ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3465/25 Справа № 208/5816/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції в кримінальне провадження №00000443 від 04.04.2024 рокуза апеляційними скаргами прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Заводського районного суду міста Кам`янського Дніпропетровської області від 16 вересня 2025 року, яким:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Бєлєбєй, Республіка Башкортостан РФ, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, не працевлаштований, неодружений, зареєстрований та мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого за умисні кримінальні правопорушення, останній раз 25.05.2020 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ст. ст. 186 ч.2, 71 Кримінального кодексу України (далі- КК)до 4 років позбавлення волі, звільнився 05.04.2022 року по відбуттю строку покарання,-

визнано винним та засуджено за ч.1 ст.115 КК до покарання у виді 13 років позбавлення волі.

Початок відбуття строку призначеного ОСОБА_7 покарання рахується з моменту його затримання з 04.04.2024 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили - залишено тримання під вартою.

Цивільні позови по справі не заявлено.

Долю речових доказів та процесальних витрат вирішено відповідно до положень ст.ст.100, 124 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК).

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення за наступних обставин.

Приблизно о 17.00 годині 04.04.2024 року, ОСОБА_7 перебував в квартирі раніше знайомого йому ОСОБА_11 , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ними стався конфлікт.

В ході зазначеного конфлікту у ОСОБА_12 раптово виник протиправний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_13 , реалізуючи який він приблизно о 17.05 годині, тримаючи в руці схожий на ніж предмет, який мав при собі, перебуваючи навпроти потерпілого, діючи цілеспрямовано та розуміючи, що шляхом нанесення удару зазначеним предметом у місце розташування життєво важливих органів людини можливо позбавити її життя, передбачаючи такі наслідки та свідомо допускаючи їх настання, наніс ним ОСОБА_13 один удар в область грудної клітки праворуч.

В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_12 , ОСОБА_13 заподіяно проникаюче колото-різане поранення передньої поверхні грудної клітки справа за ушкодженням правої легені, яке супроводжувалося внутрішньо-плевральною та зовнішньою кровотечею, що призвело до розвитку гострої крововтрати. Зазначені ушкодження, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, по ознаці небезпеки для життя, в даному випадку викликали смерть потерпілого, яка настала на місці події до 17.15 годині 04.04.2024 року.

Реалізувавши свій умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_13 , ОСОБА_12 утримуючи при собі схожий на ніж предмет, залишив місце вчинення кримінального правопорушення.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.1 ст. 115 КК, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінапльного провадження, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 та правову кваліфікацію його дій за ч.1 ст. 115 КК, порушує питання про скасування вироку в частині призначеного покарання у звязку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через мякість.

Вважає, що судом в повній мірі не було враховано, що ОСОБА_7 вчинив особливо тяжкий злочин, заподіявши своїми діями ОСОБА_13 тяжке тілесне ушкодження, про що свідчить висновок СМЕ.

Крім того, як зазнаначає апелянт, ОСОБА_7 унаслідок достатнього життєвого досвіду не міг не усвідомлювати, що в наслідок ножового удару могли бути ушкоджені життєво важливі органи потерпілого, що незалужно від повноти і своєчасності надання йому медичної допомоги, могло потягти смерть, що фактично і відбулося.

Отже прокурор вважає, що з боку обвинуваченого відбулася демонстратива зневага до життя та здоровя особи, які відповідно до ст.3 Конституції України визнаються найвищою соціальною цінністю. Невід`ємне право особи на життя гарантоване ст.27 Конституції України та передбаченим цією нормою обов`язком держави щодо захисту такого.

Зазначена норма прямої дії зумовлює обов`язок органу судової влади принципово реагувати на кожен випадок спричинення небезпеки життю та здоров`ю особи з метою упередження таких проявів у майбутньому як з боку суб`єкта злочину, так і з боку інших осіб.

Таким чином, на переконання прокурора, за наведених обставин призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років не відповідає вимогам ч.2 ст.50 КК, оскільки у цьому випадку такої мети покарання, як виправлення засудженого та упередження вчинення ним нових злочинів не буде досягнуто.

Окрім того у поданій апеляційній скарзі прокурор вказує на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

Аргументує тим, що суд першої інстнації в порушення вимог ч.5 ст.72 КК не зарахував у строк покарання обвинуваченого ОСОБА_7 строк його попереднього увязнення, починаючи з 04 квітня 2024 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

З урахуванням вищенаведеного прокурор просить апеляційний суд вирок Заводського районного суду міста Кам`янського Дніпропетровської області від 16 вересня 2025 року скасувати в частині призначеного покарання та в цій частині ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.115 КК та призначити йому покарання у виді 14 років позбавлення волі.

Включити до резолютивної частини вироку посилання на необхідність застосування ч.5 ст.72 КК та зарахувати у строк покарання обвинуваченого ОСОБА_7 строк його попереднього увязнення, починаючи з 04 квітня 2024 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі захисник вважає вирок суду першої інстнації незаконним та необгрунтованим, таким, що підлягає скасуванню у звязку з невідповідністю висновків суду, викладеним у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Стверджує, що суд упереджено вважав встановленими обставини доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК, які недоведені достатніми та допустимими доказами. Вважає, що суд першої інстанції, всупереч вимогам статей 91, 94, 370, 374 КПК, не провів повного та неупередженого судового розгляду, визнавши доведеним вину ОСОБА_7 на підставі наданих стороною обвинувачення доказів, а саме поясненнями потерпілого ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та письмовими доказами.

Між тим, на переконання захисника, висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки не підтверджуються в сукупності дослідженими доказами та спростовуються чіткими та послідовними показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 .

На думку апелянта, під час судового розгляду судом було зясовано, що ОСОБА_7 не причетний до вчинення даного злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК, а суд, за наявності передбачених п.3 ч.1 ст.284 КПК підстав для закриття кримінального провадження у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливостей їх отримати, цього не зробив, чим істотно порушив вимоги КПК.

