Справа № 215/2912/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області,

клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді позбавлення волі на певний строк та звільнення його від відбуття покарання,

ВСТАНОВИВ:

До Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшло клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жовте П`ятихатського району Дніпропетровської області, із середньою спеціальною освітою, громадянина України, засудженого 14.11.2000 Дніпропетровським обласним судом за п. п. "б", "г", "з" ст. 93, ч. 2 ст. 17 п.п. "б", "г", "з" ст. 93, ч. 1 ст. 145 КК України (1960 року), постановою Староміського районного суду м. Вінниці від 22.10.2010 виключено ч. 1 ст. 145 КК України (1960 року ) з вироку Дніпропетровського обласного суду від 14.11.2000, до покарання у виді довічного позбавлення волі, про заміну йому покарання у виді довічного позбавлення волі позбавленням волі на певний строк та звільнення його від відбуття покарання у зв`язку з фактично відбутим покаранням.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 підтримав клопотання з наведених у ньому підстав та просить клопотання задовольнити. Крім того пояснив, що покарання відбуває більше двадцяти семи років. Після внесення змін до ст. 82 КК України, відповідно до ч. 5 цієї статті покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Крім того, просив суд зарахувати строк покарання відбутого засудженим, що перевищує відбутий строк у розмірі 15 років позбавлення волі, до винесення такої ухвали у строк більш м`якого покарання (у виді позбавлення волі на певний строк), а також з урахуванням вимог ст. 81 КК України звільнити його від подальшого відбування покарання умовно-достроково.

Захисник ОСОБА_7 підтримав клопотання з наведених у ньому підстав та, посилаючись на Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод, практику Європейського Суду з прав людини, просив клопотання задовольнити.

Прокурор заперечив щодо задоволення клопотання засудженого, оскільки ОСОБА_6 протягом усього строку покарання мав стягнення (які хоч і погашені), лише одне заохочення, не працював, шкоду завдану злочином не відшкодував, вину у скоєному не визнав, згідно з наданою на ОСОБА_6 характеристикою, останній характеризується посередньо, тому підстав для задоволення клопотання немає.

Суд, дослідивши матеріали клопотання, надану на засудженого характеристику, інші матеріали, що характеризують особу засудженого, судові рішення постановлені щодо засудженого, заслухавши думку учасників судового розгляду, дійшов таких висновків.

Згідно зі ст. 82 ч.ч. 1, 3, 5 КК України - невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.537, ст.539 ч.2 п.1, ч.3-5 КПК України під час виконання вироків місцевий суд в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання має право вирішувати питання про заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається суддею одноособово, крім питання щодо заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, розгляд якого здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів, згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цього розділу. У судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Про час та місце розгляду клопотання (подання) повідомляються орган або установа виконання покарань, що відає виконанням покарання або здійснює контроль за поведінкою засудженого.

Згідно зі ст.154 ч.12-13 КВК України разом із поданням щодо можливості представлення засудженого до довічного позбавлення волі до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким адміністрація виправної колонії подає до суду висновок щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі.

Визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі та складення висновку здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації.

Порядок та методика визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Основною метою подання висновку щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання.

Особа, засуджена до довічного позбавлення волі, додатково до подання щодо можливості представлення її до заміни покарання на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк повинна подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації. Такий план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженій особі усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженої особи після звільнення.

Форма індивідуального плану виправлення та ресоціалізації визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 14.11.2000 засуджений Дніпропетровським обласним судом за п. п. "б", "г", "з" ст. 93, ч. 2 ст. 17 п.п. "б", "г", "з" ст. 93, ч. 1 ст. 145 КК України (1960 року) до покарання у виді довічного позбавлення волі. Ухвалою Верховного Суду України від 16.01.2001 вирок Дніпропетровського обласного суду від 14.11.2000 залишено без змін. Постановою Староміського районного суду м. Вінниці від 22.10.2010 виключено ч. 1 ст. 145 КК України (1960 року) з вироку Дніпропетровського обласного суду від 14.11.2000. Ухвалою Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 03.12.2018 зараховано строк попереднього ув`язнення у строк відбутого покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 22.11.1999 по 15.01.2001 включно.

З матеріалів справи вбачається, що вирок Дніпропетровського обласного суду від 14.11.2000 набрав законної сили 16 січня 2001 року та звернутий до виконання. Початок строку відбування покарання 22.11.1999.

На даний час засуджений відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі "Криворізька установа виконання покарань №3" з 20.05.2025.

Згідно з довідкою про заохочення і стягнення ОСОБА_6 стягнень не має, має одне заохочення від 19.11.2009 додаткове короткострокове побачення.

