одна сторона, приймаючи на себе зобов`язання, не має ніяких реальних можливостей і бажання їх виконувати, мова йде про шахрайство.»

Як вбачається з доказів сторони захисту, виконання зобов`язань BLACK SEA COMMODITIES LIMITED за передекспортним кредитним договором від 28.01.2021 року забезпечувалось іпотекою нерухомого майна компаній ТОВ «ОЛІМПЕКС КУПЕ ІНТЕРНЕЙШНЛ» та «OMEGA TERMINAL S.A.», компанія BLACK SEA COMMODITIES LIMITED сплачувала відсотки за передекспортним кредитним договором, а представники боржника намагались врегулювати заборгованість в позасудовому порядку, що не свідчить про те, що боржник та його представники як на момент укладення передекспортного кредитного договору, так і після, мали на меті привласнити кредитні кошти, а зобов`язання не виконувати.

Як слідує з наданих матеріалів, підозрюваний мав явний намір виконати кредитні зобов`язання та на момент укладення кредитного договору з потерпілим не мав умислу заволодіти кредитними коштами, оскільки передав в іпотеку свій основний актив у вигляді зернового терміналу, ринкова вартість якого була більшою ніж сума запозичених коштів.

Крім того, орган досудового розслідування залишив поза увагою, що сукупність фактичних дій підозрюваного не свідчить про вчинення ним будь-яких дій, які унеможливлювали б вирішення спору в цивільно-правовому порядку, оскільки на цей час кредитор, визнаний потерпілим у кримінальному провадженні, спільно з іншими кредиторами, безперешкодно звернули стягнення на нерухомість та активи зернового терміналу, які виступали предметом забезпечення за кредитними договорами, що, серед іншого, додатково вказує на господарсько-правовий характер спірних правовідносин та відсутність кримінально-правової складової.

Прямих доказів того, що саме ОСОБА_5 надавав вказівки підробляти документи або мав умисел на заволодіння коштами кредитора, в матеріалах клопотання не надано. Натомість захистом представлено відомості, які ставлять під сумнів версію обвинувачення (зокрема, дані про те, що значна частина заставного зерна фактично існувала і була збережена, а кредитор частково задовольнив свої вимоги через цивільно-правові механізми). Таким чином, на цьому етапі відсутні переконливі докази того, що у діях ОСОБА_5 наявні ознаки інкримінованих йому злочинів.

Отже, враховуючи сукупність доводів та доказів прокурора та сторони захисту, суд приходить висновку, що органом досудового розслідування не надано доказів, які б дозволяли кваліфікувати неповернення кредитних коштів за Передекспортним кредитним договором від 28.01.2021 як шахрайство, а не цивільно-правовий делікт, а тому наведені органом досудового розслідування обставини на даному етапі мають ознаки порушення господарського зобов`язання та відповідно існуючого господарського спору, а не вчинення кримінального правопорушення.

Окрім того, в матеріалах клопотання не має жодних доказів підписання підозрюваним подвійних складських свідоцтв, а також надання ним вказівок щодо внесення ніби-то неправдивих відомостей до таких свідоцтв.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Згідно з ст. 24 КПК України , держава гарантує кожному право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Згідно зі ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; повага до людської гідності; забезпечення права на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла чи іншого володіння особи; таємниця спілкування; не втручанн яу приватне життя; недоторканність права власності; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; свобода від самовикриття та право не свідчити проти близьких родичів та членів сім`ї; заборон а двічі притягувати до кримінальної відповідальності за одне і те саме правопорушення; забезпечення права на захист; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; публічність; диспозитивність; гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами; розумність строків; мова, якою здійснюється кримінальне провадження.

Завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України підозрюваним, його захисником на досудовому провадженні можуть бути оскаржені повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом.

Аналіз наведеної норми закону, щодо можливості оскарження повідомлення про підозру, дає підстави стверджувати, що під час розгляду слідчим суддею цієї скарги підлягає з`ясуванню дотримання при повідомленні особі про підозру вимог глави 22 КПК України, зокрема, відповідність підозри вимогам статей 276, 277, 278 КПК України.

Відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 2 КПК України, одними з фундаментальних завдань кримінального провадження є забезпечення повного та неупередженого розслідування.

Суд зазначає, що повнота та неупередженість дослідження обставин справи є основним напрямом, вихідним моментом першочергових гарантій встановлення істини при проведенні досудового слідства, необхідним фактом, що забезпечує досягнення мети розслідування. Навіть незначне відхилення від цього принципу тягне за собою неможливість встановлення об`єктивної істини, як наслідок -унеможливлюється здійснення передбачених законом завдань кримінального судочинства. Тому очевидно, що при досудовому розслідуванні слідчий повинен будувати всю свою діяльність зі збирання та дослідження доказів виходячи з цієї вимоги закону.

Поняття повноти та неупередженості дослідження тісно пов`язані між собою. Всебічне дослідження обставин кримінальної справи неможливе без його повноти та неупередженості й навпаки.

Під повнотою розслідування розуміють з`ясування всіх обставин по справі, як викривальних, так і виправдувальних, а також обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність підозрюваного. Крім цього, досудове розслідування вважається повним тоді, коли проведено як загальне дослідження, так і дослідження за окремими версіями.