З огляду на вищенаведене захисник просить скасувати вирок Заводського районного суду міста Кам`янського Дніпропетровської області від 16 вересня 2025 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 та на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПКзакрити кримінальне провадження відносно обвинуваченого за ч.1 ст.115 КК у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 в суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

В судове засідання апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_14 не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, але його неявка, відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши захисника та обвинуваченого на підтримку доводів поданої стороною захисту апеляційної скарги, які просили скасувати вирок та закрити кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК, одночасно заперечували проти задоволення апеляційний скарги прокурора; вислухавши думку прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення у повному обсязі, але заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПКсуд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Однією із загальних засад кримінального провадження, передбачених п.10 ч.1 ст.7 та ст.17 КПК, є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 ККпри обставинах, встановлених вироком суду, а також правова кваліфікація його дій, основані на зібраних по справі та перевірених судом доказах, являються обґрунтованими та належним чином мотивованими.

Відповідно до положень статті 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно статей 85 та 86 КПК належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно ч.ч.1,4 ст.95 КПК показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 та п.3 ч.2 ст.99 КПК документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати, зокрема, складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії.

Будучи допитаним у суді обвинувачений ОСОБА_7 свою провину в інкримінованому кримінальному правопорушенні не визнав та пояснив, що загиблий ОСОБА_21 його знайомий, і майже 15 років вони перебували у дружніх стосунках, але останнім часом стали сваритись. Напередодні він дзвонив ОСОБА_22 та між ними знову відбувся словесний конфлікт. 04.04.2024 року він вийшов з СІЗО. В другій половині доби він перебував в під`їзді де мешкає ОСОБА_22 , спускався сходами від знайомого. На першому поверсі, де розташована квартира ОСОБА_22 , останній відкривши двері його гукнув. Перебуваючи в алкогольному сп`янінні ОСОБА_22 напав на нього, бив палицею. Потім побачив у ОСОБА_22 ніж. В цей час ОСОБА_22 вже перебував в квартирі, а він зовні на площадці, намагаючись двері зачинити. ОСОБА_22 намагався двері відкрити. Двері тягались назад - вперед, і можливо в цей час і відбулось самопоранення потерпілого. Вбивати ОСОБА_22 наміру не мав. Згодом дізнався, що ОСОБА_13 помер.

Незважаючи на не визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_7 , його вина підтверджується дослідженими під час судового розгляду та наведеними у вироку наступними доказами.

Так, допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_14 пояснив, що загиблий є його сином. З обвинуваченим він не знайомий. Син мешкав один за адресою АДРЕСА_3 . Не знає, працював син чи ні. Грошей ніколи в нього не просив. Ввечері 04.04.2024 року йому зателефонували хлопці та повідомили, що ОСОБА_22 вбили. Він приїхав за місцем мешкання сина, але його не впустили, оскільки проводили слідчі дії. Винну особу просить покарати на розсуд суду.

Допитаний судом свідок ОСОБА_15 пояснив, що ОСОБА_12 раніше знав. Вони проживали на одному районі, відносин між ними ніяких не було. З потерпілим у нього дружні стосунки з дитинства. Мешкали в одному будинку. Він в четвертому під`їзді, а ОСОБА_22 в шостому. Близько 17.00 годині 04.04.2024 року, він сидів на кухні, вікна якої виходять у двір будинку. Почув сильні стуки у двері в під`їзді. Подумав, що щось трапилось. Він вийшов на вулицю, де неподалік від шостого під`їзду побачив ОСОБА_12 , який йшов від нього. Він підійшов до шостого під`їзду, де побачив, що з вікна своєї квартири, розташованого на першому поверсі, виліз ОСОБА_22 та попросив викликати швидку допомогу. На питання: «Що трапилось?», відповів « ОСОБА_23 », після чого почав з`їжджати на підвіконні поклавши голову.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що з ОСОБА_12 знайома візуально. Бачила, коли той приходив до її сусіда ОСОБА_13 , який живе через стінку. Близько 17.00 годині 04.04.2024 року, вона з чоловіком сиділа на кухні, почули стук у вхідні двері. Вийшли на вулицю де побачили ОСОБА_12 . Побачила, як ОСОБА_13 відчинив вікно своєї квартири на першому поверсі. Тіло його було закривавлене.

Свідок ОСОБА_17 пояснив суду, що знайом з ОСОБА_24 . Вони мешкають в одному під`їзді. ОСОБА_22 мешкає на першому поверсі. Він проживає на 5 поверсі. ОСОБА_12 знав візуально, ніяких відношень між ними не було. 04.04.2024 року був день його народження. Разом з ОСОБА_22 сиділи на подвір`ї. В цей час ОСОБА_13 зателефонував ОСОБА_12 . Під час телефонної розмови ОСОБА_22 нервував, потім пішов додому. Він пішов додому приблизно через 5 хвилин. Зайшовши до квартири, почув стук у вхідні двері. Подивившись у вікно, побачив чоловіка у чорному. Не бачив щоб до ОСОБА_22 хтось заходив. Вже потім побачив ОСОБА_22 мертвим на підвіконні квартири. ОСОБА_22 характеризує як не конфліктну людину.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснив, що ОСОБА_22 знав з дитинства, підтримували дружні стосунки. Їхні будинки розташовані неподалік один від одного. Знайомий з обвинуваченим, відносини звичайні. 04.04.2024 року він виходив з під`їду свого дома № 27 по вул. С. Коновалова. Зустрів ОСОБА_12 , який схопив його правою рукою за шию. Тримаючи в правій руці кухонний ніж сказав: «Шо ви там базарите», після чого рукояткою злегка стукнув по голові. Вони відштовхнулись один від одного, після чого ОСОБА_12 вдарив його кухонним ножем по руці. Звернувся до лікарні. Повернувшись з лікарні дізнався, що ОСОБА_12 вбив ОСОБА_22 . В цей же день проводили впізнання.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснила, що працює в лотку, та візуально знає обвинуваченого. Влітку в неї був з ним конфлікт, коли він зайшов всередину лотку. Вона стала його виганяти і він вдарив її. Приблизно з 17 до 18 години 04.04.2024 року, ОСОБА_12 прийшов до лотку в чорному одязі. З карману, лезом вверх у нього сторчав закривавлений ніж. На ножі був якийсь напис. Для впізнання ніж їй не надавали. Коли побачила ніж злякалась та відскочила. ОСОБА_12 купив та випив стакан коньяку.

