Дата документу 25.08.2025 Справа № 336/8837/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/8837/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/841/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянула 25 серпня 2025 року в м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 09 липня 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Благодатне Іванівського району Херсонської області, громадянина України, який працює на посаді майстра експлуатаційного цеху №14 (теплосиловий) ПАТ «Мотор Січ», одружений, має на утриманні неповнолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.28 - ч.2 ст.111 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який перебуває в цивільному шлюбі, працює на посаді заступника головного лікаря з адміністративно-господарської діяльності КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ЗМР, має на утриманні неповнолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.2 ст.111, ч.1 ст.258 КК України,

за участю захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - в режимі відеоконференції (EASYCON),

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 звернулись до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 09 липня 2025 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останніх у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів тобто до 07 вересня 2025 року (включно).

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинувачених.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та визначити йому розмір застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування своєї скарги зазначає про недоведеність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Вказує на те, що він є особою раніше не судимою, має міцні соціальні зв`язки, дружину, яка є особою з інвалідністю, дитину, мати, батька та постійне місце роботи.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та визначити розмір застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування своєї скарги зазначає про недоведеність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Вказує на те, що він є особою раніше не судимою, має міцні соціальні зв`язки, дружину, дітей та постійне місце роботи.

Згідно з ухвалою суду, прокурором подано клопотання про продовження обвинуваченим на 60 днів строку вказаного запобіжного заходу.

У судовому засіданні прокурор підтримав власне клопотання за вказаними у ньому доводами.

У судовому засіданні сторона захисту просила обрати домашній арешт.

Прокурор у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про день, час та місце розгляду провадження повідомлений належним чином, клопотань про розгляд апеляційних скарг за його участю не заявляв.

Оскільки, виходячи з положень кримінального процесуального законодавства, участь прокурора при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути вищевказані апеляційні скарги без участі прокурора.

Заслухавши доповідь судді; обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , їх захисників на підтримання апеляційних скарг; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні підлягають частковому задоволенню, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).

З наявних матеріалів убачається, що ці вимоги закону судом дотримані.

Наведені у клопотаннях прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , доводи їх захисників, думка прокурора та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Так, із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.2 ст.111, ч.1 ст.258 КК України, які є тяжким та особливо тяжким злочинами.

В свою чергу, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.28 - ч.2 ст.111 КК України, яке є особливо тяжким злочином.

На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотаннях, не зменшились та існують на даний час з огляду на характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованих їм правопорушеннях, відомості про осіб обвинувачених, та у сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 , хоча і є раніше не судимою особою та має певні соціальні зв`язки, місце роботи та місце проживання, проте, наразі обвинувачується у вчиненні злочинів, серед яких, один злочин є особливо тяжким (ч.2 ст.28 ч.2 ст.111 КК України), вчинений в умовах воєнного стану на користь держави-агресора рф, за що передбачено суворе покарання - у виді позбавленням волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацію майна.

Обвинувачений ОСОБА_6 теж раніше не судимий, одружений, має неповнолітнього сина на утриманні, місце роботи та місце проживання, проте, наразі обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено суворе покарання, пов`язане виключно з ізоляцією від суспільства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що викладене в сукупності свідчить про наявність ризиків, на які посилається прокурор, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення цього провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 під вартою, оскільки ризики, які існували на момент застосування до останніх вказаного запобіжного заходу не зменшились.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та відомостей про особу обвинувачених, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики не зменшились, та інші більш м`які запобіжні заходу будуть недостатніми для запобігання цим ризикам.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах, та ті, що заявлені при апеляційному розгляді обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та їхніми захисниками, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Зокрема, доводи апелянтів щодо недоведеності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, перевірялися судом першої інстанції та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою.

В ухвалі зазначені обставини, з урахуванням яких суд дійшов висновку про неможливість застосування до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

З такими висновками погоджується і колегія суддів та вважає, що ризики, які встановлені судом першої інстанції, є обґрунтованими та підтвердженими наявними матеріалами. В свою чергу, фактичні обставини провадження та відомості про особу обвинувачених у сукупності з особливою тяжкістю інкримінованих ним кримінальних правопорушень та суворістю можливого покарання за ці правопорушення, свідчать про те, що інші запобіжні заходи ніж тримання під вартою будуть недостатніми для запобігання цим ризикам.

При цьому, враховуючи викладене та положення ч.4 ст.183 КПК України, на думку колегії суддів, суд першої інстанції оскаржуваною ухвалою обґрунтовано не визначав розмір застави (як альтернативного запобіжного заходу) обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , окрім наведеного вище з огляду і на те, що останні обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28-ч.2 ст.111 КК України.

Отже, колегія суддів вважає, що наявними матеріалами провадження доведено обставини, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , а також те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання встановленим ризикам.

Свої висновки про необхідність продовження строку тримання обвинувачених під вартою суд належним чином вмотивував.

Обставини, на які, посилається обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , а саме: наявність у них міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи, та того, що вони є особами раніше не судимими, на думку колегії суддів, правильність висновків суду першої інстанції теж не спростовують, оскільки суттєво не зменшують встановлених ризиків та в цьому випадку не свідчать про достатність застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу для забезпечення їх належної процесуальної поведінки і запобігання встановленим ризикам.

Отже, колегія суддів вважає, що обраний стосовно обвинувачених запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особам обвинувачених, характеру та тяжкості діянь, які їм інкримінуються.

Відомостей про те, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за станом здоров`я не можуть утримуватись в умовах СІЗО, в наданих суду матеріалах провадження немає.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, а доводи, викладені в апеляційних скаргах, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Разом з тим, щодо визначення судом першої інстанції строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Проте, оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції помилково продовжив дію запобіжного заходу у виді тримання щодо обвинувачених на строк, що перевищує 60 днів, визначивши строк дії ухвали до 07 вересня 2025 року включно.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне змінити вказану ухвалу на підставі ст.ст.407-408 КПК України і визначити, що строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , продовжений до 06 вересня 2025 року включно.

В подальшому питання стосовно запобіжного заходу щодо обвинувачених має вирішуватися в порядку, передбаченому ст.331 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які були б підставою для скасування оскаржуваної ухвали, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 09 липня 2025 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останніх у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів тобто до 07 вересня 2025 року (включно),змінити в частині строку дії зазначеної ухвали, встановивши цей строк до 06 вересня 2025 року включно.

У решті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4