УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 712/14037/25

Провадження № 1-кс/712/4882/25

24 жовтня 2025 року м. Черкаси

Слідчий суддя Соснівського районного суду м.Черкаси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією в м.Черкасах) територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Києві про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000214 від 06.06.2023, -

ВСТАНОВИВ:

13 жовтня 2025 року заявник звернувся до слідчого судді з указаною скаргою на постанову старшого слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією в м.Черкасах) територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Києві про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000214 від 06.06.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111, ч.1 ст.367, ч.3 ст.365-2 КК України.

В обґрунтування вимог вказує, що старший слідчий Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_4 , здійснював розслідування кримінального провадження №0000214 від 06.06.2023 за його заявою. Відтак, в даному проваджені у нього є статус заявника, а також і потерпілого (діяннями правопорушників йому було спричинено майнову та моральну шкоду. Він не був допитаний взагалі ні в якому статусі ні заявника, ні потерпілого. Постановою від 31.05.2024 року вказане кримінальне провадження закрито. 26.06.2024 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси вказану постанову скасовано, як незаконну. 04.09.2024 року слідчим (детективом) винесено постанову про відмову у визнані його потерпілим. 07.11.2024 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси вказану постанову скасовано, як незаконну. 12.10.2025 заявник засобами поштового зв`язку, отримав копію постанови слідчого ДБР про відмову у визнанні його потерпілим від 30.09.2025. Заявник зазначив, що серед беззмістовного копіювання в тексті оскаржуваної постанови норм права, що не мають відношення до даної ситуації, основними мотивами слідчого було те, що 20.05.2025 постановою Північного апеляційного суду (справа №925/100/15) за результатами розгляду задоволено заяву ОСОБА_3 від 05.03.2024 про відмову від вимог до боржника ТОВ «Торговий дім Сван» на суму 1000 грн, провадження в частині вимог кредитора ОСОБА_3 закрито; протягом періоду понад двох років ОСОБА_3 жодних доказів, які надавали б підстави для визнання його потерпілим не надано, враховуючи, що на теперішній час він не являється учасником провадження у господарському суді Черкаської області, як кредитор (справа 925/100/15). Заявник вважає, що оскаржувана постанова незаконна, тому просив її скасувати. Він не погоджується з даною постановою слідчого, оскільки ним належним чином не було перевірено факту спричинення скаржнику шкоди. При цьому, у постанові не вказано, які саме дії проведено по встановленню виду і розміру шкоди, завданих кримінальним правопорушенням, відсутні посилання на матеріали досудового розслідування, які б давали підстави прийти до висновку про існування очевидних та достатніх підстав вважати, що заява про залучення до кримінального провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди зазначеної в ч.1 ст.55 КПК України.

ОСОБА_3 зазначив, що оскаржувана постанова датована 30.09.2025, відповідно до штампу на конверті його відправлено на його адресу 04.10.2025. Він отримав постанову 12.10.2025. Однак для уникнення двозначностей, просив поновити строк для оскарження постанови слідчого.

Скаржник у судове засідання не прибув, надіславши перед початком судового засідання заяву про розгляд скарги за його відсутності, відповідно до якої на задоволенні скарги наполягає.

Слідчий в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд скарги без його участі, також надав матеріали кримінального провадження.

Дослідивши матеріали скарги, матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до п. 18 ст.3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому КПК України судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Статтею 26 КПК передбачено, що кримінальне провадження ґрунтується на засадах диспозитивності. Це означає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

З матеріалів скарги убачається, що у провадженні Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м.Черкасах) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві перебувало кримінальне провадження №0000214 від 06.06.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111, ч.1 ст.367, ч.3 ст.365-2 КК України.

Вказане кримінальне провадження зареєстроване на виконання ухвал слідчих суддів Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.05.2023, Печерського районного суду м.Києва від 29.05.2023, Шевченківського районного суду м. Києва від 18.05.2023 про зобов?язання внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_3 від 30.04.2023, з правовою кваліфікацією кримінальних правопорушень, згідно з вказаною заявою, за ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 364 та ч. 5 ст. 191 КК України. Відповідно до вказаної заяви суддя Господарського суду Черкаської області ОСОБА_5 , спільно з арбітражним керуючим ОСОБА_6 та уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_7 , вчинили ряд кримінальних правопорушень під час розгляду судової справи № 925/100/15 про банкрутство ТОВ «ТД «Сван» за участі ОСОБА_3 , як кредитора із вимогами на 1000 гривень.

Зокрема, в забезпечення виконання зобов?язань перед АТ «Сбербанк росії» (тепер - «МР Банк») ТОВ «Торговий дім «Сван» надало вказаному банку в заставу майно (обладнання) ринковою вартістю 2 млн. євро. Стосовно ТОВ «ТД «Сван» за заявою, в т.ч. Сбербанку росії, порушено справу про банкрутство. Арбітражним керуючим спочатку фігурував ОСОБА_8 (відсторонений ухвалою суду), потім - ОСОБА_6 (діючий ліквідатор). Після початку агресії рф склались обставини, з яких, за твердженням ОСОБА_3 , є підстави вважати наступне: майно вартістю 80 млн. грн. зникає: з незрозумілих причин «Сбербанк» (новопризначений керівник ОСОБА_9 ) повністю припиняє супроводження справи про банкрутство; ліквідатор ОСОБА_6 повністю перестає звітувати перед кредиторами; суддя ОСОБА_5 проводить імітацію слухання справи, сам ж її слухання зловмисно блокуючи, не призначає іншого ліквідатора у справі, не дивлячись на явну бездію ліквідатора ОСОБА_6 ; при спробі ОСОБА_3 оскаржити дії діючого ліквідатора ОСОБА_6 , суддя ОСОБА_5 вчиняє на заявника безпрецедентний тиск, з метою перешкодити йому в оскарженні дій ліквідатора ОСОБА_6 , отримати доступ до матеріалів справи тощо.