Свідок ОСОБА_20 суду пояснила, що раніше обвинуваченого не знала, потерпілого раніше бачила. Вона живе з ним в одному під`їзді. Потерпілий на першому поверсі, а вона на 4 поверсі. В денний час 04.04.2024 року, вона гуляла з дитиною біля під`їзду. Також на вулиці гуляла сусідка ОСОБА_25 , вони з нею спілкувались. Почула гучний стук в двері під`їзду. Через кілька хвилин відчинилось вікно у ОСОБА_22 . Він тримався за живіт сказавши, що ножове поранення. ОСОБА_26 викликати «швидку», при цьому піднявши светр. Лилася кров. Вона викликала швидку допомогу. З дверей вийшов чоловік у чорному одязі з капюшоном та чорних кросівках. Сусід ОСОБА_27 крикнув йому: «Стой» Чоловік у чорному одязі крикнув ОСОБА_27 : «Ну давай подойди ко мне».

По приїзду швидкої допомоги вона, ОСОБА_25 та ОСОБА_27 відійшли. ОСОБА_25 стояла на стільці та тримала ОСОБА_22 на підвіконні. Вийшов ще сусід, який заліз через вікно та відчини двері потерпілого з середини.

Також місцевий суд дослідив і взяв до уваги, у тому числі, такі докази.

- витяг з ЄРДР від 04.04.2024 року, як підстави початку досудового слідства, з правовою кваліфікацією за ч.1 ст. 115 КК України, з фабулою, що 04.04.2024 р. до Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення про те, що по АДРЕСА_3 невідома особа вчинила умисне вбивство ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом нанесення ножового поранення (т.2 а.с.1);

- протокол огляду місця події, яким зафіксовано обстановку на місці вчинення злочину, описані виявлені тілесні ушкодження на тілі загиблого, вилучені змиви слідів, папілярні візерунки на ліпких стрічках, куртку червоно-чорного кольору, грошові кошти, мобільний телефон марки ERGO F244, змиви з рук загиблого, зрізи нігтьових пластин, мікрочастки (т.2 а.с. 12-33);

- висновок судово-медичної експертизи № 639к від 04.05.2024 року, згідно якого причиною смерті ОСОБА_11 є проникаюче колото-різане поранення передньої поверхні грудної клітки справа з ушкодженням правої легені, яке супроводжувалось внутрішньо-плевральною та зовнішньою кровотечею, що призвело до розвитку гострої крововтрати, про що свідчить наявність вищезазначених ушкоджень та морфологічні ознаки, виявлені при дослідженні трупу та при судово-гістологічному дослідженні (островчасті трупні плями, 2600 мл. рідкої темно-червоної крові в правій плевральній порожнині, нерівномірне кровонаповнення внутрішніх органів, крововиливи на внутрішній оболонці серця та на сосочкових м`язах, недокрів`я судин, паренхіматозна дистрофія у міокарді, розповсюджені ділянки масивних інтраальвеолярних крововиливів, численні еритроцити в просвіті деяких бронхів, ділянки емфіземи у легенях, нерівномірне кровонаповнення судин нирок, спазм деяких судин у воротах, повнокров`я судин юкстамедулярної зони, малокрів`я капілярів гломерул у нирках, нерівномірне кровонаповнення судин у печінці)

При дослідженні трупа знайдено: проникаюче колото-різане поранення передньої поверхні грудної клітки справа з ушкодженням правої легені (рана веретеноподібної форми, при зведені країв лінійної форми, краї рани рівні, не осадженні, нижній кінець закруглений, верхній гостро кутовий, стінки рани рівні, рана переходе в рановий канал з переду назад, декілька справа наліво, з ушкодженням міжреберних м`язів, 3,4-го ребер, пристінкової плеври, верхньої та середньої долів правої легені) відноситься до тяжких тілесних Ушкоджень, по ознаці небезпеки для життя, в даному випадку викликало смерть (п. п. 2.1.3. Наказ №6. МОЗ України від 17.01.1995 року) Враховуючи характер рани на передній поверхні грудної клітки справа, перевагу глибини ранового каналу над довжиною, експерт вважає, що поранення сколото-різане і заподіяне сплощеним колюче-ріжучим предметом, з шириною клинка протягом поринулої частини не більше 30,0 мм, який мав гостре лезо та обух, товщиною близько 1,7 мм. Примітка: ширина клинка товщина обуха приведені без урахування скорочувальних властивостей шкіри. В результаті рентгено-флуоресцентного дослідження шматка шкіри з передньої поверхні грудної клітини справа з раною від трупу ОСОБА_11 1988 року народження, в рані виявлено міст заліза і кремнію.

Проникаюче колото-різане поранення передньої поверхні грудної клітки справа виникло не задовго (за декілька десятків хвилин) до настання смерті.

Проникаюче колото-різане поранення передньої поверхні грудної клітки найбільш ймовірно заподіяно при вертикальному положенні тіла, або після поранення знаходився у вертикальному положенні, про що свідчить наявність вертикальних потьоків крові та плям на взутті.

Чотири синця на передній поверхні грудної клітки зліва між 2-м та 6-м ребрами між біля грудинкою та середне-ключичною лініями відносяться до легких тілесних ушкоджень, які мають незначні скороминущі наслідки (п. п. 2.3.5. Наказ №6, МОЗ України від 17.01.1995 року), виникли внаслідок дії тупого твердого предмета, предметів, або при ударі о такі, незадовго до настання смерті та в прямому причинному зв`язку з настанням смерті не знаходяться.