Згідно з наданою установою виконання покарань характеристикою на засудженого ОСОБА_6 останній на профілактичному обліку установи не перебуває, засуджений не залучався до праці з незалежних від нього причин, відповідно до характеристики з місця відбуття покарання, та психологічної характеристики характеризується посередньо, зі співкамерниками безконфліктний, у камері неформального статусу не має, у побуті намагається бути охайним, дотримується санітарно-гігієнічних правил, спальне місце завжди утримує в чистоті та порядку. На виховні заходи завжди реагує правильно, робить позитивні висновки, з представниками адміністрації тактовний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин, однак виконує їх вимоги під контролем. Не прагне до підвищення загальноосвітнього рівня, підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов, отримує посилки і передачі. Неконфліктний, не схильний до створення конфліктних ситуацій, схильність до насильства низька, відсутнє вороже ставлення до оточуючих, складнощів у соціально-психологічній адаптації не має, здатен успішно пристосовуватися до спільного життя з іншими.

Відповідно до Висновку щодо ступеня виправлення засудженого, наданого установою, засуджений ОСОБА_6 став на шлях виправлення та може бути представлений до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, умовно-достроково звільнений від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (ст.ст. 81, 82 КК України).

Установою надано форма індивідуального плану виправлення та ресоціалізації засудженого ОСОБА_6 . Також судом досліджено характеризуючі матеріали щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 батьків засудженого ОСОБА_6 , які не заперечують про спільне проживання з сином у разі його звільнення.

Засудженим надано до клопотання свідоцтво про народження ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , де засуджений зазначений батьком, а також довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 27.09.2022, згідно з якою ОСОБА_11 визнана інвалідом з дитинства першої групи безстроково. Також до клопотання долучено витяги з реєстру Бучанської територіальної громади Київської області про місце проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 82 КК України невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Згідно з ч. 5 ст. 82 КК України покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Згідно із роз`ясненнями, що містяться в постанові Пленуму ВСУ № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття рішення є доведеність того, що він став на шлях виправлення.

За змістом зазначеної вище статті та роз`яснень, становлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання.

Висновок про становлення особи на шлях виправлення повинен бути зроблений на підставі всебічного врахування даних про поведінку засудженого за весь період перебування в установі виконання покарання.

Судом встановлено, що засуджений за досить тривалий час відбуття покарання має лише одне заохочення, але як визначено постановою Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким необхідно надавати оцінку виправлення засудженого протягом всього періоду відбування ним покарання, а не певного періоду часу.

Судом досліджено вирок Дніпропетровського обласного суду від 14.11.2000, згідно якого ОСОБА_6 вчинив умисне вбивство з хуліганських мотивів двох осіб з використанням табельної зброї, та замах на умисне вбивство ще двох осіб. Вину у скоєному визнав частково, зазначивши, що визнає фактичні обставини скоєного, але не згоден з кваліфікацією злочину. Завдану шкоду злочинами не відшкодував, оскільки виконавчі листи до установи не надходили.

Виконання призначеного покарання має своєю метою не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також попередження скоєння нових злочинів. Засуджений має усвідомлювати, що перед ним відкрита перспектива про заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк і це залежить від нього та його бездоганної поведінки.

За таких обставин колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку наявні як формально-юридичні підстави заміни покарання у вигляді довічного позбавлення волі на більш м`який, на позбавлення волі на певний строк засудженому ОСОБА_6 , а також і об`єктивні дані, які свідчать про те, що засуджений став на шлях виправлення і його поведінка свідчить про досягнення цілей покарання. Також суд враховує, що засуджений ОСОБА_6 відбув вже 27 років призначеного судом покарання.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну йому покарання у виді довічного позбавлення волі позбавленням волі на певний строк підлягає задоволенню.

Щодо клопотання засудженого ОСОБА_6 про звільнення його від відбуття покарання у зв`язку з фактично відбутим покаранням суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 82 КК України невідбута частина покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінена судом більш м`яким покаранням (в даному випадку покаранням у виді позбавлення волі на певний строк від 15 до 20 років), строк якого обчислюється з дня заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, тобто з дня набранням ухвалою законної сили.

Зарахування строку покарання відбутого засудженим до винесення такої ухвали у строк більш м`якого покарання (у виді позбавлення волі на певний строк) законом не передбачено.

Тому в цій частині клопотання засудженого слід відмовити.

Керуючись статтею 82 Кримінального кодексу України, статтями 369 - 372, 376, 392 395, 532, 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну йому покарання у виді довічного позбавлення волі позбавленням волі на певний строк та звільнення його від відбуття покарання у зв`язку з фактично відбутим покаранням задовольнити частково.

Замінити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 14.11.2000 Дніпропетровським обласним судом за п. п. "б", "г", "з" ст. 93, ч. 2 ст. 17 п.п. "б", "г", "з" ст. 93, ч. 1 ст. 145 КК України (1960 року) до довічного позбавлення волі, покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання - позбавлення волі на строк 20 (двадцять) років.

Строк більш м`якого покарання у виді позбавлення волі строком 20 (двадцять) років ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з дня набрання цією ухвалою законної сили.

В іншій частині клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали суду.

Головуючий

Судді