Провадження по справі № 1-кс/752/5883/25
У Х В А Л А

іменем України

"10" липня 2025 р. слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва клопотання слідчого СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001796 від 24.05.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України,-

за участю: прокурора - ОСОБА_4 ,

підозрюваного- ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

встановив:

03 липня 2025 року до слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва надійшло клопотання прокурора Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001796 від 24.05.2025, яке 02.07.2025 вилучено під час затримання ОСОБА_5 , у порядку ст. 208 КПК України.

Посилаючись на те, що вилучене в ході обшуку майно, визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні, прокурор просить накласти арешт на нього арешт з метою збереження як речового доказу, а також заборонити користуватися та розпоряджатися ним.

В судовому засіданні прокурор клопотання про арешт майна підтримала. Пояснила, що вилучене в ході обшуку майно відповідає критеріям ст.98 КПК України, зокрема грошові кошти є частиною неправомірної вигоди, яку ОСОБА_8 передала ОСОБА_5 , під контролем правоохоронних органів, за здійснення впливу на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, зокрема за позитивне вирішення питань, пов`язаних із наданням адміністративних послуг щодо проведення реєстраційних дій, пов`язаних з діяльністю ТСЦ, поза встановленим порядком, зокрема вчинення реєстраційних дій поза чергою за пришвидшеною процедурою. Вилучений в ході обшуку телефон може містити інформацію про обставини, що підлягають встановленню у кримінальному проваджені, а також про інших осіб, причетних до вчинення зазначеного кримінального правопорушення. Вказане майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001796 від 24.05.2025. Тому, з метою забезпечення збереження речових доказів, просила накласти арешт на зазначене у клопотанні майно з метою збереження, як речового доказу.

Захисник ОСОБА_6 проти задоволення клопотання заперечував. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що пред`явлена ОСОБА_5 підозра, є необґрунтованою та безпідставною. Вважає, що слідчий безпідставно визнав вищезазначене майно речовими доказами у вищезазначеному кримінальному провадженні, оскільки зазначені речі не відповідають ознакам речового доказу згідно ст. 98 КПК України. Крім того, захисник зазначив, що під час затримання ОСОБА_5 добровільно надав слідчому доступ до належного йому мобільного телефону. Тому, слідчий мав можливість оглянути та вилучити всю наявну на телефоні інформацію шляхом копіювання для подальшого використання під час здійснення досудового розслідування. Сам по собі мобільний телефон не має значення речового доказу. А відтак, на думку захисника, висновок слідчого, про те, що вилучене майно відповідає критеріям ст.98 КПК України, є безпідставним.

Підозрюваний ОСОБА_5 позицію захисника підтримав, просив відмовити прокурору у задоволенні клопотання про арешт майна.

Розглянувши клопотання, дослідивши додані до нього додатки у виді копії матеріалів досудового розслідування, надавши оцінку відомостям, що у них містяться, вислухавши доводи прокурора, думку підозрюваного та його захисника з приводу заявленого клопотання, слідчий суддя дійшов до наступного.

Розгляд даного клопотання належить до повноважень слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва відповідно до положень п.1 ч.2 ст. 132 КПК України.

Клопотання про арешт майна подане з дотриманням строку, передбаченого ч.5 ст. 171 КПК України.

Так, зі змісту клопотання вбачається, що слідчим відділом Голосіївського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001796 від 24.05.2025 під час якого 02.07.2025 о 10 год 20 хв ОСОБА_8 , діючи під наглядом правоохоронних органів, передала неправомірну вигоду ОСОБА_5 у виді грошових коштів в сумі 4000 гривень за здійснення впливу на особу, уповноважену на виконання функцій держави, в особі адміністратора територіального сервісного центру МВС України № 8046 ОСОБА_9 , а саме: за успішну перереєстрацію транспортного засобу на нового власника по договору, укладеному в ТСЦ.

Під час отримання неправомірної вигоди ОСОБА_5 був затриманий у порядку ст. 208 КПК України.

02 липня 2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 369-2 КК України.

Крім того, Під час затримання та проведення особистого обшуку ОСОБА_5 , що відбулося 02.07.2025 о 10 год 13 хв, у останнього виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 4170 грн.: номіналом 500 грн. у кількості 8 шт. з номерами купюр АЛ5670404, ЕГ4940243, КА218055, ВС5741209, ВТ3037547, ЕЗ6627847, ЄБ1817845, ВД0138385; номіналом 100 грн у кількості 1 шт.; номіналом 50 грн у кількості 1 шт.; номіналом 20 грн у кількості 1 шт.; мобільний телефон марки Sаmsung А55 ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 з сім картами: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .

Постановою слідчого СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 від 02.07.2025 вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001796 від 24.05.2025.

Процесуальний керівник вказує, що арешт зазначеного у клопотанні майна обумовлений необхідністю збереження його, як речового доказу, яке має суттєве значення для досудового розслідування та необхідне для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, яке є предметом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

Надаючи оцінку доводам сторони захисту про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_5 підозри, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Матеріали, які додані до клопотання, дають слідчому судді підстави дійти висновку, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_5 міг вчинити інкриміноване йому правопорушення.

Водночас, слідчий суддя зауважує, що вирішення питання про наявність чи відсутність в діях ОСОБА_5 складу інкримінованих йому злочинів, а також доведеність вини та правильність кваліфікації дій за ч. 3 ст. 369-2 КК України знаходиться поза межами тих питань, які слідчий суддя вирішує на даній стадії кримінального провадження.

Вирішуючи клопотання прокурора про арешт майна відповідно до положень ст. 173 КПК України, слідчий суддя зазначає наступне.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися)для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч.2 ст.168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України арешт також може бути накладений на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Аналізуючи вимоги клопотання у сукупності з відомостями, що містяться у матеріалах, які додані до клопотання, слідчий суддя вважає доведеним, що мобільний телефон, вилучений під час затримання ОСОБА_5 , є таким, що може містити інформацію щодо здійснення ним протиправної діяльності, пов`язаної із одержанням неправомірної вигоди для себе та третіх осіб за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, зокрема за позитивне вирішення питань, пов`язаних із наданням адміністративних послуг з реєстрації, перереєстрації транспортних засобів з видачею свідоцтв про реєстрацію та номерних знаків, інших питань пов`язаних з діяльністю ТСЦ, поза встановленим порядком, зокрема вчинення реєстраційних дій поза чергою за пришвидшеною процедурою. Вилучені грошові кошти є частиною неправомірної вигоди, яку ОСОБА_8 передала ОСОБА_5 , під контролем правоохоронних органів, за здійснення впливу на прийняття рішення посадовою особою ТСЦ про здійснення реєстраційних дій поза чергою за пришвидшеною процедурою.

Враховуючи, що власником/володільцем зазначеного майна є підозрюваний ОСОБА_5 , не накладення арешту може призвести до знищення та приховування грошових коштів, отриманих ним у якості неправомірної вигоди, а також до спотворення чи знищення інформації, яка міститься у вилученому телефоні.

Під час розгляду клопотання про арешт майна на стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні слідчий суддя уповноважений лише оцінити можливість використання майна, на яке слідчий просить накласти арешт, як доказу у кримінальному провадженні. Оцінка доказів із точки зору їх допустимості є заключним етапом доказування та здійснюється судом за наслідком розгляду справи по суті. Під час здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування, вказане питання не входить до повноважень слідчого судді.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що вимоги клопотання є обґрунтованими. Арешт на вказане майно підлягає накладанню з метою його збереження як речового доказу, що відповідає п.1) ч.2 ст. 170 КПК України.

Враховуючи наведене, потреби кримінального провадження виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи власника майна, як арешт майна.

При цьому, відомостей щодо негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею на момент розгляду клопотання не встановлено, а підозрюваним та його захисниклм не доведено необґрунтованість поданого клопотання чи відсутність потреби у накладенні арешту.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підстав викладеного, керуючись ст. 40, 131, 132, 168, 170-173, 175 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

клопотання слідчого задовольнити.

Накласти арешт на майно із забороною користування та розпорядження ним у кримінальному провадженні № 0001796 від 24.05.2025, яке 02.07.2025 вилучено під час затримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку ст. 208 КПК України, а саме:

- грошові кошти в сумі 4170 грн.: номіналом 500 грн. у кількості 8 шт. з номерами купюр АЛ5670404, ЕГ4940243, КА218055, ВС5741209, ВТ3037547, ЕЗ6627847, ЄБ1817845, ВД0138385; номіналом 100 грн у кількості 1 шт.; номіналом 50 грн у кількості 1 шт.; номіналом 20 грн у кількості 1 шт.;

- мобільний телефон марки Sаmsung А55 ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 з сім картами: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Організацію виконання ухвали покласти на прокурора Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1