Провадження № 1-кс/204/2981/25
ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю адвоката ОСОБА_4

за участю підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Шевченко міста Красноармійська Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

21 жовтня 2025 року старший слідчий СВ Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що Слідчим відділом Управління СБ України у Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування № 0002070 від 18.10.2025 за підозрою ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258 КК України та за підозрою ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258 КК України. У ході досудового розслідування встановлено, що 24.02.2022 Указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України з 05 год. 30 хв., який набув чинності з дня його опублікування 24.02.2022. Згідно Указу Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2119-ІХ від 15.03.2022, та у подальшому продовжено відповідними указами Президента України по теперішній час. З невстановленого досудовим розслідуванням часу представниками спеціальної служби іноземної держави Федеральної служби безпеки Російської Федерації посилено ведеться розвідувально-підривна діяльність проти України, що полягає: в ослабленні державної влади України та держави в цілому; її самостійності усередині країни та незалежності у міжнародних відносинах; захищеності території країни в існуючих кордонах від будь-яких посягань; підготовленості держави до захисту від зовнішньої збройної агресії або збройного конфлікту; дестабілізації суспільно політичної обстановки всередині країни; створенні умов для діяльності іноземної розвідки (вербування агентури серед жителів України); збиранні інформації, що представляє інтерес для іноземної розвідки та її подальшого використання РФ задля отримання переваг над Україною в області збройних сил, військових дій, зовнішньої політики, втручання у внутрішню політику суверенної держави, для маніпулювання суспільними настроями населення України, розпалювання сепаратистських настроїв серед населення окремих регіонів, організації інформаційної експансії з боку РФ тощо. При цьому, представники спеціальних служб Російської Федерації, усвідомлюючи перевагу вчинення злочинів, які можуть призвести до заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків, спрямованих на дестабілізацію суспільно-політичної обстановки та втрати авторитету органів державної влади України, а також які завдають шкоди життю та здоров`ю громадян України, у тому числі військовослужбовців, співробітників правоохоронних органів та представників інших передбачених законодавством України військових формувань, з метою ослаблення держави, у невстановлений спосіб підшукували осіб, негативно налаштованих стосовно державної влади України. Так, у невстановлений в ході досудового розслідування проміжок часу, але не пізніше 20.10.2025, громадянка України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи з мотивів непогодження з політикою представників державної влади України, діючи умисно, використовуючи власний обліковий запис « ОСОБА_9 » у соціальній мережі «Telegram» зареєстрований за номером оператора мобільного зв`язку « НОМЕР_1 » встановила зв`язок з невстановленою в ході досудового розслідування особою, користувачем облікового запису « ОСОБА_10 » соціальної мережі «Telegram», з метою здійснення терористичного акту, тобто вчинення вибуху, який створює небезпеку для життя людини та отримала завдання щодо створення саморобного вибухового пристрою (далі СВП) для подальшого його закладки у м. Кам`янське Дніпропетровської області. В подальшому у невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше 20.10.2025, невстановлена в ході досудового розслідування особа, користувач облікового запису « ОСОБА_10 » соціальної мережі «Telegram», запропонував громадянці України ОСОБА_8 , за грошову винагороду у 600 доларів США, здійснити виготовлення та встановлення саморобного вибухового пристрою, для вчинення в подальшому терористичного акту у м. Кам`янське Дніпропетровської області, на що громадянка України ОСОБА_8 маючи вкрай негативне ставлення до державної влади та Збройних сил України погодилась. В подальшому, у невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше 20.10.2025 громадянка України ОСОБА_8 залучила до вказаної протиправної діяльності свого знайомого громадянина України ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 . В той же час, у громадян України ОСОБА_8 та ОСОБА_5 за попередньою змовою групою осіб з невстановленою в ході досудового розслідування особою, користувачем облікового запису « ОСОБА_10 » соціальної мережі «Telegram», виник спільний злочинний умисел, спрямований на вчинення готування до терористичного акту, тобто вчинення дій спрямованих на вчинення вибуху, який створює небезпеку для життя та здоров`я людей, а також може призвести до заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки та залякування населення, вчиненого за попередньою групою осіб. На виконання свого злочинного умислу, громадяни України ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , будучи проросійськи налаштованими особами, та маючи вкрай негативне ставлення до державної влади та ЗС України у невстановлений в ході досудового розслідування проміжок часу, але не пізніше 20.10.2025 на виконання завдання невстановленої в ході досудового розслідування особи, користувача облікового запису « ОСОБА_10 » соціальної мережі «Telegram» розпочали придбання необхідних інгредієнтів та предметів для виготовлення СВП. В подальшому, громадяни України ОСОБА_8 та ОСОБА_5 у невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше 20.10.2025, будучи проросійськи налаштованими особами та маючи вкрай негативне ставлення до державної влади та Збройних сил України виконуючи завдання невстановленої в ході досудового розслідування особи, користувача облікового запису « ОСОБА_10 » соціальної мережі «Telegram», перебуваючи за адресою свого фактичного проживання, за адресою: АДРЕСА_3 , розпочали виготовляти СВП з інгредієнтів та предметів, які вони придбали раніше. Так, громадяни України ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , у невстановлений в ході досудового розслідування проміжок часу, однак не пізніше 20.10.2025, продовжуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, виконуючи завдання невстановленої в ході досудового розслідування особи, користувача облікового запису « ОСОБА_10 » соціальної мережі «Telegram», отримали від останнього детальний план виготовлення СВП, шляхом змішування, інгредієнтів та предметів, та подальшого під`єднання детонатора. Таким чином, громадянка України ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , за попередньою змовою групою осіб з громадянином України ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 та невстановленою в ході досудового розслідування особою, користувачем облікового запису « ОСОБА_10 » соціальної мережі «Telegram» реалізуючи свій спільний злочинний умисел, спрямований на вчинення готування до терористичного акту, тобто вчинення дій спрямованих на вчинення вибуху, з метою створення небезпеки для життя та здоров`я людей, та настання інших тяжких наслідків, 20.10.2025, перебуваючи за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_3 , використовуючи отримані (набуті) елементи для створення саморобного вибухового пристрою, розпочали виготовлення СВП для подальшого здійснення терористичного акту на території м. Кам`янське Дніпропетровської області. Своїми умисними діями, які виразилися в готуванні до терористичного акту, тобто готуванні до вчинення вибуху, який створює небезпеку для життя та здоров`я людей, настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, вчинений за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258 КК України.

