ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2025 Справа №607/17966/25 Провадження №1-кп/607/1810/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001360 від 31 липня 2025 року стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великий Глибочок Тернопільського району Тернопільської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та батько: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , офіційно непрацевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, РНОКПП НОМЕР_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Так, згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» до правоохоронних органів відносяться - органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов?язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції. При цьому, згідно із ч. 10 ст. 62 цього ж Закону поліцейський користується повноваженнями, передбаченими цим законом, незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу.

Згідно ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров?ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення.

Так, 31 липня 2025 року о 08 год 00 хв, командир взводу № 1 роти № 1 Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції старший лейтенант поліції ОСОБА_9 спільно з інспектором взводу № l роти № l Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції ОСОБА_10 заступили на чергування в складі екіпажу "Юпітер-107", у форменому одязі із спецзасобами та табельною вогнепальною зброєю. Окрім цього, 31 липня 2025 року о 08 год 00 хв, поліцейський взводу № 2 роти № l Управління патрульної Тернопільській області Департаменту патрульної поліції капрал поліції ОСОБА_11 спільно з інспектором взводу № 2 роги № 1 Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції ОСОБА_12 заступили на чергування в складі екіпажу "Юпітер-203", у форменому одязі із спецзасобами та табельною вогнепальною зброєю.

Цього ж дня, о 17 год 33 хв, під час несення служби, на службовий планшет ОСОБА_9 та ОСОБА_10 надійшло повідомлення про те, що в м. Тернополі по вул. Микулинецька 46 відбулось ДТП без потерпілих. Отримавши вказане повідомлення, ОСОБА_9 спільно із ОСОБА_10 , прибули за адресою, яка була вказана заявником у повідомлення, а саме по вул. Микулинецька 40 в м. Тернополі.

Перебуваючи по вул. Микулинецька 46 в м. Тернополі, працівниками поліції ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було виявлено заявника, а саме водія автомобіля «Шкода Супер Б», д.н.з. НОМЕР_2 - ОСОБА_3 , в транспортний засіб якого в?їхав ОСОБА_13 , керуючи автомобілем «БМВ Х5», д.н.з. НОМЕР_3 . Під час складання матеріалів щодо вчинених ОСОБА_13 адміністративних правопорушень, ОСОБА_10 , відповідно до ч. 2 ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію», перевірила дані ОСОБА_3 за допомогою підсистеми ІПНІ «Призовник», виявивши відомості про перебування останнього в розшуку за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 210, 210-1 КУпАП України, про що й повідомила водія, а також зазначила про необхідність доставлення його до найближчого відділу ТЦК та СП з метою складання необхідних матеріалів. На вимоги працівника поліції прослідувати з ними до ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 не реагував та намагався сісти у свій транспортний засіб, проте його спроби були зупинені працівниками поліції. Надалі поліцейські на місце події викликали підмогу та на даний виклик прибули ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .

Надалі, перебуваючи по вул. Микулинецькій, 46 в м. Тернополі, ОСОБА_3 на законні вимоги працівників поліції не реагував, намагався залишати місце події та уникнути доставки до ІНФОРМАЦІЯ_5 , проте надалі його було повідомлено про те, що в порядку ст. 261 КУпАП України, з метою виконання ч, 1 ст. 27 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», його буде затримано та застосовано до нього спеціальний засіб «кайданки», згідно з ст. 45 ЗУ «Про Національну поліцію». На підставі цього, працівники поліції ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 розпочали адміністративне затримання ОСОБА_3 , намагаючись застосувати до нього спеціальний засіб «кайданки».

В цей момент, 31 липня 2025 року, близько 20 год 00 хв, у ОСОБА_3 , який перебував по вул. Микулинецькій, 46 в м. Тернополі, під час адміністративного затримання останнього поліцейськими, виник злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння ОСОБА_12 фізичного болю та тілесних ушкоджень під час виконання ним службових обов?язків.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 31 липня 2025 року, близько 20 год 00 хв, ОСОБА_3 , який перебував по вул. Микулинецькій, 46 в м. Тернополі, адміністративного затримання останнього поліцейськими, умисно двічі вкусив інспектора взводу № 2 роти № 1 Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_12 за передпліччя лівої руки, в результаті чого завдав останньому фізичного болю та спричинив тілесні ушкодження у вигляді синців лівого передпліччя та забиття м?яких тканин у виді набряку в ділянці одного із них, які за ступенем тяжкості належать до легких - п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (МОЗ України, Київ, 1995).

