279/4856/25 1-кс/279/129/26 УХВАЛА
10 лютого 2026 року м. Коростень
Слідчий суддя Коростенського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1 , розглянувши клопотанням прокурора Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_2 про вирішення питання щодо спеціальної конфіскації та долі речових доказів у кримінальному провадженні,
Клопотання мотивоване тим, що досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні здійснюється групою слідчих слідчого відділення Коростенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області.
18.08.2025 арешт на транспортні засобу - тягач марки «Renault Magnum» реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом марки «Schmitz S01» реєстраційний номер НОМЕР_2 , скасовано. У свою чергу речові докази, а саме лісоматеріалами (кругляк в корі) породи дуб у кількості 11 колод діаметрами від 33 см до 56 см та довжиною від 2,4 м. до З м. загальним об`ємом 3,8 м3, без відповідних документів про їх походження, право на перевезення та електронного обліку деревини (ЕОД), передані на відповідальне зберігання до Коростенського надлісництва філії «Столичний лісовий офіс» ДСГП «Ліси України». У ході досудового розслідування, власника вилучених лісоматеріалів встановлено не було.
Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, слідчий суддя дійшов наступних висновків.
Згідно ч.9 ст. 100 КПК України визначений порядок вирішення питання щодо речових доказів. Питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.
Згідно ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Разом з тим, прокурор зазначає, що досудове розслідування у даному провадженні триває, судового рішення, яким закінчено кримінальне провадження, або постанови про закриття кримінального провадження слідчим чи прокуророром слідчому судді не надано.
Отже, клопотання, подане прокуророром, ні у порядку ст.100 КПК України, ні за правилами ст. 170-174 КПК України задоволенню не підлягає.
Окрім того, арешт накладений з метою збереження речових доказів, при цьому прокурор не посилається як на підставу скасування арешту на те, що відпала потреба або арешт накладений необгрунтовано.
При цьому, КПК України не передбачає такої підстави для скасування арешту майна як неможливість забезпечення спеціальних умов для збереження речових доказів у кримінальному провадження, досудове розслідування в якому не завершено.
Слідчий суддя враховує, що пунктом 1 Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, затвердженого постановою КМУ від 25.08.1998 № 1340 визначено, що дія цього Порядку поширюється на:
1) майно, конфісковане на підставі рішення суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом, крім майна, конфіскованого на підставі рішення суду і переданого органам державної виконавчої служби;
3) товари, строки зберігання чи перебування яких під митним контролем, встановлені Митним кодексом України, закінчилися (у тому числі товари (предмети) гуманітарної допомоги, проби і зразки товарів та документація), за якими власник або уповноважена ним особа не звернулися до закінчення таких строків;
4) товари з обмеженим терміном зберігання, затримані митницями як предмети порушення митних правил;
5) майно, визнане безхазяйним відповідно до законодавства;
6) предмети-знахідки, товари та цінності, загублені або залишені у готелях, транспорті, театрах, інших громадських місцях, якщо вони не були затребувані їх власниками протягом установленого законом терміну;
7) скарби, передані фінансовим органам;
8) майно, що за правом успадкування перейшло у власність держави;
10) невручені міжнародні та внутрішні поштові відправлення, а також грошові перекази після закінчення термінів зберігання підприємствами зв`язку, визначених законодавством, у разі неможливості видачі їх отримувачам та повернення відправникам;
11) валютні цінності, що пересилаються в міжнародних поштових відправленнях з порушенням нормативних актів Всесвітнього поштового союзу та норм законодавства України;
12) знаряддя незаконного добування природних ресурсів та незаконно добуті природні ресурси або продукти, вироблені з них, чи їх вартість;
13) використані під час проведення експертизи (випробування) зразки нехарчової продукції, що були відібрані в межах здійснення державного ринкового нагляду, залишкова вартість яких перевищує встановлену Кабінетом Міністрів України граничну межу (крім зразків продукції, що є небезпечними, становлять ризик та/або не відповідають установленим вимогам щодо їх безпечності), реалізуються шляхом проведення прилюдних торгів (аукціонів) в установленому законодавством порядку;
14) товари, від яких власники відмовилися на користь держави;
15) товари, які були виявлені (знайдені) під час здійснення митного контролю в зонах митного контролю і власник яких невідомий;
16) речові докази (крім документів) вартістю до 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, які відповідно до кримінального процесуального законодавства передаються відповідними особами Національної поліції, СБУ, Державного бюро розслідувань, БЕБ, Національного антикорупційного бюро для реалізації, технологічної переробки або знищення.
Відповідно до п.20 цього Порядку встановлено, що тимчасово, на період воєнного стану в Україні, за рішенням керівника обласної військової адміністрації майно, зазначене у підпунктах 1, 3, 5, 6, 8, 12-15 пункту 1 цього Порядку, може бути безоплатно передано Збройним Силам, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Держприкордонслужбі, МВС, Національній поліції, ДСНС, Управлінню державної охорони, Держспецзв`язку, іншим утвореним відповідно до законів України військовим формуванням, їх з`єднанням, військовим частинам, підрозділам, державним органам, установам (організаціям), які утримуються за рахунок бюджетних коштів (далі - суб`єкти, яким передається майно), для потреб оборони держави, забезпечення національної безпеки, відсічі збройної агресії Російської Федерації проти України, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, забезпечення енергетичної безпеки держави, продовольчої безпеки населення (далі - майно для потреб оборони та національної безпеки).
Отже, ні діючим КПК України, ні вказаним вище Порядком обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, не встановлено повноважень слідчого судді на передачу у власність держави арештованого в якості речових доказів у кримінальному провадженні для потреб ЗСУ.
Згідно із частиною третьою статті 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 окремою формою судової діяльності відповідно до КПК України є судовий контроль, який реалізує слідчий суддя, за додержанням законів органами досудового розслідування та прокурором. Зміст і характер судового контролю в межах кримінального процесу пов`язаний передусім із необхідністю забезпечення прав і свобод людини як на стадії досудового розслідування кримінального провадження, так і після його закінчення.
Враховуючи викладене, оскільки кримінальне провадження знаходиться на стадії досудового розслідування і є не закінченим, клопотання, на переконання слідчого судді, є передчасним та не підлягає задоволенню.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.100,174,309,376,532 КПК України,
Ухвала оскарженню не підлягає на набирає законної сили з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_4