Проникаюче колото-різане поранення передньої поверхні грудної клітки справа знаходиться в прямому причинному зв`язку є настанням смерті.

При судово-токсикологічному дослідженні у крові із трупа ОСОБА_11 , 1988 року народження, не виявлені: метиловий, етиловий, ізопропіловий, пропіловий, ізобутиловий, бутиловий, ізоаміловий, аміловий спирти.

При дослідженні трупу знайдені морфологічні ознаки наступних захворювань виражена дифузна переважно дрібнокраплева жирова дистрофія печінки, хронічний гепатит з ознаками активності запалення.

Враховуючи стан трупних явищ під час під час огляду на місці події «... Шкіряні покрова декілька прохолодні на відкритих ділянках теплі під одягом. Трупне заклякання добре виражене в нижній щелепі відсутнє в кінцівках... Трупні плями синюшно-багрові, слабо виражені, розташовані на задній поверхні тіла. При трикратному натисканні впродовж 3с. з зусиллям відновлюють свій колір через 10-11 сек (час 20год. 15хв). Температура в 2кг/см? зникають та приміщенні 13,8 С, температура в прямій кишці 34,2 С° (час 20 год. 18 хв.) Ознаки гниття не виражені...» та під час дослідження трупа в морзі «...Трупні плями островчасті, слабо виражені, багрово-синюшні розташовані на задній поверхні тіла, при 3-х кратному натисканні динамометром з силою 2кг на см? протягом 3-х секунд, блідніють та відновлюють свій колір через 9-10 хвилин (09:15 годин 05.04.24 року)...» експерт вважає, що смерть його настала близько 3-4-x годин до огляду трупа на місці події, що відповідає близько 16.15 17.15 годин 04.04.2024 pоку (т. 3 а.с. 8-12);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, відповідно до якого свідок ОСОБА_28 впізнає ОСОБА_12 , який 04.04.2024 року, приблизно після 17 години, стояв між 5 та 6 під`їздом за адресою: АДРЕСА_3 , був збуджений та кричав: «Єй в красном иди сюда» та потім втік, додатки та фото таблиці до слідчої дії (т.2 а.с. 99-104);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, відповідно до якого свідок ОСОБА_29 впізнає обвинуваченого ОСОБА_7 як чоловіка, який 04.04.2024 року приблизно об 17.30 год. перебував у дворі будинку АДРЕСА_4 та тримав ніж у руці (т.2 а.с. 113-118);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, відповідно до якого свідок ОСОБА_30 впізнає ОСОБА_12 як невідомого чоловіка, який 04.04.2024 року приблизно об 17.30 годині, перебував біля під`їзду № 4 будинку АДРЕСА_5 (т.2 а.с. 123-128);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, відповідно до якого свідок ОСОБА_31 впізнав ОСОБА_12 як чоловіка, який приблизно о 17.30 годині 04.04.2024 року, неподалік під`їзду «, за адресою: АДРЕСА_4 , перебував в неадекватному стані, конфліктував, хапав його за шию та тримав в руках ножа з чорною рукояткою та широким лезом, лезо середньої довжини, після чого вдарив його ножем поруці, додатки та фото таблиця (т.3 а.с. 92-97);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, відповідно до якого свідок ОСОБА_32 впізнала ОСОБА_12 , який приблизно о 17 годині 04.04.2024 року прийшов до кіоску в якому вона працює, де придбав спиртні напої. Коли вживав спиртні напої, побачила, що з кишені куртки стирчало лезо ножа в крові, а рукоятка була в кишені, додатки та фото таблиці до слідчої дії (т.2 а.с. 84-87);

- висновок судово-дактилоскопічної експертизи № СЕ-19/104-24-16262-Д від 18.04.2024 року, відповідно до якого, п`ять слідів папілярних узорів рук розмірами 12х19 мм, 31х10 мм, 19х10 мм, 31х12 мм, 35х13 мм, які придатні для ідентифікації за ними особи, і вилучені під час огляду місця події 04.04.2024 року, залишені, відповідно, вказівним пальцем, мізинцем, безіменним, середнім пальцями лівої руки, особи дактилоскопічна карта якої заповнення на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.2 а.с. 138-148);

- висновок судово-імунологічної експертизи № 637/1057-БД, відповідно до якого при серологічному дослідженні зразка крові групи ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявлений антиген А, що не виключає можливості приналежності його крові групи А з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВ0.

Кров громадянина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВ0 (т.2 а.с. 171-173);

- висновок судово-імунологічної експертизи № 637/1058-БД, згідно якого на представлених для дослідження двох фрагментів марлі зі змивами з рук потерпілого ОСОБА_11 (об`єкти № № 3,4) встановлена наявність крові, виявлений гемоглобін людини.

Отриманий результат дослідження не виключає можливості походження слідів крові від підозрюваного ОСОБА_7 для крові якого антиген А, виявлений в цих слідах, є основним групо-специфічним фактором.

Отриманий результат не виключає можливості походження слідів крові від потерпілого ОСОБА_11 , для крові якого антиген А, виявлений в цих слідах, є основним групо-специфічним фактором (т.3 а.с. 23-26);

- висновок судово-імунологічної експертизи № 637/1059-БД, відповідно до якого в піднігтьовому вмісті правої та лівої руки потерпілого (трупа) ОСОБА_11 (об`єкти №№ 1, 2) та на одному з фрагментів дактилоплівки (об`єкт №3 мікрочастки з правої долоні ОСОБА_11 ) встановлена наявність крові з вмістом гемоглобіну людини.

Отриманий результат не виключає можливості походження слідів крові (об`єкти №№ 1, 2, 3) від підозрюваного ОСОБА_7 , для крові якого антиген А, виявлений в цих слідах, є основним групо-специфічним фактором.

Отриманий результат не виключає можливості походження слідів крові (об`єкти №№1, 2, 3) від потерпілого ОСОБА_11 , для крові якого антиген А, виявлений в цих слідах, є основним групо-специфічним фактором.