20.10.2025 ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258 КК України. В подальшому, 20.10.2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258 КК України. Підозра ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258 КК України, обґрунтовується зібраними доказами, зокрема: витягом з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0002070 від 18.10.2025; протоколом обшуку за місцем фактичного мешкання ОСОБА_5 від 20.10.2025; протоколом затримання ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України від 20.10.2025; повідомленнями про підозру ОСОБА_5 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258 КК України; відповідями на доручення з Кам`янського МРВ Управління СБ України у Дніпропетровській області; іншими матеріалами кримінального провадження у сукупності. При цьому, ОСОБА_5 , відповідно до ч. 6 ст. 12 КК України підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом, згідно санкції ч. 2 ст. 258 КК України, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від семи до дванадцяти років. Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою щодо ОСОБА_5 є винятковим та вбачається єдино можливим запобіжним заходом, оскільки остання підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено позбавлення волі на строк семи до дванадцяти років позбавлення волі. Метою та підставами застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваного покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та іншого підозрюваного у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Враховуючи матеріальне становище ОСОБА_5 , існує ризик того, що перебуваючи на волі ОСОБА_5 може виїхати за межі країни або іншим чином переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, що у подальшому, у разі визнання її судом винною у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, унеможливить притягнення останньої до встановленої законом кримінальної відповідальності. Невідворотність покарання за злочини вже саме по собі є підставою та мотивом для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Тобто, підозрюваний ОСОБА_5 перебуваючи на волі може знищити, сховати або спотворити будь-які речі (чорнові записи, комп`ютерну техніку, мобільні термінали) про які невідомо органу досудового розслідування. Так, хоча органом досудового розслідування на даний час виконано значний обсяг слідчих дій, завдяки яким вдалось затримати правопорушника, на даний час по кримінальному провадженню встановлюються інші особи, які причетні до скоєння вказаного злочину, у зв`язку з чим, ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може повідомити зазначених осіб про її переслідування правоохоронними органами, а вказані особи можуть знищити або сховати предмети злочинної діяльності, які мають доказове значення для провадження, уникати спілкування з органом досудового розслідування шляхом переховування на тимчасово непідконтрольних Україні територіях. Наведені обставини свідчать про можливість незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному проваджені, шляхом застосування до останніх методів залякування. Отримавши матеріали обґрунтування кримінального провадження та перебуваючи на волі існує ризик, що ОСОБА_5 може розголосити відомості досудового розслідування, що в подальшому перешкоджатиме проведенню досудового розслідування у кримінальному провадженні, виконанню необхідних слідчих та розшукових дій. Так, обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 спрямоване на забезпечення посилення контролю за місцем перебування останнього, виконання ним процесуальних обов`язків, попередження та своєчасне припинення вчинення ОСОБА_5 незаконного впливу на свідків та вчинення інших кримінальних правопорушень. При цьому, застосування більш м`якого запобіжного заходу стосовно підозрюваного ОСОБА_5 не є доцільним та можливим, оскільки обставини злочину, у вчиненні якого останній об`єктивно підозрюється, свідчать про нехтування ним встановленими чинним законодавством України, гарантіями захисту прав і свобод людини та зневажливе відношення до загальнолюдських цінностей і дають підстави вважати, що аналогічним чином він, у разі обрання інших запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, віднесеться до вимог та обмежень запобіжних заходів, не пов`язаних з ізоляцією від суспільства, та зможе перешкоджати виконанню процесуальних рішень, взагалі не виконувати покладених на неї обов`язків, переховувати від слідства і суду, продовжити злочину діяльність, здійснити незаконний вплив на підозрюваних та свідків. Оцінюючи в сукупності викладене, варто прийти до висновку, що інші менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти уникненню вищезазначених ризиків з боку ОСОБА_5 та відповідно до ст.ст. 183, 194 КПК України, йому необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Відповідно до положень ч.4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України. Тому, слідчий звертається до суду з даним клопотанням.