В результаті злочинної діяльності ОСОБА_3 порушено суспільні відносини, які забезпечують нормальну законну діяльність органів державної влади, особисту недоторканість інспектора взводу № 2 роти № 1 Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_12 під час виконання ним своїх службових обов?язків, передбачених Законом України «Про Національну поліцію», Законом України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» від 1993 року із відповідними змінами.

2. Позиція сторони обвинувачення.

Прокурор ОСОБА_7 підтримав обвинувачення в повному обсязі за ч. 2 ст. 345 КК України, вважаючи всіма поданими доказами винуватість ОСОБА_3 у вчиненні даного кримінального правопорушення доведеною.

З врахуванням ступеня тяжкості вчиненого правопорушення, обставин справи, обставин, що пом`якшують покарання: щире каяття, визнання вини у вчиненому, добровільне відшкодування завданого збитку, наявність на утриманні двох малолітніх дітей, а також позицію потерпілого щодо призначення покарання, просив призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

3. Позиція сторони захисту.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_3 вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому.

Вказав, що обставини викладені у обвинувальному акті відповідають дійсності.

Також зазначив, що розкаюється у вчиненому, більше такого не повториться.

Захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні просив врахувати особу обвинуваченого, який є волонтером у громадській організації «Десантно-козацький рій», його позитивну характеристику за місцем проживання, а також його щире каяття, відшкодування завданого збитку, примирення з потерпілим, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей та батька з інвалідністю 2 групи, а тому просив призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу.

4. Позиція потерпілого.

Потерпілий ОСОБА_12 у судове засідання не з`явився, водночас скерував на адресу суду заяву, у якій просив проводити судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 без його участі.

Щодо міри покарання покладається на думку суду, просить суворо не карати.

Цивільний позов потерпілим не заявлений.

5. Вирішення питання щодо проведення судового розгляду кримінального провадження у відповідності до приписів ч. 3 ст. 349 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 , визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

6. Статті (частини статті) КК України, що передбачають відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 345 КК України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу побоїв, легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

7. Мотиви призначення покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який раніше не судимий, на утриманні в якого двоє неповнолітніх дітей та батько з інвалідністю 2 групи, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. До обставин, які пом`якшують покарання, суд відносить щире каяття обвинуваченого, добровільне відшкодування завданих збитків, активну громадянську позицію обвинуваченого. Обставин, які б обтяжували покарання, судом не встановлено.

Водночас згідно вимог ч. 1 ст. 69 КК України вбачається, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Вказана норма Закону передбачає, що у кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК України.

Згідно з ч. 1 ст. 66 КК України передбачено перелік обставин, які визнаються судом такими, що пом`якшують покарання. Крім того як вбачається із ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Таким чином, з урахуванням особи винного, а саме те, що він раніше не судимий, на утриманні в якого двоє неповнолітніх дітей та батько з інвалідністю 2 групи, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а також з огляду на обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, добровільне відшкодування завданої шкоди, громадянську позицію обвинуваченого, зокрема те, що в умовах воєнного стану він займається волонтерською діяльністю, про що свідчить долучене посвідчення № 198, видане 22.02.2022 Громадською організацією «Десантно-козацький рій», враховуючи думку потерпілого ОСОБА_12 , який просив суворо не карати обвинуваченого, зважаючи на відношення обвинуваченого до вчиненого ним кримінального правопорушення, негативної оцінки своїх дій, обіцянки не допускати в майбутньому вчинення правопорушень, відсутність обставин, що обтяжують покарання та відсутність тяжких наслідків, суд вважає за можливе при призначенні покарання ОСОБА_3 застосувати ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини статті обвинувачення та визначеного ст. 53 КК України, а саме у виді штрафу, виходячи з того, що саме таке покарання буде відповідати вчиненому обвинуваченим ОСОБА_3 кримінальному правопорушенню і буде достатнім для його виправлення та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Керуючись наведеним, а також ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді штрафу в дохід держави в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000,00 (п`ятдесят одна тисяча) гривень.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддяОСОБА_1