В піднігтьовому вмісті правої руки підозрюваного ОСОБА_7 (об`єкт №5) встановлена наявність крові з вмістом гемоглобіну людини; клітини з ядрами та мікрочастки тканин людини не виявлені.

Отриманий результат не виключає можливості походження сліду крові (об`єкт №5) від підозрюваного ОСОБА_7 , для крові якого антиген А, виявлений в цьому сліді, є основним групо-специфічним фактором.

Отриманий результат не виключає можливості походження сліду крові (об`єкт №5) від потерпілого ОСОБА_11 , для крові якого антиген А, виявлений в цьому сліді, є основним групо-специфічним фактором (т. 3 а.с. 28-32);

- висновок судово-імунологічної експертизи № 637/1060-БД, відповідно до якого на наданій на дослідження марлевій серветці зі змивом з вхідної двері квартири з внутрішньої сторони, вилученого 04.04.2024 року в ході огляду місця події (об`єкт № 2), встановлена наявність крові з вмістом гемоглобіну людини.

Отриманий результат не виключає можливості походження вказаного сліду за рахунок крові, в тому числі і від ОСОБА_11 .

На наданій на дослідження марлевій серветці зі змивом з поверхні підвіконня надворі, вилученого 04.04.2024 року в ході огляду місця події (об`єкт 3), встановлена наявність крові з вмістом гемоглобіну людини.

Отриманий результат не виключає можливості походження вказаного сліду за рахунок крові, в тому числі і від ОСОБА_11 .

На наданій на дослідження марлевій серветці зі змивом з поверхні підлоги під`їзду перед вхідними дверима до квартири АДРЕСА_6 , вилученого 04.04.2024 року в ході огляду місця події (об`єкт 4), встановлена наявність крові з вмістом гемоглобіну людини.

Отриманий результат не виключає можливості походження вказаного сліду за рахунок крові, в тому числі і від ОСОБА_11 .

На наданій на дослідження марлевій серветці зі змивом з підлоги в коридорі квартири, вилученого 04.04.2024 року в ході огляду місця події (об`єкт 5), встановлена наявність крові з вмістом гемоглобіну людини.

Отриманий результат не виключає можливості походження вказаного сліду за рахунок крові, в тому числі і від ОСОБА_11 (т. 3 а.с. 34-39);

- висновок судово-цитологічної експертизи № 637/1061-БД, відповідно до якого на фужері, вилученого 04.04.2024 року в ході огляду місця події (об`єкт № 3), встановлена наявність слини, клітини слизової оболонки ротової порожнини не виявлені.

Отримані результати дослідження, не виключають можливості висловитися, що сліди слини в слідах на фужері (об`єкт №3) могли утворитися за рахунок змішування їх від декількох осіб з різним сполученням виявлених антигенів, і в цьому випадку не виключається можливість домішку слини в слідах як потерпілого ОСОБА_13 , так і підозрюваного ОСОБА_12 , враховуючи групову приналежність їх крові (т. 3 а.с. 41-45);

- висновок судово-цитологічної експертизи № 637/1062-БД, відповідно до якого на двох білих пластикових стаканчиках, вилучених 04.04.2024 року в ході огляду місця події (об`єкти № №1;4), що були надані на дослідження, встановлена наявність слини та знайдені клітини слизової оболонки ротової порожнини.

Отримані результати дослідження припускають походження слини ОСОБА_12 на об`єктах №№ 1;4 у вигляді суміші слини з особою (особами), груповій властивостям слини якої (яких) властивий виявлений антиген В ізосерологічної системи АВ0.

Отримані результати дослідження припускають походження слини ОСОБА_13 на об`єктах №№ 1;4 у вигляді суміші слини з особою (особами), груповій властивостям слини якої (яких) властивий виявлений антиген В ізосерологічної системи АВ0 (т. 3 а.с. 46-51);

- висновок судово-імунологічної експертизи № 637/1064-БД, відповідно до якого на одязі вилученому у ОСОБА_7 : в двох слідах на штанах (об`єкти №№ 19,21), та в одному сліді на кросівці на праву ногу (об`єкт № 26) встановлена наявність крові з вмістом гемоглобіну людини.

Отримані результати дослідження не виключають можливості походження крові у зазначених об`єктах як від потерпілого ОСОБА_11 , так і від підозрюваного ОСОБА_7 , як від кожного окремо, так і від обох разом (т. 3 а.с. 58-61);

- висновок судово-імунологічної експертизи № 637/1065-БД, відповідно до якого в слідах на куртці, вилученій при огляді місця події (об`єкти №№ 1, 17), встановлена наявність крові з вмістом гемоглобіну людини.

Отримані результати дослідження не виключають утворення слідів за рахунок крові потерпілого ОСОБА_13 .

Отримані результати дослідження не виключають утворення слідів за рахунок крові підозрюваного ОСОБА_12 , крім того, не виключена можливість утворення їх й за рахунок крові інших осіб з такою самою групою крові (т. 3 а.с. 63-67);

Предмети дослідження визнанні у справі речовими доказами: змив із поверхні з вхідних дверей, змив речовини бурого кольору з підвіконня, п`ять липких стрічок із папілярними візерунками, два пластикові стаканчики виявлені у кімнаті № 2, куртку червоно-чорного кольору, грошові кошти - 3 (три) купони по 20 гри, мобільний телефон марки ERGO F244, запальничка та ключ, змив РБК з підлоги під`їзду перед входом до квартири, змив РБК з підлоги коридору квартири, ніж виявлений у коридорі квартири, лезо ножа без рукоятки, зрізи нігтьових пластин, змиви, мікрочастини з рук трупу ОСОБА_11 , скляний фужер, стаканчик пластиковий блакитний, скляна банка з вмістом, зрізи нігтьових пластин, змиви, з правої та лівої руки, відтиски пальців рук та долонь з правої та лівої руки (т.2 а.с. 38-42, 44-47);

- висновок судово-медичної (генетичної) експертизи № 894/1423-БД, відповідно до якого із зразка крові потерпілого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримані препарати ДНК, встановлений їх генотип.

