ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на вирок Новокодацького районного суду м. Дніпра від 06 жовтня 2025 року у кримінальному провадженні № 0003068 від 05.09.2024 року щодо:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Орлівка, Царичанського району Дніпропетровської області, громадянина України, офіційно непрацевлаштованого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 02 червня 2020 року Петриківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 186 КК України до 3 років позбавлення волі, 23.02.2023 звільнився в зв`язку з відбуттям строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком Новокодацького районного суду м. Дніпра від 06 жовтня 2025 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення, з розрахунку один день ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі, а саме 05 вересня 2024 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду у сумі 3 200 (три тисячі двісті) гривень та моральну шкоду у сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_6 процесуальні витрати на правничу допомогу у сумі 10 000 (десять тисяч) гривень. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави: 2271 (дві тисячі двісті сімдесят одну) гривню 84 копійок процесуальних витрат на залучення експерта для проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи № CЕ-19/104-24/36753-АВ від 11.09.2024 року.

Вирішено долю речових доказів, відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

За цим вироком ОСОБА_6 визнаний винним за наступних обставин.

Так, у невстановлений час та місці у ОСОБА_6 , виник злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, а саме мотоциклом марки «YAMAHA», модель YZF-R6L, номер кузову НОМЕР_1 , 2006 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_2 , що на праві власності належить ОСОБА_9 , обравши його об`єктом свого злочинного посягання.

05 вересня 2024 року, близько 01:30 год., більш точний час не встановлено, з метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_6 прибув, до будинку №24 по вул. Юркевича, в м. Дніпро.

Далі, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, ОСОБА_6 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, протиправно, повторно з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не маючи ані дійсного, ані уявного права власності на вищевказаний транспортний засіб, всупереч волі власника транспортного засобу, не маючи при цьому ключа запалювання, зняв з центральної підніжки мотоцикл марки «YAMAHA», модель YZF-R6L, номер кузову НОМЕР_1 , 2006 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_3 , та відкотив його на ділянку місцевості розташованої біля гаражів на перехресті вулиць Караваєва та Василя Сидоренка у м. Дніпрі, тим самим здійснив рух з першочергового місцеперебування транспортного засобу, після чого залишив вказаний мотоцикл з метою подальшого його використання на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_6 , діючи умисно, незаконно, повторно заволодів транспортним засобом, а саме мотоциклом марки ««YAMAHA», модель YZF-R6L, номер кузову НОМЕР_1 , 2006 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_3 , вартість якого складає 269 948 грн. 96 коп.

Вказані дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України, як повторне незаконне заволодіння транспортними засобами.

В апеляції:

- захисник просить оскаржуваний вирок суду скасувати в частині призначеного покарання змінити та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. Відповідно до вимог ст. 76 КК України, покласти на обвинуваченого певні обов`язки.

Мотивуючи апеляційні вимоги не оскаржуючи вирок суду в частині встановлених фактичних обставин та кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що призначене покарання є занадто суворим та обтяжливим для ОСОБА_6 .

Звертає увагу, що судом не враховано того факту, що ОСОБА_6 у повному обсязі визнав вину у скоєному та щиро розкаявся, крім того, має міцні соціальні зв`язки та неповнолітніх утриманців, що сприятиме його виправленню без ізоляцією від суспільства. Зазначає, що викрадений мотоцикл повернутий його власнику, при цьому обвинувачений має стійкі наміри на відшкодування завданої шкоди.

Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які кожен окремо підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги захисника, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляції захисника та зазначила, що призначене покарання є справедливе і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження, вчинення новий злочинів, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду стосовно доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 289 КК України, в апеляції не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Доводи захисника щодо необхідності призначення ОСОБА_6 покарання, з застосуванням положень ст. 75 КК України, не є переконливими, з огляду на таке.

Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції дотримався наведених вище вимог закону та врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий за вчинення аналогічних злочинів проти власності,на обілку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, не працевлаштований, неодружений, має на утриманні неповнолітню дитину. Судом правомірно визнано пом`якшуючими покарання обставинами, - визнання вини та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, при цьому обставин, що обтяжують покарання не встановлено.

За наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів можливо тільки в умовах його ізоляції від суспільства шляхом призначення покарання у виді позбавлення волі в мінімальній межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 289 КК України.