30.09.2025 старшим слідчим Четвертого слідчого відділу (з дислокацією в м.Черкасах) територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Києві ОСОБА_4 винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000214 від 06.06.2023.

30.09.2025 старшим слідчим Четвертого слідчого відділу (з дислокацією в м.Черкасах) територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Києві ОСОБА_4 винесено постанову про закриття в рамках кримінального провадження №0000214 від 06.06.2023 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження в частині кримінальних правопорушень , передбачених ч.2 ст.111, ч.1 ст.367 та ч.3 ст.365-2 КК України в зв`язку з відсутністю в судді Господарського суду Черкаської області ОСОБА_5 складів вказаних кримінальних правопорушень.

Постановою старшого прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні - заступника начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_10 від 09.10.2025р. підслідність кримінального провадження № 0000214 від 06.06.2023р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.365-2 КК України визначено за слідчими Черкаського районного управління поліції Головного управління поліції в Черкаській області.

13 жовтня 2025 року заявник звернувся до слідчого судді з указаною скаргою на постанову старшого слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією в м.Черкасах) територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Києві про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000214 від 06.06.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111, ч.1 ст.367, ч.3 ст.365-2 КК України.

Розглянувши скаргу, дослідивши наявні письмові докази, слідчий суддя доходить висновку про відсутність підстав для її задоволення, враховуючи таке.

Відповідно до ст.24-26 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У відповідності до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

За змістом ч.1 ст.304, ч.1 ст.306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені ч.1 ст.303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності.

Згідно доводів заявника, оспорювана постанова ним отримана 12 жовтня 2025 року, що не спростовано в ході розгляду скарги. Таким чином, наведені вимоги щодо строку звернення до слідчого судді 13 жовтня 2025 року заявником дотримані.

Згідно з ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

За ч. 1, ч. 2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

При цьому очевидність та достатність таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному окремому випадку, виходячи з обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на прийняття відповідного рішення.

За ч. 3 ст. 110 КПК України рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови.

Відповідно до ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з: (1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; ( 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; ( 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Отже, відповідно до ст. 110 КПК України, постанова про відмову у визнанні потерпілим має бути вмотивована, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами кримінального провадження.

Зі змісту оспорюваної постанови слідчого вбачається, що мотиви у спірній постанові ґрунтуються, на тому, що 20.05.2025 постановою Північного апеляційного суду (справа 925/100/15) за результатами розгляду задоволено заяву ОСОБА_3 від 05.03.2024 про відмову від вимог до боржника ТОВ «Торговий дім Сван» на суму 1000 грн, провадження в частині вимог кредитора ОСОБА_3 закрито; а також протягом періоду понад двох років ОСОБА_3 жодних доказів, які надавали б підстави для визнання його потерпілим не надано та на теперішній час він не являється учасником провадження у господарському суді Черкаської області, як кредитор (справа 925/100/15).

Діюче кримінальне процесуальне законодавство України, зокрема ст. 36, 40 КПК, передбачають, що прокурор, слідчий здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Процесуальна самостійність прокурора, слідчого і їх свобода нарівні з протилежною стороною у відстоюванні тієї чи іншої правової позиції є чинниками справедливого балансу прав та законних інтересів усіх учасників процесу, а також інших осіб, держави й суспільства

Завданням слідчого судді, відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК, є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог глави 26 КПК України функції слідчого судді розповсюджуються тільки на стадії досудового розслідування (окрім скарг на постанову про закриття кримінального провадження) і тільки на цій стадії він має право розглядати скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування.

Відповідно до ст.3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта.

Отже, системний аналіз ст.3 і 303 КПК України, дає підстави для висновку, що з моменту винесення 30.09.2025 року постанови про закриття в рамках кримінального провадження №0000214 від 06.06.2023 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження в частині кримінальних правопорушень , передбачених ч.2 ст.111, ч.1 ст.367 та ч.3 ст.365-2 КК України закінчене досудове розслідування щодо обставин, про які зазначено у скарзі стосовно судді Господарського суду Черкаської області і до компетенції слідчого судді відноситься виключно розгляд скарги на постанову про закриття кримінального провадження, розгляд скарг на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого у кримінальному провадженні після закінчення досудового розслідування у відповідній частині не входить до компетенції слідчого судді.

Щодо обставин, про які зазначено у скарзі щодо арбітражного керуючого та уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, при ухваленні оскаржуваної постанови слідчий керувався нормами ч. 5 ст. 55 КПК та зазначив мотиви висновку щодо відсутності ґрунтовних даних про завдану шкоду.

Ураховуючи стадію досудового розслідування, суд вважає, що рішення про визнання або невизнання заявника потерпілим на даному етапі є дискрецією слідчого за приписами ч.5 ст.40 КПК України, оскільки досудове розслідування не завершене, а отже продовжують вчинятися дії щодо збору доказів.

Враховуючи викладене, суд вважає, що скарга не підлягає до задоволення за відсутністю підстав для скасування постанови про відмову у визнанні потерпілим.

Керуючись статтями 2, 3, 7, 26, 36, 40, 55, 110, 303-309, 369-372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією в м.Черкасах) територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Києві про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000214 від 06.06.2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення щодо неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_11