Справа № 2011/5941/12
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2026 р. м.Харків

Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

лікаря психіатра ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського районного суду м. Харкова заяву лікаря-психіатра Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласний психоневрологічний диспансер №3» ОСОБА_4 про продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної примусової психіатричної допомоги стосовно ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Лікар-психіатр КНП ХОР «Обласний психоневрологічний диспансер №3» ОСОБА_4 звернулася до суду з заявою про продовження застосування примусових заходів медичного характеру у відношенні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді амбулаторної примусової психіатричної допомоги на шість місяців.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.10.2025, справу передано для розгляду головуючій судді ОСОБА_1 .

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 16.10.2025 прийнято до розгляду заяву, призначено судове засідання. Доручено Східному міжрегіональному центру з надання безоплатної правничої допомоги призначити хворому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , захисника для здійснення захисту його інтересів за призначенням під час розгляду заяви лікаря-психіатра Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласний психоневрологічний диспансер №3» ОСОБА_4 .

У судові засідання, призначені на 17.11.2025, 22.12.2025, 16.01.2026 і в дане судове засідання особа, стосовно якої застосовані заходи медичного характеру, ОСОБА_6 не з`явився, судом вживалися заходи щодо повідомлення останнього про час та місце судового розгляду.

У судовому засіданні судом поставлено на обговорення питання щодо повернення заяви лікаря-психіатра Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласний психоневрологічний диспансер №3» ОСОБА_4 про продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної примусової психіатричної допомоги стосовно ОСОБА_6 у зв`язку з неприбуттям ОСОБА_6 до судових засідань та відсутності відомостей щодо місця знаходження останнього.

Учасники судового розгляду не заперечували проти повернення заяви за даних обставин.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши заяву лікаря-психіатра та додані до неї матеріали, зазначає таке.

Стаття 514 КПК України, яка регулює питання продовження, зміни або припинення застосування примусових заходів медичного характеру, не містить прямих вказівок щодо обов`язкової участі фізичної особи, стосовно якої вирішується питання про зміну продовження чи припинення примусових заходів медичного характеру.

Проте, системний аналіз вимог глави 39 КПК України надає суду підстави вважати, що участь фізичної особи, стосовно якої вирішується питання про застосування, продовження чи зміну примусових заходів медичного характеру під час судового засідання є обов`язковою.

Такий висновок відповідає гарантіям, закріпленим міжнародними нормативно-правовими актами в сфері захисту прав людини. Зокрема, приписами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. гарантовані засоби процесуального захисту, істотним елементом якого є право обвинувачуваного захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд.

Суд відмічає, що наведені приписи кримінального процесуального законодавства повинні застосовуватись з урахуванням вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною 17.07.1997 року та є міжнародним договором, а також практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ, Суд).

Приписами ст. 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Приписами ч. 2 ст. 1 КПК України визначено, що кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

У прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини були вироблені критерії, яким має відповідати кримінальне провадження за процедурою іn absentia. Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності забезпечення процесуальних прав і гарантій осіб, що беруть участь у кримінальному процесі. До таких прав, що підлягають безумовному дотриманню, насамперед, відносяться: право бути присутнім під час розгляду справи, право на захисника, право бути вислуханим, право оскаржити заочний вирок.

У справі «Колоцца проти Італії» ЄСПЛ зауважив, що гарантії, які містяться у статті 6 п. 3 Конвенції, є складовими елементами серед інших загального поняття «справедливий розгляд у суді» (див. рішення у справі «Годди проти Італії» від 9 квітня 1984 р. Серія А, т. 76, с. 11, п. 28). Це право необхідно поєднувати, шляхом пошуку «розумного співвідношення», з суспільним інтересом і, зокрема, з інтересами відправлення правосуддя. На аргумент Уряду про те, що неможливість проведення судового засідання у разі неявки сторони здатна паралізувати розгляд кримінальних справ, оскільки, наприклад, з часом може закінчитися термін давності кримінального переслідування, Суд зазначив, що ніщо не виправдовує в очах Суду повну і непоправну втрату права на участь у судових слуханнях.

Суд зауважує, що в даному провадженні відсутні беззаперечні (недвозначні) докази, що підтверджують факт інформування ОСОБА_6 про наявність клопотання про продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної примусової психіатричної допомоги, що застосовуються у його відношенні.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

У справі «Годди проти Італії», в рамках якого встановлено не повідомлення обраного підсудним захисника про судовий розгляд та не з`ясування в достатньому обсязі про причини неявки обвинуваченого, Європейським Судом була сформульована наступна позиція: факт неявки підсудного в судове засідання, а також відсутність повідомлення його захисника вимагають від суду прояви активності в цілях досягнення належної реалізації процесуальних прав зацікавленої особи. Отже, суд повинен за власною ініціативою призупинити розгляд справи через необхідність з`ясування причин неявки сторін.

Враховуючи норми міжнародного законодавства в сфері захисту прав людини та дотримання розумності строків судового розгляду, приймаючи до уваги наведену практику Європейського Суду, яка є частиною національного законодавства, суд вважає обґрунтованими підстави вважати, що розгляд порушеного питання за відсутності ОСОБА_6 на даній стадії може призвести до порушення ст. 6 Конвенції, а тому, подання не може бути розглянуто та підлягає поверненню заявникові.

Керуючись ст.ст. 193,323,335,372, главою 39 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву лікаря-психіатра Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласний психоневрологічний диспансер №3» ОСОБА_4 про продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної примусової психіатричної допомоги стосовно ОСОБА_6 повернути.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя - ОСОБА_1