Як слідчий, так і суд повинні досліджувати всі об`єктивно можливі слідчі версії, що виникають у процесі досудового і судового слідства, а не тільки ті, що підтверджують одержані достовірні дані. Якщо всі об`єктивно можливі версії, висунені слідчим або судом по кримінальному провадженню, не досліджені (не перевірені), не можна говорити про обґрунтованість підозри та законність її вручення.

Положення кримінально-процесуального законодавства не містять визначення змісту поняття «підозра», проте системний аналіз змісту норм КПК України свідчить, що підозра є складовим елементом процедури притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки саме з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення розпочинається кримінальне переслідування такої особи (п.14 ч.1 ст.3 КПК України). Визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.5ст.9 КПК України).

З огляду на зазначене, підозра є певним етапом обвинувачення, оскільки під час підозри висувається припущення про можливе скоєння особою кримінального правопорушення, а відтак має відповідати загальним вимогам, які характеризують зміст обвинувачення. Враховуючи, що підозра є припущенням про вчинення конкретною особою кримінального правопорушення, то існування підозри нерозривно пов`язане із наявністю підозрюваного.

Згідно ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є 1) особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, 2) особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення та 3) особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Таким чином, аналіз змісту ч.1 ст.42 КПК України дозволяє зробити висновок, що підозра (кримінальне переслідування у формі підозри) починається з моменту, коли особі повідомлено про підозру або ця особа затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення.

Також варто зауважити, що згідно вимог ч. 1 ст. 276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: затримання особи намісці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

За приписами ч. 1 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 276 КПК України, у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу.

Принцип верховенства права передбачає, що особа повинна бути захищена від свавілля суб`єктів владних повноважень, тобто втручання суб`єктів владних повноважень має бути піддано ефективному судовому контролю.

Стаття 13 Конвенції встановлює, що кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Статтею 277 КПК України визначено, що письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором. Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3)найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Згідно з принципом презумпції невинуватості всі сумніви, якщо вичерпані можливості їх усунення, повинні тлумачитись і вирішуватись на користь підозрюваного (обвинуваченого).

Згідно з принципом презумпції невинуватості всі сумніви по справі, якщо вичерпані можливості їх усунення, повинні тлумачитись і вирішуватись на користь підозрюваного (обвинуваченого). Для повідомлення особі про підозру потрібна система неспростовних доказів, які вказують на наявність в діях конкретного складу злочину. Помилкове повідомлення особі про підозру є одним з найбільш небажаних актів. Воно спричиняє невиправну шкоду правосуддю та людині, бо ніщо, мабуть, не викликає більшої образи і більш болісної душевної травми, ніж безпідставне звинувачення у злочині. Правоохоронні органи зобов`язані компенсувати моральну шкоду людині, що була завдана безпідставним притягненням її до відповідальності.

З огляду на те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у

ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", слідчим суддям слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої "термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182). Мета затримання для допиту полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання (див. рішення у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п. 55,Series A, № 300-A). Однак вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі "Чеботарі проти Молдови", № 35615/06, п. 48, від 13 листопада 2007 року)".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Положення кримінально-процесуального законодавства не містять визначення змісту поняття «підозра», проте системний аналіз змісту норм КПК України свідчить, що підозра є складовим елементом процедури притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки саме з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення розпочинається кримінальне переслідування такоїособи (п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України). Визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч. 5 ст. 9 КПК України).

Таким чином, розглядаючи скаргу на повідомлення про підозру, слідчий суддя враховує, що повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою повідомлення особі про підозру.

Однак, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду під час постановлення вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Тобто, за відсутності переконливих фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що зазначена особа могла вчинити правопорушення, на суд покладається повноваження здійснювати судовий контроль з метою захисту прав осіб, які не можуть бути піддані кримінальному переслідуванню без достатніх підстав.

Згідно з ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З аналізу положень статей 276-278 КПК України можна виділити три види підстав для скасування повідомлення про підозру: неналежний суб`єкт складення та вручення повідомлення про підозру, порушення процесуального порядку вручення повідомлення про підозру та необґрунтованість підозри.

В даному випадку належні суб`єкти складення та вручення повідомлення про підозру.

Крім того, слідчим суддею не встановлено істотних порушень процесуального порядку вручення повідомлення про підозру.

Разом із тим, проаналізувавши матеріали досудового розслідування і докази, надані прокурором на підтвердження обґрунтованості підозри, а також докази сторони захисту, слідчий суддя не може погодитись із тим, що підозра є обґрунтованою, а докази сторони обвинувачення не є достатніми для складення щодо ОСОБА_5 повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 (в редакції Закону, що діяв на момент вчинення злочину), ч. 2 ст. 366 КК України, із мотивів, які викладені в ухвалі.

Вказане свідчить про порушення стороною обвинувачення п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України, що є підставою для скасування повідомлення про підозру.

За наведених вище обставин, враховуючи, що повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 07.05.2025 суперечить положенням ч. 2 ст. 58 Конституції України, п. 1 ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 9 КПК України, слідчий суддя дійшов до переконання, що скаргу слід задовольнити, а повідомлення про підозру скасувати.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 111-135, 277-278, 303, 305-307, 309, 371-372 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

Скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 про скасування повідомлення про підозру від 07 травня 2025 року в рамках кримінального провадження № 0001431 від 22.12.2022 - задовольнити.

Скасувати повідомлення про підозру від 07 травня 2025 року в рамках кримінального провадження № 0001431 від 22.12.2022, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 (в редакції Закону, що діяв на момент вчинення злочину), ч. 2 ст. 366 КК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1