У Х В А Л А

"12" листопада 2025 р. Справа153/827/23

Провадження1-кп/153/73/23-к

Ямпільський районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора Ямпільського відділу Могилів-Подільської

окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000033 від 20 березня 2023 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.332 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Ямпільського районного суду Вінницької області перебувають матеріли кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

07 листопада 2025 року від захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 надійшли клопотання про визнання доказів недопустимими (матеріали НСРД Спостереження за особою в публічних місцях, матеріали НСРД Аудіо-відео контроль особи). Клопотання про визнання показів свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 недостовірними та виключити їх з числа доказів, клопотання про винесення окремої ухвали щодо свідка ОСОБА_9 .

Суд дослідивши зміст поданих клопотань та заслухавши доводи сторін приходить до наступного висновку:

Відповідно до ч.1 ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Стаття 87 КПК України визначає недопустимість доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Так, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1)здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5порушення права на перехресний допит;

Недопустимими є також докази, що були отримані: 1)з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; 2)після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; 3)під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової)дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження; 4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання.

Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані. Стороною захисту не наведено обставин, які б свідчили про очевидну недопустимість доказів, а тому питання щодо допустимості доказів на які вказує захисник буде вирішено судом під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Відповідно до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Суд оцінює докази під час ухвалення вироку, керуючись принципами всебічності, повноти та неупередженості, а також внутрішнім переконанням, що ґрунтується на законі. Суд оцінює кожний доказ за належністю, допустимістю та достовірністю, а сукупність доказів за достатністю та взаємозв`язком. Жодні докази не мають заздалегідь встановленої сили, і суд не пов`язаний висновками, зробленими під час досудового розслідування. Це означає, що суд перевіряє докази на законність їх отримання та приймає рішення про їх використання, щоб встановити відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України під час ухвалення судового рішення (вироку).

Суд зазначає, що матеріали НСРД Спостереження за особою в публічних місцях, матеріали НСРД Аудіо-відео контроль особи та покази свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були досліджені в судовому засіданні, а оцінку доказів та вирішення питання щодо їх допустимості, будуть вирішені судом в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає клопотання заявлені стороною захисту передчасними, а тому в їх задоволенні слід відмовити. Відмова в задоволенні заявлених клопотань не перешкоджає праву строні захисту заявити їх під час судових дебатів.

Керуючись ст.ст. 89, 94, 371-372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання про визнання доказу недопустимим (матеріали НСРД «Спостереження за особою в публічних місцях») - відмовити.

В задоволенні клопотання про визнання доказу недопустимим (матеріали НСРД «Аудіо-відео контроль особи») - відмовити.

В задоволенні клопотання про визнання показів свідка ОСОБА_6 недостовірними відмовити.

В задоволенні клопотання про визнання показів свідка ОСОБА_7 недостовірними та виключити їх з числа доказів відмовити.

В задоволенні клопотання про визнання показів свідка ОСОБА_8 недостовірними та виключити їх з числа доказів відмовити.

В задоволенні клопотання про винесення окремої ухвали щодо свідка ОСОБА_9 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Згідно з ч.5 ст.532 КПК України ухвали суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту їх оголошення.

Суддя ОСОБА_1