У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2025 року м. Полтава

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 , з участю: секретаря ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача СД ВнП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 в порядку ст. 303 КПК України,

В С Т А Н О В И В:

27.10.2025 року до Шевченківського районного суду м. Полтави надійшла скарга ОСОБА_3 , яка просила скасувати постанову від 25.09.2025 року про закриття кримінального провадження № 0000035 від 15.03.2025 року.

На обґрунтування скарги послалася на те, що 22.10.2025 року їй вручено постанову про закриття кримінального провадження № 0000035 від 15.03.2025 року. Вважає, що вказана постанова є незаконною та винесеною з порушенням норм кримінального процесуального закону.

Вказала, що нею до ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області було подано заяву-повідомлення про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ст. 125 КК України, яке вчинено відносно неї сусідами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . В ході сварки, ОСОБА_7 задула їй очі невідомою речовиною, внаслідок чого вона отримала хімічний опік очей. ОСОБА_6 наніс їй один удар в ліву сторону тулуба, поки вона лежала на землі, оскільки відчувала нестерпний біль в очах, від чого впала на землю. Всі ці події зафіксовані на відеокамеру та були надані слідчому разом із медичним висновком.

Закриваючи кримінальне провадження № 0000035 від 15.03.2025 року, слідчим зазначено, що в ході досудового слідства невстановлена суб`єктивна сторона даного злочину, що виражається прямим умислом ОСОБА_7 і метою нанесення умисного тілесного ушкодження ОСОБА_3 . Такі висновки слідчого є передчасними та не узгоджуються із зібраними доказами, основними з яких є відеоматеріали, а також висновок експерта № 313, згідно з яким ОСОБА_3 завданий хімічний опік обох очей, у вигляді гіперемії склери і ці тілесні ушкодження кваліфікуються як легкі.

Зазначила, що висновки слідчого не ґрунтуються на наявних доказах та на самих фактичних обставинах. Це свідчить про неповноту досудового розслідування. Показання ОСОБА_3 повністю узгоджуються з наданими відеоматеріалами та не є спростованими слідчим в постанові. На відео чітко чути як ОСОБА_7 говорить «забрискати їй очі балончиком», в цей час ОСОБА_3 лежить на землі, час на відео 22.15 год.

Слідчий взагалі не оглядав надане відео, в постанові не вказано чи складався протокол огляду відеоматеріалів.

Вважає, що слідчий дійшов хибних висновків, не навів жодних фактичних даних, які б підтверджували їх обґрунтованість. За приписами частини 2 статті 9 КПК України під час кримінального провадження слідчий зобов`язаний дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Постанова слідчого про закриття кримінального провадження на її думку є передчасною, необґрунтованою й такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки всіх зібраних та перевірених доказів. Така постанова має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній мають бути викладені всі підстави, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників кримінального провадження. Між тим, зазначена постанова слідчого цим вимогам не відповідає.

Зауважила, що в матеріалах кримінального провадження достатньо доказів для пред`явлення ОСОБА_7 підозри за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

ОСОБА_3 до суду не з`явилася, її представник ОСОБА_8 надав заяву про розгляд скарги у їх відсутність.

Слідчий до суду не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

За загальним правилом, визначеним в ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

Частина 2 ст. 9 КПК України визначає, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 91 КПК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно зі ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Статтею 94 КПК України встановлено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, на яку в оспорюваній посилається дізнавач, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно із ст. 284 ч. 2 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із засобів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Виходячи з вимог п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з: мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Таким чином, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Отже, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження.

Згідно з ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 303 КПК України закріплено право певного кола осіб на оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскарженні рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Під час розгляду скарги встановлено, що 15.03.2025 року СД ВнП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області до ЄРДР № № 0000035 внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Згідно з постановою дізнавача СД ВнП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 від 25.09.2025 року, кримінальне провадження № 0000035 від 15.03.2025 року закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки відсутній склад кримінального правопорушення в діянні ОСОБА_7 .

У цій постанові слідчий обмежився наведенням показань потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , проте не дав їм належної правової оцінки, не описав наданий потерпілою відеозапис події, не співставив його із показаннями цих осіб та не оцінив в сукупності з іншими доказами, в тому числі висновком судово-медичної експертизи (не визначив чому одні докази мають перевагу над іншими; чому одні відхиляються, інші ні; які є недопустимими, неналежними чи недостовірними і з яких міркувань). Відтак скарга потерпілої та її представника про очевидну невмотивованість постанови про закриття справи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України є цілком слушною.

Таким чином, з сукупності доказів наявних в матеріалах кримінального провадження не можливо одностайно встановити відсутність вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, зокрема його суб`єктивної сторони.

З постанови слідчого про закриття кримінального провадження вбачається, що ним не з`ясовано всіх обставин, які мають суттєве значення для кримінального провадження. Вказані факти свідчать про неповноту проведеного досудового розслідування та передчасного прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

З огляду на встановлені в ході розгляду скарги обставини, слідчий суддя вважає, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження є недостатньо необґрунтованою, оскільки рішення про відсутність складу кримінального правопорушення прийнято передчасно, без вжиття всіх передбачених законом заходів для встановлення складу кримінального правопорушення та належної правової оцінки встановленим обставинам, а також об`єктивної оцінки обставин та визначення усіх елементів кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна чи об`єктивна сторона).

Слід зауважити, що слідчий суддя не повинен підміняти собою одну зі сторін кримінального провадження щодо ініціювання питання про збирання, отримання доказів або їх забезпечення, оскільки це не відповідатиме критеріям ефективності здійсненні судового контролю у кримінальному провадженні. Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що віднесені на його розгляд сторонами кримінального провадження та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Враховуючи, що при розслідуванні вказаного кримінального провадження не було проведено всіх необхідних слідчих дій для повного і всебічного встановлення обставин кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, слідчим належним чином не вжито заходів для виконання вимог ст. 9 КПК України, що є суттєвим порушенням і безпосередньо впливає на законність прийнятого рішення, тому постанова від 25.09.2025 року, підлягає скасуванню, а матеріали кримінального провадження поверненню до СД ВнП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області для продовження досудового розслідування.

При цьому, слідчим суддею приймається до уваги правова позиція, викладена у п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» в якому зазначено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Слід зазначити, що обґрунтованість постанов є фундаментальною засадою справедливого судочинства, яка гарантує, що рішення ґрунтуються на ретельному аналізі фактів, належних доказах та застосуванні норм права. Це забезпечує правову визначеність, довіру суспільства до судової системи та можливість оскарження.

Керуючись статтями 2, 25, 28, 214, 303 307 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову про закриття кримінального провадження № 0000035 від 15.03.2025 року скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_15