У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого слідчого відділу Ужгородського РУП Головного управління Національної поліції в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000244 від 28.06.2024 року, про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгорода, Закарпатської області, українця, громадянина України, неодруженого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , солдат, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 5 ст. 407 КК України,

встановив:

слідчий слідчого відділу Ужгородського РУП Головного управління Національної поліції в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді із клопотанням про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 5 ст. 407 КК України.

У клопотанні зазначає, що в ході досудового розслідування встановлено, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, та діє по теперішній час.

Так, 28.07.2025 року, в нічну пору доби, близько 00:40 год., ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прибув за адресою м. Ужгород, пр. Свободи, 51, де познайомився з раніше невідомими йому особами: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після знайомства, останні продовжували вживати алкогольні напої.

Цього ж дня, близько 02:20 год. за адресою м. Ужгород, пл. Кирила і Мефодія 3, біля об?єкту будівництва - раніше зруйнованого ТРК «Україна», у ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , виник протиправний корисливий мотив, направлений на відкрите викрадення чужого майна потерпілого, з метою особистого збагачення.

Так, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , реалізуючи свій раптово виниклий протиправний умисел та корисливий мотив, направлений на відкрите викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, вступили у попередню змову, розподіливши між собою ролі у скоєнні кримінального правопорушення та в момент коли потерпілий розвернувся до ОСОБА_4 обличчям.

ОСОБА_8 підійшовши ззаду, схопив потерпілого за живіт та спільно з ОСОБА_4 почали вимагати, щоб потерпілий показав телефон, на що останній відповів відмовою та почав чинити опір. В результаті потерпілий ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 впали на землю, де ОСОБА_4 намагався вихопити мобільний телефон з кишені потрепілого, а ОСОБА_8 подолати фізичний опір потерпілого. Однак, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою зі співучасником злочину ОСОБА_4 , бажаючи довести злочин, направлений на заволодіння майном потерпілого до кінця, діючи згідно відведеної йому ролі у скоєнні кримінального правопорушення, з корисливих мотивів, з метою подавити волю потерпілого до можливого опору, вкусив зубами за ліве вухо потерпілого, чим заподіяв останньому фізичну біль, тим самим застосував насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров?я потерпілого. Подавивши таким чином волю потерпілого до можливого опору, ОСОБА_4 , з корисливих мотивів, відкрито відібрав з кишені потерпілого мобільний телефон марки «Xiaomi» Redmi Note 10, чорного кольору, з внутрішньою пам?яттю 128 ГБ, з сім картою номер якої « НОМЕР_1 ».

В цей момент, потерпілий ОСОБА_7 усвідомивши, що ОСОБА_4 та ОСОБА_8 відкрито заволоділи вищезазначеним мобільним телефоном, висловив їм вимогу, щоб вони повернули його, однак останні, розуміючи, що їхні дії відкриті, почувши дану вимогу та тримаючи мобільний телефон в руках, продовжили свій злочинний намір та на вимогу потерпілого не відреагували, після чого ОСОБА_4 та ОСОБА_8 покинули місце події, маючи реальну можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд.

Слідчий зазначає, що своїми умисними діями ОСОБА_4 разом із співучасником злочину ОСОБА_8 спричинили потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 3297 грн.

28 липня 2025 року ОСОБА_4 , було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України в межах кримінального провадження №0001501 від 28.07.2025

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними матеріалами, а саме: протоколом огляду місця події, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 , протокол пред?явлення особи для впізнання за фотознімками потерпілому ОСОБА_7 , протокол пред?явлення особи для впізнання за фотознімками потерпілому ОСОБА_7 , протоколом обшуку, протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , протокол огляду предмету, протоколом затримання особи ОСОБА_8 та іншими доказами встановленими досудовим розслідуванням, які дають достатність доказів для підозри ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

29.07.2025 слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області підозрюваному ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 26 вересня 2025 року.

25.09.2025 строк досудового розслідування кримінального провадження продовжено до трьох місяців, тобто до 28.10.2025.

25.09.2025 слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області підозрюваному ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 28 жовтня 2025 року.

Окрім цього слідчий вказує, що на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IХ, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє по теперішній час.

У ході досудового розслідування встановлено, що громадянина України ОСОБА_4 призначено наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 09.05.2024 № 132 на курсанта 1 навчальної роти 1 начального батальйону військової частини НОМЕР_2 та в подальшому зараховано до списків особового складу вказаної військової частини.

