КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/8257/2025 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засіданняОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 03 вересня 2025 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 03.09.2025 року задоволено клопотаннястаршого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП у місті Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000541 від 25.04.2025 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України та накладено арешт на тимчасово вилучене майно - речові докази, що виявлені та вилучені слідчим слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_10 22.08.2025 року в ході проведення обшуку автомобіля «LEXUSCT 200Н», VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , з метою їх збереження, а також для забезпечення можливості конфіскації майна як виду покарання, а саме:

- автомобіль «LEXUSCT 200Н», VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , що належить на праві власності підозрюваній ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 - із забороною відчуження та вчинення реєстраційних дій;

- імітаційні засоби у вигляді грошових купюр номіналом по 100 Євро кожна у кількості 50 шт., на кожній з яких міститься ідентичний номерний знак: НОМЕР_3 .

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 03.09.2025 року, скасувати її та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження представник зазначає, що розгляд клопотання старшого слідчого про арешт майна в суді першої інстанції був проведений без повідомлення та участі власника майна чи її представника, про наявність оскаржуваної ухвали стало відомо лише 14.10.2025 року після звернення до Голосіївського районного суду та ознайомлення з матеріалами справи.

Мотивуючи апеляційні вимоги апелянт зазначає, що до матеріалів клопотання не долучено постанову якою вищевказаний транспортний засіб та імітаційні засоби у вигляді грошових купюр номіналом по 100 Євро кожна у кількості 50 шт., визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Вказує, що відповідно до відмітки на титульній сторінці клопотання, стоїть дата отримання Голосіївським районним судом м. Києва, 27.08.2025 року, вхідний номер 54876, але в додатках клопотання міститься ксерокопія артикула Укрпошти з реєстраційним номером відправлення, відповідно до роздруківки, лист з даним номером був вручений за довіреністю 28.08.2025 року і тому постає питання в неспівпадінні дати реєстрації та дати вручення та фактичного пропуску строків 48 годин на подачу даного клопотання.

В судове засідання прокурор, представник чи власник майна не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату та час призначеного судового розгляду. Разом з тим, від представника ОСОБА_7 надійшло клопотання, в якому останній просив відкласти судовий розгляд на іншу дату, вказавши причину відкладення зайнятість в інших судових засіданнях, однак на думку колегії суддів, така причина є неповажною. Водночас, від прокурора також надійшло клопотання, в якому він просив провести розгляд апеляційної скарги за його відсутності, та заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана бути зацікавленою провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності прокурора та представника, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що представником власника майна ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_7 не було пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 03.09.2025 року, виходячи з положень абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, а його апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, що у провадженні відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000541 від 25.04.2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Процесуальне керівництво у вказаному провадженні здійснюється прокурорами Київської міської прокуратури.

Органом досудового розслідування зазначено, що підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань стала отримана в ході проведення оперативних заходів інформація ІНФОРМАЦІЯ_10, з якої вбачається, що громадянин України ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Київ, РНОКПП: НОМЕР_4 , паспорт № НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з невстановленими на даний час слідство особами організував групу осіб, до складу якої входять представники ІНФОРМАЦІЯ_3, ВНЗ у АДРЕСА_3 , а також голови ВЛК на території м. Києва та Чернігівської обл., які причетні до створення та функціонування протиправної схеми по ухиленню від мобілізації.

В ході досудового розслідування зазначено, що ОСОБА_11 , з метою реалізації злочинного плану, який полягає в знятті з розшуку осіб, які порушили військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_3, а також у визнанні військовозобов`язаних осіб тимчасово непридатними до військової служби, заручився підтримкою начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , під час ведення протиправної діяльності використовує будинок за адресою: АДРЕСА_3 , військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_3 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 та начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_6 .

31.05.2025 року допитано в якості свідка ОСОБА_15 , який повідомив, що в ході спілкування 30.05.2025 року під час особистої зустрічі з ОСОБА_11 , останній повідомив, що займається вирішенням питань щодо зняття з розшуку, постановки осіб на військовий облік, оголошенням особи тимчасово непридатною або повністю непридатною до військової служби за допомогою представників ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , за що вимагає кошти в сумі від 2000 (двох тисяч) до 3000 (трьох тисяч) доларів США та зазначив, що на даний час організовує для себе через свого товариша ОСОБА_12 , начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , документи щодо непридатності до військової служби з можливістю виїзду за кордон.

Крім того, в ході спілкування ОСОБА_11 повідомив, що після зняття особи з розшуку та визнання тимчасово непридатною до військової служби, за грошову винагороду в розмірі 15000 (п`ятнадцяти тисяч) доларів США, за допомогою своєї знайомої по імені ОСОБА_16 , яка працює викладачем в одному з ВНЗ у м. Києві, зможе зарахувати особу чоловічої статі на аспірантуру або ж роботу з подальшим бронюванням та можливістю виїхати закордон.

