Рівненський апеляційний суд
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

18 вересня 2025 року м. Рівне

Справа № 569/20284/23

Провадження № 11-кп/4815/645/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 29 липня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001499 від 26.07.2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.306, ч.2 ст.307, ч.1 с.318, ч.2 ст.318, ч.3 ст.321 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 29 липня 2025 року задоволено клопотання прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_5 та продовжено щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 26 вересня 2025 року, задоволено частково клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , а також обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу та зменшення розміру застави та зменшено обвинуваченим розмір застави до 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 90 840 грн..

В поданих апеляційних скаргах обвинувачені просять змінити їм запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який у вигляді цілодобового домашнього арешту та вказують, що зобов`язуються виконувати усі покладені на них обов`язки.

Обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що ризики, на які вказує прокурор, є недоведеними та вже більше двох років їх обґрунтування не змінюється, зазначає, що він має постійне місце проживання у АДРЕСА_1 , де проживає зі своїм дядьком, братами та сестрою, має дружину та неповнолітню дитину, яка потребує поруч батька. Наголошує, що за два з половиною роки, які він перебуває під вартою, прокурор не розпочав зачитувати обвинувальний акт, також понад півроку тому закінчився його строк відбування покарання, а його утримання в слідчому ізоляторі порушує розумні строки тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі вказує, що він має постійне місце проживання і реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає разом з батьками, які мають інвалідність та потребують постійної допомоги. Зазначає, що він також має хронічну невиліковну хворобу бронхіальну астму, через що в нього ослаблений імунітет. Наголошує, що доводи прокурора про наявність ризиків є необґрунтованими, оскільки він не довів цього, а навпаки, перебуваючи під домашнім арештом він, обвинувачений, жодних порушень не допускав, в судові засідання з`являвся, тому вважає за можливе звільнити його з-під варти та обрати більш м`який запобіжний захід.

Будучи повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 в призначений час до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про поважність причин своєї неявки суду не повідомили і ніяких клопотань про відкладення розгляду не подавали, а тому, відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України, апеляційний суд, враховуючи, що їх неявка не перешкоджає проведенню розгляду, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без їх участі. Крім того, під час апеляційного розгляду прокурор вказав, що обвинувачений ОСОБА_8 вніс визначену судом заставу та був звільнений з-під варти.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги обвинуваченого, думку прокурора, який заперечив проти задоволення поданих апеляційних скарг, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги обвинувачених не підлягають до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст.370 КПК України, судове рішення стосовно обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, продовження, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі продовження існування ризиків, наведених у ч.1 ст.177 КПК України.

Положеннями ч.3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст.197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою, за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Метою запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Дані вимоги закону при розгляді клопотань прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою місцевим судом були дотримані в повній мірі.

Вирішуючи подане клопотання суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та прийшов до вірних висновків про існування ризиків, вказаних в клопотанні.

Так, згідно з матеріалами справи, обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 інкримінується те, що вони за попередньою змовою з групою осіб в період з жовтня 2022 року по березень 2023 року, будучи засудженим та відбуваючи покарання у ДУ «Катеринівська ВК (№46)» придбавали наркотичні засоби та особливо небезпечні наркотичні засоби, обіг яких обмежено, та збували їх у місця позбавлення волі. Виклад даних обставин підтверджується доказами, зібраними у кримінальному провадженні, зокрема: протоколами проведення НСРД, висновками експертів та іншими матеріалами в їх сукупності.

Таким чином, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за який в разі їх доведення вини, передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна. Також судом встановлено, що обвинувачені неодружені, не похилого віку, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали їх утриманню під вартою, не хворіють, раніше судимі, дані про їх офіційне працевлаштування відсутні, тому в суду є підстави вважати, що вони будуть продовжувати займатися злочинною діяльністю з метою отримання доходів.

Крім того, в ході апеляційного розгляду прокурор вказав, що ОСОБА_6 додатково інкримінується вчинення аналогічного кримінального правопорушення, вчиненого під час перебування в слідчому ізоляторі, про що йому 12.12.2024 року вручено письмове повідомлення про підозру та на даний час обвинувальний акт скеровано до суду, що вкотре підтверджує те, що ризик вчинення іншого кримінального правопорушення не зменшився та продовжує існувати.

Отже, враховуючи фактичні обставини злочину, який інкримінується обвинуваченим, їх особу, колегія суддів вважає, що в цьому кримінальному провадженні наявний реальний суспільний інтерес, який у даному конкретному випадку превалює над принципом поваги до свободи особистості, що в свою чергу свідчить про виправданість продовження строку тримання під вартою.

Також при постановленні ухвали суд, з врахуванням вимог ч.3 ст.183 КПК України, визначив обвинуваченим альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка на час розгляду апеляційних скарг внесена обвинуваченим ОСОБА_8 , та яка, на думку суду, достатньою мірою зможе гарантувати виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді судом першої інстанції питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, не встановлено, тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг останніх та вважає за необхідне залишити оскаржуване рішення суду без зміни.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що розгляд даного кримінального провадження триває вже значний період часу та загальний строк перебування обвинуваченого під вартою також значний. Вказані обставини є несумісними з ключовими принципами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому повинні бути враховані судом, у провадженні якого на даний час перебуває справа.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 29 липня 2025 року про продовження щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001499 від 26.07.2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.306, ч.2 ст.307, ч.1 ст.318, ч.2 ст.318, ч.3 ст.321 КК України, залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинувачених без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3