Згідно Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У такий спосіб, з моменту затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» N? 64/2022 від 24.02.2022 на території України почав діяти правовий режим воєнного стану, який продовжує діяти і на даний час.

Вимогами статей 17, 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов?язком громадян України.

Стаття 1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» визначає, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов?язком громадян України.

Військовий обов?язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Загальні права та обов?язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут). Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Так, згідно з ст.ст. 5, 6 Статуту, внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров?я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Вимоги цього Статуту зобов?язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Під час проходження військової служби, у відповідності до ст. ст. 6, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, курсант ОСОБА_4 , зобов?язаний був свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати свій військовий обов?язок, не допускати негідних вчинків, точно й вчасно виконувати покладені на нього обов?язки.

В ході проведення досудового розслідування було встановлено, що починаючи з 09 травня 2024 року курсанту ОСОБА_4 , командуванням військової частини НОМЕР_3 відпустка не надавалася, у відрядження він не направлявся, місце служби поза пунктом дислокації військової частини НОМЕР_2 за останнім не визначалося, жодної іншої правової підстави для перебування поза місцем служби не мав.

Натомість, курсант ОСОБА_4 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вимогам Статутів Збройних Сил України та законів України, став на шлях вчинення кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за наступних обставин.

Так, курсант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби призваний під час мобілізації, перебуваючи на посаді курсанта 1 навчальної роти 1 навчального батальйону військової частини НОМЕР_2 , всупереч порушенням вимог ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не бажаючи переносити труднощі військової служби, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу командування частини, 03.06.2024 року, діючи з прямим умислом, самовільно залишив пункт тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_2 , що за адресою АДРЕСА_2 та відсутній без поважних причин на військовій службі по теперішній час, проводячи час на власний розсуд, не пов?язуючи свою діяльність з проходженням військової служби.

30 серпня 2025 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України в межах кримінального провадження № 0000244 від 28.06.2024.

29.09.2025 матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001501 від 28.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та за № 0000244 від 28.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України об?єдні в одне провадження, за об`єднаним кримінальним провадженням залишено реєстраційний №0000244.

Слідчий вказує про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме того, що ОСОБА_4 може:

-переховуватися від органу досудового розслідування, зокрема це підтверджується тим, що ОСОБА_4 вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких, санкція за вчинення якого, згідно ч. 4 ст. 186 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, тому існують ризики, що він не буде виконувати покладені на нього обов?язки та зможе переховуватися від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання винним, а також підтверджується його попередньою поведінкою - він раніше залишив територію військової частини НОМЕР_2 без передбаченого дозволу. Така поведінка свідчить про реальну можливість ухилення від органів досудового розслідування та створює загрозу своєчасності і повноти проведення слідчих дій;

-незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні з метою зміни ним показань на свою користь. Це підтверджується тим, що досудове розслідування по даному кримінальному провадженні триває та останній має реальну можливість спілкуватися з ними, зокрема перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування, вчиняти погрози, умовляння до потерпілого та свідків даного кримінального провадження. У зв?язку з цим, існує ризик тиску на потерпілого та свідків під час перебування підозрюваного на свободі, що може вплинути на хід проведення додаткового допиту та слідчого експерименту з потерпілим та свідками;

-вчинити інше кримінальне правопорушення. Є імовірність, що перебуваючи на волі, може провокувати потерпілого під час його перебування у м. Ужгород та свідків, зводити рахунки, що може призвести до нових кримінальних правопорушень та враховуючи те, що в минулому він уже притягався до кримінальної відповідальності;

-у зв?язку з обмеженими строками досудового розслідування, існує підвищений ризик того, що підозрюваний усвідомлюючи наближення моменту ухвалення рішення у кримінальному провадженні, може вжити активних заходів для ухилення від слідства та суду;

-перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, підтверджується тим, що останній усвідомлюючи тяжкість покарання, яке загрожує у разі визнання його винним, може вдатися до дій які будуть перешкоджати тим чи іншим чином органу досудового розслідування здобути докази злочинної поведінки останнього;

-поширювати за допомогою соціальних мереж, медіа або блогерів неправдиву інформацію, дискредитувати слідство, прокуратуру і суд, впливати на громадську думку, створюючи перешкоди об?єктивному розслідуванні, що може вплинути на свідків і потерпілих, які будуть вагатись давати показання.

