Справа № 446/2990/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2026 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участі:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в ході розгляду кримінального провадження, відомості про яке внесені 17.11.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000375 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та ч. 1 ст. 382 КК України клопотання прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Заріччя Яворівського району Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця, раніше не судимого, -

в с т а н о в и в :

у провадженні Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 25.08.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000226 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та ч. 1 ст. 382 КК України.

Ухвалою суду від 23.12.2025 призначено підготовче засідання з розгляду вказаного кримінального провадження.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , 14.01.2026 звернувся до суду із клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 .. В обґрунтування поданого клопотання прокурор вказує, що з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків та наявних на даний час ризиків передбачених п.п. 1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, враховуючи процесуальну поведінку обвинуваченого та те, що строк дії запобіжного заходу обраного на досудовому розслідуванні завершується виникла необхідність у продовженні обвинуваченому ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання про продовження строку запобіжного заходу підтримала з наведених у ньому підстав, просила його задоволити.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечив щодо продовження йому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні проти клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не заперечила.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з обвинувальним актом у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 25.08.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000226 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та ч.1 ст. 382 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 від 20 травня 2025 року №61 рекрута ОСОБА_4 , зараховано до списків особового складу і призначено на посаду солдата резерву запасної роти військової частини НОМЕР_1 . Наказом тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 від 04 червня 2025 року №78 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду зовнішнього пілота (оператора) безпілотних літальних апаратів 3 відділення безпілотних авіаційних комплексів 2 взводу безпілотних авіаційних комплексів 2 роти безпілотних авіаційних комплексів 3 батальйону безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_1 . Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24 червня 2025 року №99 з метою проходження курсу базової загальновійськової підготовки, солдат ОСОБА_4 вибув з пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 у відрядження до військові частини НОМЕР_2 . Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 28 червня 2025 року №1870 солдат ОСОБА_4 зарахований на навчання у військову частину НОМЕР_2 . Будучи військовослужбовцем по мобілізації військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків. Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався нормативно-правовими актами та триває до теперішнього часу. Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом Статут) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства. Статті 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Разом з тим, солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, бажаючи тимчасово ухилитися від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, не отримавши дозволу відповідного командира, 24.07.2025 у точно не встановлений час, однак не пізніше 16:30 год. самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 , яка тимчасово дислокувалась за адресою: АДРЕСА_3 та перебував поза межами розташування території військової частини НОМЕР_2 до 17.11.2025, а саме до моменту встановлення його місця знаходження і доставлення його до Відділення поліції №1 Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області, чим припинено вчинення кримінального правопорушення. Час ухилення від проходження військової служби проводив, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього. Відтак, з 24.07.2025 до 17.11.2025 солдат ОСОБА_4 , проводив час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи за місцем свого проживання, чим вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.

Окрім цього, встановлено, що постановою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 25.06.2023 у справі № 446/1218/25, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 2 ст. 130 КУпАП та якому призначено покарання за ч. 5 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімум доходів громадян, що становить 40800,00 грн. (сорок тисяч вісімсот гривень) з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на п`ять років та за ч. 2 ст. 130 КУпАП у виді адміністративного штрафу у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000,00 грн. (тридцять чотири тисячі гривень), з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на 3 роки. Однак, ОСОБА_4 , вирішив умисно не виконувати зазначене судове рішення, що набрало законної сили, в частині позбавлення права керування транспортними засобами, діючи умисно, достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду та будучи ознайомленим з нею, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення його права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, продовжив керування транспортними засобами. Так, ОСОБА_4 достовірно знаючи, що він позбавлений права керувати транспортним засобом, діючи умисно, всупереч постанови Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 25.06.2025, яка набрала законної сили, маючи реальну можливість її виконати, умисно керував транспортним засобом, а саме: 25 серпня 2025 року о 13:00 години автомобілем марки «ЗАЗ», моделі «1103» державний номерний знак НОМЕР_3 в с-ще. Новий Яричів, Львівського району Львівської області, після чого був зупинений працівниками поліції: інспектором СРПП відділення поліції № 1 Львівського РУП № 1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_8 та поліцейським СРПП відділення поліції № 1 Львівського РУП № 1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 . Окрім цього, встановлено, що постановою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 25.06.2023 у справі № 446/1218/25, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 2 ст. 130 КУпАП та якому призначено покарання за ч. 5 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімум доходів громадян, що становить 40800,00 грн. (сорок тисяч вісімсот гривень) з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на п`ять років та за ч. 2 ст. 130 КУпАП у виді адміністративного штрафу у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000,00 грн. (тридцять чотири тисячі гривень), з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на 3 роки. Однак, ОСОБА_4 , вирішив умисно не виконувати зазначене судове рішення, що набрало законної сили, в частині позбавлення права керування транспортними засобами, діючи умисно, достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду та будучи ознайомленим з нею, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення його права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, продовжив керування транспортними засобами.