Із зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримані препарати ДНК, встановлений їх генотип.

Із слідів крові на спортивних штанах (об. №№3,4) та кросівці на праву ногу (об.№5), вилучених у підозрюваного ОСОБА_7 , отримані препарати ДНК чоловічої генетичної статі, встановлений їх генотип.

Проведений молекулярно-генетичний порівняльний аналіз виявив спів падання генотипу досліджених слідів крові на спортивних штанах (об. №№ 3,4) та кросівці на праву ногу (об. № 5), вилучених у підозрюваного ОСОБА_7 , 3 генотипом потерпілого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ДНК цих слідів крові може походити від потерпілого ОСОБА_11 з ймовірністю не менше 99,999988%. Частота поширення подібної комбінації генетичних ознак складає 0,12-10". Це означає, що вказана комбінація генетичних ознак зустрічається у 0,12 чоловіків на 10 квадрильйонів.

Проведений молекулярно-генетичний порівняльний аналіз виявив не спів падання генотипу слідів крові на спортивних штанах (об. №№3,4) та кросівці на праву ногу (об. №5), вилучених у підозрюваного ОСОБА_7 , з генотипом самого підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.3 а.с. 99-104);

Предмети дослідження визнані у справі речовими доказами: одяг вилучений у Адильметова - куртку, штани спортивні, кросівки (т.2 а.с. 43);

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 273 ОСОБА_7 в період інкримінованого діяння виявляв і в даний час виявляє психічні розлади у формі емоційно нестійкого розладу особистості. Іспитований у період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, міг усвідомлювати свої дії(бездіяльність) і керувати ними. За своїм психічним станом іспитований у теперішній час також може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Застосування примусових засобів медичного характеру не потребує (т.2 а.с. 234-236).

Зазначені докази були ретельно проаналізовані судом першої інстанції з точки зору їх належності та допустимості, й правомірно визнані судом такими, що зібрані відповідно до вимог кримінального процесуального закону, вони є допустимими та такими, що їх сукупність безпосередньо вказує на вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 діянь, інкримінованого йому стороною обвинувачення.

При цьому суд проаналізував версію обвинуваченого про те, що під час події, він знаходячись в під`їзді де мешкав ОСОБА_33 , спускався від знайомого на перший поверх. Його покликав ОСОБА_13 , який перебував в алкогольному сп`янінні та напав на нього, палицею почав забивати до кута, тоді він дістав ніж, який взяв для заточування та вдарив його. Вбивати його не мав наміру, хотів лише налякати, в квартиру не заходив, згодом дізнався що ОСОБА_13 помер, та дійшов висновку, що зазначена лінія захисту знаходиться в повному протиріччі з дослідженим доказами.

З такими висновками погоджується й суд апеляційної інстанції, оскільки вони повністю узгоджуються з дослідженими судом доказами у їх сукупності та спростовують твердженнями сторони захисту про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства потерпілого ОСОБА_11 .

При цьому суд першої інстанції ретельно перевірив версіюсторони захисту щодо можливих ознак в діях обвинуваченого ОСОБА_7 необхідної оборони та обгрунтовано з цього приводу послався на правову позицію ККС ВС від 12 травня 2020 року у справі №748/1226/18 стосовно такої оборони у ситуації бійки.

«Відповідно до частини 1 статті 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається … від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Частиною 2 статті 36 КК передбачено, що кожен має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади для захисту від суспільно небезпечного посягання.

Водночас вирішення питання, чи перебував засуджений у стані необхідної оборони, залежить від сукупності обставин, установлених під час розгляду справи. Зокрема, на підставі всієї сукупності обставин має бути встановлено, чи зазнала особа посягання та чи були її дії зумовлені захистом від такого посягання»

Так, спростовуючи версію сторони захисту щодо наявності необхідної оборони в діях обвинуваченого ОСОБА_7 , місцевий суд у вироку зазначив, що відповідно до висновку експерта № 486-Е від 05.04.2024 року у ОСОБА_7 виявлені синці на задній поверхні ліктьових суглобів, садни на задній поверхні правого ліктьового суглобу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які мають незначні скороминущі наслідки (п.п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу № 6, МОЗ України від 17.01.1995 року).

Ушкодження виникли внаслідок дії тупого твердого предмета, предметів, або при ударі о подібні предмети. Враховуючи характер ушкоджень, процеси їх загоєння, експерт вважає давність їх утворення близько доби на момент огляду (приблизно 04.04.2024 року) (т.2 а.с. 211).

Згідно висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_13 , окрім ножового поранення, у нього виявлено чотири синця на передній поверхні грудної клітки зліва між 2-м та 6-м ребрами між біля грудинкою та середне-ключичною лініями, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які мають незначні скороминущі наслідки, виникли внаслідок дії тупого твердого предмета, предметів, або при ударі о такі, незадовго до настання смерті та в прямому причинному зв`язку з настанням смерті не знаходяться (т. 3 а.с. 8-12).

Отже, оцінюючи висновки зазначених експертиз, час заподіяння синців та саден у обох досліджених, пояснення ОСОБА_12 щодо наявності бійки з потерпілим, суд дійшов аргументованого висновку про те, що вони свідчать про попередній конфлікт між загиблим і обвинуваченим. Здійснюючи порівняльний аналіз між тілесними ушкодженнями, їх співвідношенням, суд зазначає про відсутність доказів акту суспільно небезпечного посягання зі сторони ОСОБА_13 на ОСОБА_12 .

Тому суд встановив повну невідповідність захисту обвинуваченого у виді удару ножем в область розташування життєво важливих органів потерпілого, небезпечності самого посягання.