Слідчий вказує, що у ході досудового розслідування, виникла необхідність в отриманні висновку судової молекулярно-генетичної експертизи, провести слідчі експерименти з підозрюваним ОСОБА_8 ; провести допити у якості свідків військовослужбовців які проходили службу спільно з ОСОБА_4 у В/ч НОМЕР_2 ; у встановленому ст. ст. 290 - 291 КПК України порядку надати доступ до матеріалів кримінального провадження підозрюваній та її захиснику; скласти та вручити обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування; при необхідності виконати інші необхідні слідчі дії, необхідність в яких може виникнути в ході досудового розслідування по даним кримінальним правопорушенням.

Оскільки строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою завершується 28 жовтня 2025 року, завершити досудове розслідування до вказаних строків неможливо, та разом з тим ризики, які встановлені слідчим суддею застосуванні запобіжного заходу 25 вересня 2025 року не зменшились, просить продовжити строк раніше застосованого запобіжного заходу в межах строку досудового розслідування.

Прокурор у судовому засіданні клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у клопотанні та доданих до нього матеріалах кримінального провадження.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні просив продовжити підозрюваному строк дії запобіжного заходу, який раніше застосований, з розміром застави, який був визначений раніше.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника. Не заперечував проти продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши позицію прокурора, пояснення підозрюваного та його захисника, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Витягом з ЄРДР стверджується, що Ужгородським районним управлінням поліції ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №00000244, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 28.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та 28.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

28.07.2025 ОСОБА_4 було повідомлено про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а саме у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану.

29 липня 2025 року слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_10 було задоволено клопотання слідчого, погодженого з прокурором та винесено ухвалу про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, із визначенням розміру застави - 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 181 680 гривень, строком до 26 вересня 2025 року.

25.09.2025 строк досудового розслідування кримінального провадження продовжено до трьох місяців, тобто до 28.10.2025.

25.09.2025 слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області підозрюваному ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 28 жовтня 2025 року.

29.09.2025 матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001501 від 28.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та за № 0000244 від 28.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України об?єдні в одне провадження, за об?єднаним кримінальним провадженням залишено реєстраційний №0000244.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.10.2025 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000244, відомості про яке 28.06.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за підозрою підозрою ОСОБА_8 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 5 ст. 407 КК України, до чотирьох місяців, тобто до 28 листопада 2025 року.

Згідно з вимогами п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

За правилами ч. 2 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно положень ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно Постанови №14 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2014 року «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою», відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи.

Крім іншого, під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу мають бути оцінені в сукупності всі юридично значимі обставини, визначені в ст. 178 КПК України.

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186 КК України та ч. 5 ст. 407 КК України, за вчинення яких передбачено кримінальну відповідальність у виді позбавлення волі строком від семи до десяти років та від п`яти до десяти років відповідно.

Також, слідчий суддя керується положеннями ч. 1 ст. 178 КПК України, відповідно до яких при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, стосовно можливості переховуватись від органів досудового розслідування, для застосування стосовно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

З практики ЄСПЛ вбачаються та діють принципи конвенційного прецедентного права як підстави для відмови в звільненні особи з-під варти, а саме: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСППЛ «Штегмюллер проти Австрії» від 10.11.1969 року); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя (рішення ЄСППЛ «Вемгофф проти Німеччини» від 27.06.1968 року).

Також слідчий суддя бере до уваги, що Європейський суд з прав людини в рішенні по справі "Нечипорук і Йонкало проти України" в пункті 175 зазначив, що термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30.08.1990, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, що забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Матеріали провадження не містять переконливих відомостей, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя приходить до висновку, що обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися, підозру слід вважати обґрунтованою, є обґрунтовані підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому слідчий суддя вважає, що слід продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до переконання за необхідне продовжити підозрюваному ОСОБА_4 строк тримання під вартою з визначенням розміру застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у межах строку досудового розслідування, а саме: до 28.11.2025 року включно.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 194, 197, 369, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

постановив:

клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 5 ст. 407 КК України, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, а саме до 28 листопада 2025 року включно.

Визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 обов`язків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, у 60 (шістдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить суму 181680 (сто вісімдесят одну тисячу шістьсот вісімдесят) гривень.

Роз`яснити, що ОСОБА_4 або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У разі внесення застави на ОСОБА_4 покласти наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду на першу вимогу;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого судді, суду про зміну свого місця проживання та роботи;

- здати на зберігання до Державної міграційної служби у Закарпатській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що в разі невиконання вищеперерахованих обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення.

Строк дії покладених на ОСОБА_4 обов`язків - до 28 листопада 2025 року.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1