Справа №337/2549/25
Номер провадження 1-кп/337/385/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 рокум. Запоріжжя

Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , законного представника неповнолітнього ОСОБА_5 , неповнолітнього ОСОБА_6 , розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітнього:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, українця, громадянина України, учня 8В класу Запорізької гімназії 51 Запорізької міської ради, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше до кримінальної відповідальності не притягався,

за скоєння суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

08 травня 2025 року приблизно о 18 годині 20 хвилині, неповнолітній ОСОБА_6 маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, знаходячись біля під`їзду №1 будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, який введено в дію відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу, відкрито заволодів майном потерпілого ОСОБА_7 , а саме схопив з поверхні дерев`яної лавки, яка розташована біля під`їзду №1 будинку АДРЕСА_2 , мобільний телефон «Redmi 7» вартістю 1500 грн., чим заподіяв потерпілому ОСОБА_7 матеріальний збиток на вищезазначену суму.

В судовому засіданні малолітній ОСОБА_6 пояснив, що в травня 2025 року, ближче до вечора, гуляв з товаришем ОСОБА_8 і побачив мобільний телефон на лавці біля дідуся і жінки. Він підійшов, схопив телефон і побіг. Далі вони пішли додому до ОСОБА_9 , та там витягнув сім-картку. Потім, коли їх зустріла поліція, він віддав їм мобільний телефон.

Окрім пояснень малолітнього ОСОБА_6 , вчинення діяння підтверджено такими наданими стороною обвинувачення доказами:

протоколом огляду місця події від 08 травня 2025 року ділянки місцевості біля під`їзду №1 будинку АДРЕСА_2 ;

заявою ОСОБА_7 про долучення фотознімків в кількості 3 шт., коробки від мобільного телефону «Redmi 7»;

протоколом огляду предметів від 14 травня 2025 року фотознімків в кількості 3 шт., коробки від мобільного телефону «Redmi 7»;

протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08 травня 2025 року, за участю понятих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , згідно якого ОСОБА_12 з чотирьох з чотирьох фотознімків осіб, впізнала на фото №3 ОСОБА_6 як хлопця, який вихопив мобільний телефон у Володимира;

заявою ОСОБА_5 від 08 травня 2025 року про добровільну видачу слідчому мобільного телефону «Redmi 7»;

протоколом огляду предмету від 09 травня 2025 року виданого ОСОБА_5 мобільного телефону «Redmi 7»;

висновком експерта судової товарознавчої експертизи №1210 від 19 травня 2025 року про вартість мобільного телефону «Redmi 7» у 1500 гривень;

протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_7 , який показав обставини заволодіння його мобільним телефоном.

Оцінивши кожен із вищевказаних доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення судом достовірно встановлено, що мало місце суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.4 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану, і таке діяння вчинене неповнолітнім ОСОБА_6 , якому на той час було 13 років.

В клопотанні, яке подано до суду, прокурор ставив питання про застосування до малолітнього ОСОБА_6 примусового заходу виховного характеру у виді застереження.

В судовому засіданні прокурор підтримала клопотання про застосування до малолітнього ОСОБА_6 примусових заходів виховного характеру, і вважала що з урахуванням повного визнання своєї провини і першого вчинення такого діяння, до ОСОБА_6 достатньо застосувати примусовий захід виховного характеру у виді застереження.

Малолітній ОСОБА_6 підтримав прокурора і пояснив, що зобов`язується більше не повторювати подібні вчинки.

Законний представник малолітнього ОСОБА_6 його мати ОСОБА_5 , та захисник адвокат ОСОБА_4 підтримали прокурора.

Заслухавши пояснення учасників, перевіривши докази та інші обставини, які мають істотне значення для вирішення питання про застосування примусових заходів виховного характеру, суд прийшов до висновку, що клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За ст. 498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.2 ст. 97 КК України, примусові заходи виховного характеру, передбачені ст. 105 КК України, суд застосовує і до особи, яка не досягла віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність.

Відповідно до ч.1 статті 501 КПК України під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання:

1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння;

2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від 11 років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння;

3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Як було встановлено судом раніше, дії малолітнього ОСОБА_6 містять ознаки суспiльно-небезпечного діяння, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України.

На момент вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, ОСОБА_6 було 13 років, а отже згідно ст. 22 КК України, він не досягнув віку, з якого передбачена кримінальна відповідальність.

До особи, яка вчинила кримінальне правопорушення після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, у будь-якому випадку, незважаючи на ступінь тяжкості вчинюваного діяння, згідно зі ст. 498 КПК України мають застосовуватись примусові заходи виховного характеру.

Згідно з п.п.1, 3 ч.2 ст. 105 КК України до неповнолітнього може бути застосовано примусові заходи виховного характеру у виді застереження, передачі неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх замінюють.

Суд ухвалюючи судове рішення щодо неповнолітнього ОСОБА_6 , та вирішуючи який примусовий захід виховного характеру необхідно застосувати, керується принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у статті 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень глави 29 КПК та розділу ХІ КК України.

Так суд враховує, що ОСОБА_6 вчинив суспільно-небезпечне діяння вперше, у вчиненому щиро розкаюється і висловлює осуд своєї поведінки. Спричинені потерпілому збитки відшкодовані шляхом повернення викраденого майна. ОСОБА_6 навчається у гімназії, де директором і класним керівником характеризується позитивно. Проведена перевірка умов проживання неповнолітнього, які є задовільними. Стан здоров`я ОСОБА_6 в межах норми.

В такому випадку, враховуючи встановлені обставини, ставлення дитини до вчиненого, і встановлені обставини, суд вважає, що до малолітнього необхідно застосований найбільш-м`який примусовий захід виховного характеру, у вигляді застереження, що буде достатньо для виправлення неповнолітнього і попередження вчинення інших діянь, що мають ознаки кримінальних правопорушень.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що застереження (п.1 ч.2 ст. 105 КК України), яке є одним із найм`якших заходів виховного характеру, може бути зроблено шляхом роз`яснення судом неповнолітньому наслідків його дій - шкоди, завданої охоронюваним законом правам особи (осіб), інтересам суспільства або держави, та оголошення неповнолітньому осуду за ці дії, а також попередження про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового злочину.

Отже, клопотання підлягає задоволенню, і для забезпечення найкращих інтересів дитини, та досягнення мети застосування до малолітнього примусових заходів виховного характеру, буде забезпечено при застосуванні застереження.

Арешт, накладений під час досудового розслідування на майно потерпілого і свідка у цьому кримінальному провадженні, слід скасувати.

Питання про речові докази підлягає вирішенню відповідно до ч.9 ст. 100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 22, 97, 105 КК України, ст.ст. 369-372, 376, 392-395, 498, 500, 501 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру відносно малолітнього задовольнити.

У зв`язку із скоєнням суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, застосувати щодо малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусовий захід виховного характеру у виді застереження.

Скасувати арешти майна, накладені ухвалами слідчого судді Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 14 травня 2025 року у справі ЄУН №337/2303/25, Провадження №1-кс/337/188/2025, №1-кс/337/189/2025, на сім-карту мобільного оператора ПрАТ «Київстар», мобільний телефон «Redmi 7».

Речові докази:

сім-карту мобільного оператора ПрАТ «Київстар» з маркуванням « НОМЕР_1 », мобільний телефон «Redmi 7», передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 , залишити останньому за належністю

кофту чорного кольору з капюшоном, кофту сірого кольору з капюшоном повернути власнику ОСОБА_13 .

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення через Хортицький районний суд м. Запоріжжя.

Повний текст ухвали виготовлено 22 жовтня 2025 року.

Суддя: ОСОБА_1