Таким чином судом було констатовано, що визначальним у поведінці обвинуваченого було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому, розправитися, і такі дії за своїми ознаками не становлять ознак будь-якої оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Окремо, суд у вироку зазначив, що у відповідності до судово-медичної експертизи тіла ОСОБА_13 , «при судово-токсикологічному дослідженні у крові із трупа ОСОБА_11 , 1988 року народження, не виявлені: метиловий, етиловий, ізопропіловий, пропіловий, ізобутиловий, бутиловий, ізоаміловий, аміловий спирти (т.3 а.с. 8-12), що у свою чергу об`єктивно спростовує пояснення обвинуваченого ОСОБА_12 про те, що потерпілий ОСОБА_13 на час заподіяння йому тілесних ушкоджень перебував в стані будь-якого сп`яніння.

Також суд взяв до уваги пояснення ОСОБА_12 про те, що він 04.04.2024 року вийшов з СІЗО.

Висновком судово-дактилоскопічної експертизи встановлено, що п`ять слідів папілярних узорів рук вилучені під час огляду місця події 04.04.2024 року, залишені, відповідно, вказівним пальцем, мізинцем, безіменним, середнім пальцями лівої руки ОСОБА_12 (т.2 а.с. 138-148).

Виходячи з наведеного, судом було встановлено факт перебування ОСОБА_12 в квартирі ОСОБА_13 , що об`єктивно спростовує пояснення обвинуваченого про те, що в квартиру до потерпілого він не заходив.

Вподальшому, як зазначив суд у вироку, обвинувачений ОСОБА_12 змінив свої покази та пояснив суду про його бійку з п`яним ОСОБА_13 , який накинувся на нього біля своєї квартири. ОСОБА_22 напав на нього, бив палицею. Потім він побачив у ОСОБА_22 ніж. В цей час ОСОБА_22 вже перебував в квартирі, а він зовні на площадці, намагаючись двері зачинити. ОСОБА_22 намагався двері відкрити. Двері тягались назад - вперед, і можливо в цей час і відбулось самопоранення потерпілого. Вбивати ОСОБА_22 наміру не мав. Згодом дізнався що ОСОБА_13 помер.

Ця версія про події також була належним чином перевірена судом та визнана неспроможною з огляду на те, що згідно висновку експертизи ОСОБА_13 на час заподіяння йому тілесних ушкоджень в стані будь-якого сп`яніння не перебував, а відповідно до дактилоскопічної експертизи встановлено факт перебування ОСОБА_12 в квартирі ОСОБА_13 .

В піднігтьовому вмісті правої руки підозрюваного ОСОБА_7 (об`єкт №5) встановлена наявність крові з вмістом гемоглобіну людини, яка може походити як від самого ОСОБА_12 , так і від потерпілого ОСОБА_11 (т. 3 а.с. 28-32).

Генетичною експертизою встановлено, що на штанах та кросівках ОСОБА_12 виявлені сліди крові потерпілого ОСОБА_13 і вказана комбінація генетичних ознак зустрічається у 0,12 чоловіків на 10 квадрильйонів.

Генотип слідів крові на зазначених об`єктах не може походити від ОСОБА_12 (т.3 а.с. 99-104).

Оцінюючи ці докази, суд дійшов обгрунтованого висновку про неможливість забруднення ОСОБА_12 слідами крові потерпілого, перебуваючи від нього за дверима квартири.

Суд, з огляду на показання свідків, врахував й агресивну поведінку самого обвинуваченого ОСОБА_12 , яка безперечно підтверджена поясненнями:

свідка ОСОБА_17 : « ОСОБА_13 зателефонував ОСОБА_12 . Під час телефонної розмови ОСОБА_22 нервував, потім пішов додому. ОСОБА_22 характеризує як не конфліктну людину»;

свідка ОСОБА_15 : «він вийшов на вулицю, де неподалік від шостого під`їзду побачив ОСОБА_12 який йшов від нього. Він підійшов до шостого під`їзду, де побачив, що з вікна своєї квартири, розташованого на першому поверсі, виліз ОСОБА_22 та попросив викликати швидку допомогу. На питання: «Що трапилось?», відповів « ОСОБА_23 », після чого почав з`їжджати на підвіконні поклавши голову»;

свідка ОСОБА_20 : «04.04.2024 року, вона гуляла з дитиною біля під`їзду. Відчинилось вікно у ОСОБА_22 . Він тримався за живіт сказавши, що ножове поранення. ОСОБА_26 викликати «швидку», при цьому піднявши светр. Лилася кров. Вона викликала швидку допомогу. З дверей під`їзду вийшов чоловік у чорному одязі з капюшоном та чорних кросівках. Сусід ОСОБА_27 крикнув йому: «Стой» Чоловік у чорному одязі крикнув ОСОБА_27 : «Ну давай подойди ко мне»

свідка ОСОБА_18 : «04.04.2024 року приблизно о 17 годині зустрів ОСОБА_12 , який схопив його правою рукою за шию. Тримаючи в правій руці кухонний ніж ОСОБА_12 сказав: «Шо ви там базарите», після чого рукояткою злегка стукнув по голові, а потім вдарив його кухонним ножем по руці спричинивши поріз»;

свідка ОСОБА_19 , «приблизно з 17 до 18 години 04.04.2024 року, ОСОБА_12 прийшов до лотку в чорному одязі. З карману, лезом вверх у нього сторчав закривавлений ніж».

Саме особу ОСОБА_7 зазначені свідки впізнали під час проведення з ними впізнання за фотознімками.

Отже судом першої інстанції не встановлено об`єктивних фактів та достовірних доказів на підтвердження версії сторони захисту про напад потерпілого на обвинуваченого, можливого перевищення останнім меж необхідної оборони при вбивстві ОСОБА_13 .

Тому суд дійшов правильного висновку про те, що єдиною розумною та доведеною на підставі належних та допустимих доказів, є саме версія подій викладена в обвинуваченні визнаного судом доведеним умисне вбивство обвинуваченим ОСОБА_12 потерпілого ОСОБА_13 , вчинене з непрямим умислом.