Так, ОСОБА_4 достовірно знаючи, що він позбавлений права керувати транспортним засобом, діючи умисно, всупереч постанови Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 25.06.2025, яка набрала законної сили, маючи реальну можливість її виконати, умисно керував транспортним засобом, а саме: 14 листопада 2025 року о 14:10 годин автомобілем марки «ЗАЗ», моделі «1103» державний номерний знак НОМЕР_3 в с. Великі Підліски, Львівського району Львівської області, після чого був зупинений працівниками поліції: поліцейським офіцером громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Львівського РУП № 1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_10 та поліцейським офіцером громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Львівського РУП № 1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_11 .

Таким чином, ОСОБА_4 , своїми діями вчинив умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України.

19.11.2025 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави до 15.01.2026.

У зв`язку закінченням строку дії запобіжного заходу та наявністю ризиків та обставин, відповідно до ст. ст.177, 178 КПК України, які враховував слідчий суддя при обрані запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на сьогоднішній день прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 звернувся до судді із клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 ..

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 розділу ІІ КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченимстаттею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятоюстатті 176 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 199 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

При цьому доведенню підлягають обставини, визначені частиною 3 цієї статті, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини з плином часу продовжуване тримання заявника під вартою потребує більшого обґрунтування, а тому суди повинні наводити додаткові мотиви для обґрунтування необхідності збереження цього запобіжного заходу (справа «Таран проти України» 14 (п. 71), Заява № 31898/06).

Розглянувши питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, оцінивши доводи всіх учасників процесу, суд дійшов висновку про збереження на даний час тих ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу і які передбачені уст. 177 КПК України.

Так, суд відзначає, що на даний час існує ризик і він не зменшився, що обвинувачений може переховуватись від суду, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину за який, передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 10 років та у вчиненні нетяжкого злочину, за який, передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі до 3 років абр штраф, у зв`язку із чим, розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованих злочинів, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання.

Також існує ризик і він не зменшився, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином що підтверджується тим, що обвинувачений розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового розгляду.

Разом з тим, існує ризик, що обвинувачений ОСОБА_12 , може вчиняти інші кримінальні правопорушення підтверджується або продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується тим, що обвинувачений самовільно залишив військову частину з метою ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, відтак у випадку не обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останній продовжить свою протиправну поведінку та може повторно не з`явитися вчасно на службу, вчинити самовільне залишення військової частини або дезертирство. Крім цього, враховуючи протиправну поведінку ОСОБА_4 та його нехтування вимогами Законів України та Статуту Збройних Сил України, останній може схилятись до аналогічної протиправної поведінки.

Також, вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу суд відповідно до ст. 178 КПК України враховує, що ОСОБА_12 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , санкція якого передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років (за відсутності альтернативного виду основного покарання), тобто є умисним тяжким злочином. Санкція злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , передбачає покарання у виді позбавленням волі строком до трьох років або альтернативний вид основного покарання штраф, тобто є нетяжким умисним злочином, враховує вік підозрюваного, стан його здоров`я.

За таких обставин, суд дійшов до переконання, що обвинуваченому необхідно продовжити строк тримання під вартою на 60 днів, так як за наявності вищенаведених ризиків та особи обвинуваченого, а також з урахуванням стадії кримінального провадження, зокрема того, що розгляд кримінального провадження триває, таке продовження є виправданим та доцільним і не знаходить підстав для застосування відносно нього більш м`яких запобіжних заходів. Крім цього, суд вважає, що такий строк запобіжного заходу є необхідним та достатнім для забезпечення процесуальної поведінки обвинуваченого.

Враховуючи вищевказані обставини, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 .

Разом з тим, слідчий суддя відзначає, що згідно норми ст.183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 407 КК України. Згідно чинного законодавства України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою беручи до уваги характер вчинення кримінального правопорушення, підстав для застосування альтернативи у вигляді застави слідчий суддя не вбачає.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 376 КПК України,-

у х в а л и в:

клопотання прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 - задоволити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Заріччя Яворівського району Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця, раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення застави до 14.03.2026 року включно.

Строк дії ухвали шістдесят днів, тобто до 14.03.2026 року включно.

Копію ухвали після її оголошення негайно вручити обвинуваченому, прокурору, а також направити начальнику Державної установи "Львівська установа виконання покарань ( №19 )".

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляції безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня оголошення ухвали, а обвинуваченим протягом семи днів з дня вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 16.01.2026.

Головуючий суддя ОСОБА_1