Справа № 583/2219/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2026 р. Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка клопотання представника власника майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

30.12.2025 року адвокат ОСОБА_4 звернувся в інтересах ОСОБА_5 з клопотанням про скасування арешту майна, яке мотивує тим, що ухвалою слідчого судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02.08.2019 року накладено арешт на майно, а саме автомобіль марки ВАЗ-211040, державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, номер кузова № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_5 та був вилучений 30.07.2019 року в ході огляду місця події. Ухвалою Сумського апеляційного суду від 20.10.2025 року вирок Охтирського міськрайонного суду від 15.09.2021 року скасовано, кримінальне провадження №0000500 від 30.07.2019 року за ч.1 ст.286 КК України закрито на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із закінчення строку досудового розслідування, визначеного ч.2 ст.219 КПК України. Рішення щодо арештованого майна не приймалося. Просить скасувати арешт автомобіля марки ВАЗ-211040, державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, номер кузова № НОМЕР_2 ,209105 накладений ухвалою слідчого судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області.

Адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримав.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що ухвала про накладення арешту на майно втратила чинність у зв`язку з закриттям кримінального провадження.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_6 заперечував проти скасування арешту майна, оскільки це необхідно для відшкодування шкоди потерпілому.

Суд проаналізував матеріали справи, вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02.08.2019 року накладено арешт на майно, а саме автомобіль марки ВАЗ-211040, державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, номер кузова № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_5 та був вилучений 30.07.2019 року в ході огляду місця події.

Вироком Охтирського міськрайонного суду від 15.09.2021 року ОСОБА_5 визнатно винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання по цьому закону два роки виправних робіт з 15 % відрахуванням із суми заробітку в доход держави з застосуванням ст. 69 КК України без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 20.10.2025 року вирок Охтирського міськрайонного суду від 15.09.2021 року скасовано, кримінальне провадження №0000500 від 30.07.2019 року за ч.1 ст.286 КК України закрито на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із закінчення строку досудового розслідування, визначеного ч.2 ст.219 КПК України.

Статтею 41 Конституції України встановлюються непорушність права особи на володіння, користування та розпорядження своєю власністю.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.

Відповідно до ч.9 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішуються ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 100,171-174 КПК України.

Про можливість подання клопотань про скасування арешту майна після ухвалення вироку роз`яснено в постанові № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», де зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Таким чином, власник майна має право на звернення до суду, який ухвалив вирок, для вирішення питання про скасування арешту майна.

Як визначено ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Протокол до Конвенції), ратифікованого Законом України № 475/97- ВР від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово та послідовно зазначав, що "перша і найважливіша вимога ст. 1 Протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державного органу у мирне володіння майном має бути правомірним: друге речення абзацу першого дозволяє позбавляти майна лише "за умов, визначених законом", а другий абзац визнає, що держави мають право контролювати процес користування майном шляхом застосування "законів". Верховенство права (правовладдя) одна із засад демократичного суспільства, притаманна всім статтям Конвенції. Отже питання про те, чи було досягнуто справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та потребою захисту фундаментальних прав особи набуває значення лише після того, як буде встановлено, що втручання, про яке йдеться, відповідало вимозі правомірності і не було свавільним [рішення у справі Iatridis v. Greece від 25 березня 1999 року (заява № 31107/96), § 58; рішення у справі Frizen v. Russia від 24 березня 2005 року (заява № 58254/00), § 33].

Гарантії захисту та порядок відновлення порушеного права на власність мають своє відображення у кримінальному процесуальному законодавстві України.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи від будь- якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення ЄСПЛ по справі «Броньовський проти Польші» від 22.06.2004). При цьому, володіння майном повинно бути законним (рішення ЄСПЛ у справі «Ятрідіс проти Греції» від 25.03.1999).

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (рішення у справах «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986) положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє правило стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування.

Для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а має бути «пропорційним», тобто повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи на принципах «пропорційності», «справедливої рівноваги» (рішення у справах «АГОСІ проти Сполученого Королівства» від 24.10.1986, «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24.06.2003 та «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 26.11.2009).

Суд не погоджується з доводами прокурора про те, що клопотання не підлягає задоволенню, нібито ухвала про арешт майна втратила чинність у зв`язку із закриттям кримінального провадження, оскільки без судового рішення власник майна позбавлений можливості повернути майно, яке на даний час не перебуває у його розпорядженні.

Окремо суд зазначає, що арешт на автомобіль накладався з метою збереження речових доказів, а не з метою відшкодування шкоди, а враховуючи, що кримінальне провадження закрито, тому відпала потреба в подальшому арешті майна, а тому доводи представника потерпілого суд не приймає до уваги.

Доводи адвоката ОСОБА_6 про те, що він звернувся до Європейського суду з прав людини не впливають на вирішення даного клопотання.

Враховуючи, що ухвалою Сумського апеляційного суду від 20.10.2025 року закрито кримінальне провадження, питання щодо речового доказу не було вирішено, а тому відпала потреба у подальшому арешті вищезазначеного автомобіля та наявні законні підстави для скасування арешту майна.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 98, 174, 395 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника власника майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна - задовольнити.

Скасувати арешт майна накладений ухвалою слідчого судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02.08.2019 року (справа № 583/3196/19, провадження 1-кс/583/1382/19), а саме автомобіля марки ВАЗ-211040, державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, номер кузова № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_5 та який був вилучений 30.07.2019 року в ході огляду місця події.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Охтирський міськрайонний суд протягом семи днів з часу її проголошення.

Суддя Охтирського міськрайсуду

Сумської області ОСОБА_1