Будь-яке інше розумне пояснення подій, які є предметом цього розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинено, і обвинувачений поза розумним сумнівом є винним у його вчиненні, судом виключається.

Таким чином, як свідчать матеріали кримінального провадження, суд першої інстанції, дослідивши всі обставини даного провадження, оцінивши кожен доказ з точки зору допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх належності та взаємозв`язку, дійшов правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. У свою чергу судом апеляційної інстанції порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами кримінального провадження не встановлено та місцевим судом правильно вирішено питання про їх належність та допустимість, з урахуванням положень статей 85, 86, 94 КПК. Тому доводи апеляційної скарги сторони захисту про відсутність належних і допустимих доказів вини обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів визнає безпідставними.

Отже, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, дотримуючись визначеного ст.22 КПК принципу змагальності сторін, створив належні умови для самостійного обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту своєї позиції, у поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок і який оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Згідно з ч.2 ст.1 КПК та відповідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. Рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Також ЄСПЛ відзначав, що з метою оцінки доказів суд повинен застосовувати особливо ретельний контроль, прийняття стандарту доведення «поза розумним сумнівом», проте такий доказ може випливати із співіснування достатньо сильних і узгоджуваних висновків або неспростованих фактів (Ghedir and others v. France, п. 110).

У своєму Рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «ЛУЦЕНКО ПРОТИ УКРАЇНИ», зокрема у п.п.42,48, ЄСПЛ зазначив, що хоча стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює будь-яких норм стосовно допустимості доказів як таких, що передусім є питанням, яке регулюється національним законодавством (див., зокрема, рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland), від 12 липня 1988 року, серія А, № 140, п. 46, та рішення у справі «Тейшейра де Кастро проти Португалії» (Teixeira de Castro v. Portugal), від 9 червня 1998 року, Reports 1998-IV, п. 34).

Оцінюючи, чи було все відповідне провадження в цілому справедливим, слід взяти до уваги якість існуючих доказів і, зокрема, те, чи породжують обставини, за яких вони були здобуті, які-небудь сумніви щодо їхньої достовірності й точності.

Апеляційний суд вважає, що вищенаведені докази були належним чином досліджені під час судового розгляду в суді першої інстанції та перевірені під час апеляційного розгляду, є належними та допустимими доказами відповідно до вимог статей 84-86 КПК, оцінені судом згідно із ст.94 КПК, спростовують доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та в своїй сукупності свідчать про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.115КК, при обставинах, встановлених вироком суду, а тому передбачені п.3 ч.1 ст.284 КПК підстави для закриття кримінального провадження, на чому наполягає сторона захисту, відсутні.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через мякість колегія суддів дійшла до наступного.

Відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК та роз`яснюючих положень п.п.1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Згідно із ст.414 КПК, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст.414 КПК, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння.

Беручи до уваги те, що у ст.12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого, у контексті ст.414 КПК, розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

У постанові від 06 лютого 2020 року (справа № 756/6268/18, провадження №51-1763 км 19) ККС ВС зазначив, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й в межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Як убачається зі змісту оскаржуваного вироку, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК, яке згідно зі ст.12 КК відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, його суспільну небезпеку; дані про особу обвинуваченого, який вину не визнав, раніше неодноразово судимий, перебуває на обліку у лікарів нарколога з діагнозом психічних та поведінковим розладів в результаі вживання опіатів, відсутність на нього скарг з місця проживання.

Обставин, які відповідно до ст.66 КК пом`якшують покарання ОСОБА_7 судом не встановлено. Натомість суд визнав обставиною, яка відповідно до ст.67 КК обтяжують покарання обвинуваченого рецидив злочинів.

Отже, за наведених обставин, враховуючи тяжкість та суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_7 злочину суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність виправлення обвинуваченого лише в умовах ізоляції його від суспільства та призначив обвинуваченому покарання у виді 13 років позбавлення волі, яке не є мінімально можливим та яке, на думку апеляційного суду, є законним, справедливим та відповідає тяжкості кримінального правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

При цьому підстав для посилення покарання до 14 років позбавлення волі, на чому в апеляційній скарзі наполягає сторона обвинувачення, колегія суддів не вбачає, оскільки апелянтом не наведено переконливих аргументів, які б вказували на явну несправедливість призначеного судом покарання від покарання, яке запропоновано прокурором.

Тому в цій частині доводи апеляційної скарги прокурора слід визнати безпідставними.

Разом з цим заслуговують на увагу апеляційні доводи прокурора про те, що судом першої інстанції не в повній мірі дотримано вимог ч.5 ст.72 КК під час зарахування попереднього ув`язнення обвинуваченого у строк покарання.

У відповідності до вимог ч.1 ст.1 ЗУ «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Згідно вимог ч.5 ст. 72 КК, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Однак, як убачається з резолютивної частини вироку, судом першої інстанції не було вирішено питання про зарахування відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК строку попереднього ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_7 , починаючи з 04 квітня 2024 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, а зазначено лише про початок відбуття строку призначеного обвинуваченому покарання з моменту його затримання з 04.04.2024 року.

Згідно вимог п.4 ч.1 ст. 409 КПК, підставами для зміни судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Пунктом 3 частини 1 статті 413 КПК передбачено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, вважається неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягають, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок Заводського районного суду міста Кам`янського Дніпропетровської області від 16 вересня 2025 року щодо ОСОБА_7 підлягає зміні в частині зарахування останньому в строк відбування покарання строку його попереднього ув`язнення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 411, 413 та ст.ст.418, 419 КПК колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду міста Кам`янського Дніпропетровської області від 16 вересня 2025 року відносно ОСОБА_7 за ч.1 ст. 115 КК в частині зарахування обвинуваченому в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення змінити.

Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 04 квітня 2024 року по день набрання вироком законної сили,тобто по 01 грудня 2025 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день відбування покарання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою - в той саме строк з дня вручення ухвали апеляційного суду.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4