03.06.2025 року приблизно о 15 годині 40 хвилин ОСОБА_15 , відповідно до наданих раніше ОСОБА_11 вказівок, прибув до кав`ярні за адресою: м. Київ, вул. Павла Скоропадського, 5, де зустрівся із ОСОБА_6 , в ході спілкування з якою остання повідомила, що за грошову винагороду в розмірі 15000 (п`ятнадцяти тисяч) доларів США, зможе після зняття ОСОБА_11 особи з розшуку та визнання тимчасово непридатною до військової служби, з метою подальшого бронювання влаштувати на роботу до Національного університету біоресурсів і природокористування України.

13.06.2025 року приблизно о 13 годині 20 хвилини ОСОБА_11 , перебуваючи неподалік супермаркету «NOVUS», за адресою: м. Київ, проспект Берестейський, 16, разом із ОСОБА_15 , переслідуючи умисел на одержання неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за зняття з розшуку та постановку на облік ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , в другому чи ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав від ОСОБА_15 , неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у сумі 2000 (двох тисяч) доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 13.06.2025 року становило 82 976 гривень 00 копійок.

В подальшому, 30 червня 2025 року о 13 годині 20 хвилин ОСОБА_17 , за вказівкою ОСОБА_11 , прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_3 , де зустрівся з останнім. Після чого, ОСОБА_11 , діючи відповідно до раніше розробленого плану, познайомив ОСОБА_17 з військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_13 , в ході спілкування з яким останній отримав копії документів ОСОБА_17 та повідомив, що зняття з розшуку буде відбуватись без участі ОСОБА_17 .

Крім того, в ході спілкування ОСОБА_13 повідомив, що 01.07.2025 передасть через ОСОБА_11 , погоджене та підписане з керівником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_14 , направлення на проходження військово-лікарської комісії.

01.07.2025 року допитаний в якості свідка ОСОБА_17 повідомив, що під час оновлення даних в електронному кабінеті призовників, військовозобов`язаних та резервістів « Резерв+ » змінився статус із зазначенням «дані було оновлено вчасно», однак жодних дій щодо зняття з розшуку він не вчиняв.

В ході проведення в межах кримінального провадження комплексу оперативно-розшукових заходів було встановлено, що до вчинення злочину ймовірно причетні: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Працівник ІНФОРМАЦІЯ_3 , в ході проходження служби виконує вказівки ОСОБА_12 та сприяє ОСОБА_11 , під час вчинення останнім протиправних дій, шляхом надання інформації стосовно військовозобов`язаних осіб з реєстру «Оберіг».

22.08.2025 року на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва,старшим слідчим СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_20 проведено обшук автомобіля «LEXUSCT 200H», VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_6 .

Під час обшуку виявлено та вилучено наступне майно, що має значення речових доказів у кримінальному провадженні, а саме: автомобіль «LEXUSCT 200H», VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , у салоні якого ОСОБА_6 22.08.2025 отримала неправомірну вигоду; імітаційні засоби у вигляді грошових купюр номіналом по 100 Євро кожна у кількості 50 шт., на кожній з яких міститься ідентичний номерний знак: НОМЕР_3 , що отримані 22.08.2025 ОСОБА_6 у якості неправомірної вигоди.

Постановою старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_21 від 22.08.2025 року, автомобіль «LEXUSCT 200H», VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , що належить на праві власності підозрюваній ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та імітаційні засоби у вигляді грошових купюр номіналом по 100 Євро кожна у кількості 50 шт., на кожній з яких міститься ідентичний номерний знак: НОМЕР_3 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000541 від 25.04.2025 року.

22.08.2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, санкцією вказаної статті передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років із конфіскацією майна.

27.08.2025 року (клопотання датоване 23.08.2025 року) старший слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП у місті Києві ОСОБА_8 за погодженням із прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_9 звернувся о Голосіївського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000541 від 25.04.2025 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, на тимчасово вилучене майно - речові докази, що виявлені та вилучені слідчим слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_10 22.08.2025 року в ході проведення обшуку автомобіля «LEXUSCT 200Н», VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , з метою їх збереження, а також для забезпечення можливості конфіскації майна як виду покарання, а саме:

- автомобіль «LEXUSCT 200Н», VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , що належить на праві власності підозрюваній ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 - із забороною відчуження та вчинення реєстраційних дій;

- імітаційні засоби у вигляді грошових купюр номіналом по 100 Євро кожна у кількості 50 шт., на кожній з яких міститься ідентичний номерний знак: НОМЕР_3 .

Підставою накладення арешту на вилучене майно є забезпечення збереження речових доказів та можливої конфіскації майна як виду покарання.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 03.09.2025 року зазначене клопотання старшого слідчого задоволено та накладено арешт на тимчасово вилучене майно - речові докази, що виявлені та вилучені слідчим слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_10 22.08.2025 року в ході проведення обшуку автомобіля «LEXUSCT 200Н», VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , з метою їх збереження, а також для забезпечення можливості конфіскації майна як виду покарання, а саме:

- автомобіль «LEXUSCT 200Н», VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , що належить на праві власності підозрюваній ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 - із забороною відчуження та вчинення реєстраційних дій;

- імітаційні засоби у вигляді грошових купюр номіналом по 100 Євро кожна у кількості 50 шт., на кожній з яких міститься ідентичний номерний знак: НОМЕР_3 .

Задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя, виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою забезпечення його збереження як речового доказу у вказаному кримінальному провадженні та конфіскації майна як виду покарання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим КПК порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя, прийшов до висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на вищевказане майно, оскільки останнє в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови.

Постановою старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_21 від 22.08.2025 року, автомобіль «LEXUSCT 200H», VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , що належить на праві власності підозрюваній ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та імітаційні засоби у вигляді грошових купюр номіналом по 100 Євро кожна у кількості 50 шт., на кожній з яких міститься ідентичний номерний знак: НОМЕР_3 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000541 від 25.04.2025 року.

За таких обставин доводи апелянта стосовно відсутності підстав для втручання держави у володіння та користування власником належним йому майном не знаходять свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи колегією суддів, оскільки арешт застосовано на законних підставах з метою забезпечення збереження речових доказів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводам представника, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно, з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Що стосується висновку слідчого судді про необхідність накладення арешту з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, колегія суддів вбачає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, накладення арешту на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, передбачає наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою, щодо якої такий захід застосовується, кримінального правопорушення, а у випадку застосування такого запобіжного заходу відносно юридичної особи, то застосування арешту майна з даних підстав вважатиметься законним, якщо відносно вказаної юридичної особи здійснюється кримінальне провадження.

Задовольняючи клопотання слідчого про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000541 від 25.04.2025 року, слідчий суддя дослідивши матеріали, додані до клопотання та з`ясувавши обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна прийшов до висновку про наявність передбачених п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на майно ОСОБА_6 , яке їй належить, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

При цьому, під час розгляду клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що вищевказане майно на яке слідчий просить накласти арешт відповідає критеріям п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Так, зі змісту ст. 170 КПК України вбачається, що однією з обов`язкових умов для задоволення клопотання про накладення арешту на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання є наявність обґрунтованої підозри за статтею, санкція якої передбачає конфіскацію майна як виду покарання.

Згідно клопотання про арешт майна та матеріалів, наданих стороною обвинувачення на його обґрунтування вбачається, що ця обов`язкова умова органом досудового розслідування та слідчим суддею дотримана.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

З матеріалів провадження, наданих слідчому судді, які обґрунтовують клопотання, вбачається, що зазначені у клопотанні обставини підозри ОСОБА_6 могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних та певними доказами. Тобто існують обґрунтовані підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що причетність ОСОБА_6 до скоєння кримінального правопорушення, підозра яка їй повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя дотримався вимог статей 132, 170, 172, 173 КПК України, перевіривши при цьому наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст. ст. 132, 170 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.

Висновки слідчого судді про арешт майна цілком доведені матеріалами кримінального провадження, специфікою розслідування самих злочинів, що потребує проведення певних слідчих дій, та саме такого заходу, як накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус як накладення арешту на вищевказане майно та надасть змогу виконати завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням.

З огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, матеріали провадження, додані до клопотання слідчого, які обґрунтовують необхідність накладення арешту на майно, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя накладаючи арешт на майно діяв у спосіб та у межах чинного законодавства, арешт застосував на засадах розумності і співмірності, оскільки незастосування арешту на вищевказане майно може призвести до подальшого незаконного його відчуження.

Що стосується доводів представника стосовно пропуску стороною обвинувачення 48-годинного строку для звернення з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Як вбачається з матеріалів провадження, обшук було проведено 22.08.2025 року. З клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене під час обшуку майно старший слідчий звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва 23.08.2025 року, дата зазначається на клопотанні та на конверті відправлення клопотання, тобто на наступний день після проведення обшуку та вилучення майна. (том 1 с. 168)

Вказані відомості, що містяться у матеріалах провадження, засвідчують факт дотримання стороною обвинувачення визначених законом строків для звернення з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, а отже спростовують доводи представника в цій частині, які в свою чергу не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Таким чином, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла остаточного висновку, що рішення слідчого судді суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 395, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 03 вересня 2025 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП у місті Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000541 від 25.04.2025 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України та накладено арешт на тимчасово вилучене майно - речові докази, що виявлені та вилучені слідчим слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_10 22.08.2025 року в ході проведення обшуку автомобіля «LEXUSCT 200Н», VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , з метою їх збереження, а також для забезпечення можливості конфіскації майна як виду покарання, а саме:

- автомобіль «LEXUSCT 200Н», VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , що належить на праві власності підозрюваній ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 - із забороною відчуження та вчинення реєстраційних дій;

- імітаційні засоби у вигляді грошових купюр номіналом по 100 Євро кожна у кількості 50 шт., на кожній з яких міститься ідентичний номерний знак: НОМЕР_3 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

____________________ ______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4