У судовому засіданні прокурор підтримав дане клопотання та просив його задовольнити.

Підозрюваний заперечував проти задоволення клопотання, просив застосувати інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисник підозрюваного підтримав позицію свого підзахисного, проти задоволення клопотання заперечував, просив обрати домашній арешт.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання та додані матеріали, якими слідчий, прокурор обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя враховує положення ст. 178 КПК України, зокрема вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, репутацію підозрюваного, його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, роботи.

У ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258 КК України, і подане слідчим клопотання відповідає вимогам ст. ст. 183, 184 КПК України.

Відповідно до приписів ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Так, слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні зазначено, що існують ризики, передбачені п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей, що має значення для досудового розслідування; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадження іншим чином.

У судовому засіданні було належним чином підтверджено наявність ризику можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду, а також можливого знищення ним речей, що мають доказове значення для даного провадження.

Наявність всіх інших ризиків зазначених прокурором, у судовому засіданні встановлено не було.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України, зазначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК. Тому, в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мамедов проти Росії» від 01 червня 2006 року, зазначено, що «суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявник переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Відповідно до конвенції та практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії» та «Ігнатов проти України», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, враховую вимоги п. 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У судовому засідання прокурором було повністю обґрунтовано той факт, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе запобігти ризикам, встановленим у судовому засіданні.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, враховуючи його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, а також враховуючи, що існують ризики, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, а також знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей, що має значення для досудового розслідування, слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваного ОСОБА_5 , оскільки враховуючи вищевикладене, застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, встановленим у судовому засіданні.

Так, відповідно до абз. 4 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Зважаючи на те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258 КК України, суд в даному випадку вважає за доцільне не визначати розміру застави.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 131, 132, 176-178, 182-186, 193-197, 205 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258 КК України задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 18 грудня 2025 року, без визначення застави.

Ухвалу направити до СВ СБ України в Дніпропетровській області - для виконання.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1