Таким чином, суд першої інстанції врахував всі обставини по справі, в тому числі і поведінку обвинуваченого, а також наслідки вчиненого ним кримінального правопорушення, та призначив покарання, яке відповідає особі винного, і яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Згідно приписів ч. 1 ст. 75 КК України слідує, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Обов`язковою умовою застосування ст. 75 КК України є сукупність обставин, які б із достатньою переконливістю свідчили про можливість виправлення особи без відбування покарання.

Законодавець надав дискреційні повноваження судам при призначенні покарання, а також при визначенні можливості звільнення від покарання з випробуванням. Однак така дискреція діє лише в межах, установлених законом. Отже суд, реалізуючи свої повноваження, має навести правові підстави та переконливі мотиви, які є достатніми для ухвалення рішення.

Крім того, важливе значення для вирішення питання про звільнення від відбування покарання з випробуванням мають відомості, що характеризують: особистісні прояви винуватого в головних сферах життєдіяльності; його соціально-демографічні властивості; спосіб життя; соціальні зв`язки; посткримінальну поведінку; наявність джерел правомірного отримання доходів для забезпечення власних потреб та осіб, які знаходяться на його утриманні; ступень збігу його ціннісних орієнтирів з загальнопоширеними в суспільстві нормами моралі; соціально-психологічну характеристику винуватого тощо. Лише проаналізувавши такі обставини, суд може дійти висновку про наявність підстав для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням.

Судом першої інстанції надано належну правову оцінку характеру та обставинам вчиненого інкримінованого злочину, даним про особу обвинуваченого, який хоча і має постійне місце проживання, соціальні зв`язки, однак не працевлаштований, легального джерела доходу для утримання родини не має, зловживає спиртними напоями, у зв`язку з чим суд дійшов правомірного висновку про неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства.

Ствердження захисника щодо неврахування даних про особу обвинуваченого, а саме наявності постійного місця проживання, соціальних зв`язків та утримання неповнолітньої дитини не є достатньо переконливими та такими, що свідчать про необхідність пом`якшення призначеного судом покарання з огляду на те, що дані обставини не слугували стримуючим фактором у його протиправній діяльності, окрім того в матеріалах справи відсутні відомості про його працевлаштування чи реальну сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Колегія суддів зважає на те, що відшкодування матеріальної та моральної шкоди є прямим обов`язком особи, на яку такий обов`язок покладено, а його невиконання має окремі правові наслідки та може впливати на притягнення такої особи до юридичної відповідальності, визначеної законом, що узгоджується з правовою позицією викладеною Касаційним кримінальним судом Верховного Суд у постанові від 6 грудня 2023 року у справі №501/740/20 (провадження №51-3646км23).

Крім того, доводи захисту не містять нових відомостей та полягають у переоцінці обставин, які були відомі суду першої інстанції, проаналізовані у вироку та дістали належну оцінку. На думку колегії суддів, ці обставини були враховані достатньою мірою при призначенні ОСОБА_6 мінімального за розміром покарання, передбаченого санкцією інкримінованої йому статті.

Зважається також на те, що ОСОБА_6 раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності, та звільнився 23 лютого 2023 року по відбуттю покарання за останнім вироком, однак належних висновків для себе не зробив та вчинив новий злочин проти власності.

При цьому колегія суддів, враховує посткримінальну поведінку обвинуваченого, який досі не працевлаштувався, сусіпльно-корисною працею не займається.

Зважаючи на те, що матеріали провадження не містять переконливих свідчень про можливість виправлення особи обвинуваченого без позбавлення його волі, суд першої інстанції дійшов до об`єктивного висновку про те, що виправлення ОСОБА_6 можливе виключно в умовах ізоляції його від суспільства із реальним відбуванням покарання, із таким висновком погоджується і суд апеляційної інстанції.

Таким чином, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України, колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів, також зважає на дотримання судом першої інстанції при призначенні покарання практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

З врахуванням наведеного, призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції відповідає принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості, а тому підстав для його звільнення від відбування покарання з випробування, як на це вказує захисник, колегія суддів не вбачає.

З огляду на вище разом наведене, колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги захисника залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Вирок Новокодацького районного суду м. Дніпра від 06 жовтня 2025 року у кримінальному провадженні № 0003068 від 05.09.2024 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289КК України, - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4