Справа №579/1669/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/444/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил водіння або експлуатації машин
УХВАЛА

Іменем України

24 липня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 579/1669/24 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Кролевецького районного суду Сумської області від 19.09.2024, якою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Галичани Городоцького району Львівської області, мешканець АДРЕСА_1

звільнений від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 415 КК України у зв`язку із примиренням з потерпілим на підставі ст. 46 КК України, а кримінальне провадження закрито,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та постановити нову ухвалу, якою звільнити ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК, на підставі ст. 45 КК у зв`язку з дійовим каяттям, а кримінальне провадження закрити, оскільки діями обвинуваченого завдано шкоду не тільки шкоди потерпілому, а і суспільним відносинам, що виникають у процесі проходження служби військовослужбовцями, тому положення ст. 46 КК не можуть бути застосовані. У той же час існують підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям.

22.07.2024 до Кролевецького районного суду Сумської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК.

Ухвалою Кролевецького районного суду Сумської області від 19.09.2024 ОСОБА_9 звільнений від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 415 КК у зв`язку з примиренням з потерпілим на підставі ст. 46 КК, а кримінальне провадження закрито. Рішення суду обгрунтовано тим, що кримінальне правопорушення є необережним проступком, а ОСОБА_9 раніше не судимий, відшкодував шкоду потерпілому та примирився з ним.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 , який заперечив проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 22.07.2024 до Кролевецького районного суду Сумської області надійшов обвинувальний, складений відносно ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 415 КК.

У підготовчому судовому засіданні 19.09.2024 суд постановив ухвалу, якою звільнив ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 415 КК у зв`язку з примиренням з потерпілим на підставі ст. 46 КК, закривши кримінальне провадження. Це рішення суд обгрунтував тим, що кримінальне правопорушення є необережним проступком, ОСОБА_9 раніше не судимий, відшкодував шкоду потерпілому та примирився з ним.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції та вважає, що ухвала є законною, обгрунтованою і належним чином умотивованою.

Так, відповідно ст. 46 КК особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Зокрема, ОСОБА_9 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягається вперше, злочин, у вчиненні якого він обвинувачується, відповідно ст. 12 КК відноситься до категорії нетяжких злочинів та є необережним, не є корупційним злочином і не вчинений у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Крім того, свою вину ОСОБА_9 визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, повністю відшкодував потерпілому заподіяні збитки та примирився з ним. Потерпілий в суді першої інстанції підтримав клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК. Будь-яких інших заяв та клопотань потерпілий не подавав.

Сумнівів з приводу того, що примирення між обвинуваченим та потерпілим досягнуто добровільно, немає. При цьому, прокурор в апеляційній скарзі жодним чином не заперечує наявність підстав, передбачених ст. 46 КК, за яких суд першої інстанції дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неможливість звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 415 КК на підставі ст. 46 КК з тих підстав, що вказане правопорушення має два об`єкти посягання і шкоди завдано не лише додатковому об`єкту, а і основному, то вони є необгрунтованими і не заслуговують на увагу, оскільки ст. 46 КК не містить будь-яких обмежень в її застосуванні щодо кола осіб чи конкретних складів кримінальних правопорушень за умови наявності зазначених в самій нормі цього закону підстав та умов її застосування. Також кримінальне та кримінальне процесуальне законодавство не містить норм, які б встановлювали обставини, за наявності яких застосування ст. 46 КК заборонено. При цьому слід зазначити, що примирення є комплексним, міжгалузевим інститутом кримінального та кримінального процесуального законодавства, спрямованого на задоволення/відновлення прав потерпілого та заохочення позитивної посткримінальної поведінки суб`єкта кримінального правопорушення.

На забезпечення дієвості правових механізмів інституту примирення, його цілей і мети впливають «складні» зв`язки між принципами публічності і диспозитивності. Тому при визначенні того, чи можна застосовувати положення ст. 46 КК щодо двооб`єктного кримінального правопорушення, суд має керуватись не тільки формальними вимогами цієї норми щодо класифікації кримінальних правопорушень, у яких угода може бути укладена, а і чітко дотримуватись її засадничих принципів.

Враховуючи високі стандарти, які існують у сфері захисту людини та основоположних свобод, і більшу рішучість, яка відповідно й неминуче вимагається при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства, існує необхідність у наданні особливого значення існуванню в інституті примирення конкуренції принципів публічності і диспозитивності, яка визначає пріоритети публічного і приватного інтересів та їх взаємозв`язок.

Так, для встановлення співвідношення публічних і приватних пріоритетів в інституті примирення сторін визначальною є категорія «інтерес». Саме інтерес є важливим інструментом у діяльності суб`єктів кримінально-правових відносин.

Інтерес у кримінальному процесі виступає як спонукальна сила, що приводить у рух усю систему судочинства. Відсутність конкретного інтересу або наявність іншого може зупинити або відповідним чином змінити динаміку кримінального процесу. Спонукальна сила формується певними потребами, до задоволення яких і прагне носій інтересу, а саме: особа, держава, суспільство. Саме потреба учасників кримінального провадження (так само потенційних учасників, якщо провадження ще не розпочалося) у реалізації власних (приватних), загальнодержавних інтересів слугує першоосновою виникнення, розвитку, зміни та припинення кримінальних процесуальних правовідносин. При цьому категорія «інтерес» у прямій або опосередкованій формі накладає відбиток на кожен із елементів кримінальних процесуальних правовідносин, а саме: а) статус кожного суб`єкта, його правомочності зумовлені об`єктивно властивими йому інтересами та загальною моделлю консенсусу, якого досягнуто при узгодженні різноспрямованих інтересів (публічного і приватного); б) кожна складова змісту правовідносин теж визначається інтересами, досягнути яких прагне учасник правовідносин. Закріплюючи права та обов`язки учасників кримінального судочинства, законодавець виходить із потенційної можливості конкретно взятого індивіда використати встановлені правоположення у разі участі у кримінальних процесуальних правовідносинах у тому чи іншому статусі, усвідомлення відповідного інтересу та наявності бажання його реалізувати; в) об`єктом правовідносин виступають матеріальні й нематеріальні блага, а також дії суб`єктів та їх результати, з приводу яких виникають правовідносини, реалізуються суб`єктивні права та виконуються покладені законом обов`язки суб`єктів правовідносин. Поняття «об`єкти правовідносин» значною мірою збігаються із категорією «інтереси», принаймні в частині щодо матеріальних і нематеріальних благ, в отриманні (збереженні) яких зацікавлений учасник правовідносин. Щодо дій суб`єктів та їх результатів, із приводу яких виникають правовідносини, то такі дії у багатьох випадках є бажаним результатом, оскільки факт їх вчинення надасть можливість реалізувати наявний в учасника кримінального провадження інтерес; г) юридичні факти як елемент правовідносин також безпосередньо пов`язані з категорією «інтерес». Адже якби та чи інша життєва обставина жодним чином не зачіпала інтересів певних суб`єктів, то вона була б неспроможна породити активність останніх та привести до настання юридичних наслідків. Юридичний факт виступає каталізатором щодо усвідомлення суб`єктом факту ущемлення його інтересів та потреби в їх захисті.

Під час примирення кожна зі сторін кримінально-правового конфлікту переслідує свої інтереси. Для потерпілого це відновлення порушених прав шляхом відшкодування заподіяної правопорушенням шкоди, для захисту якої він у кримінальному процесі наділений відповідними правами. Для обвинуваченого (підозрюваного) це уникнення кримінальної відповідальності або призначення мінімального покарання. Держава, у свою чергу, будучи носієм публічного інтересу, регулює суспільні відносини, які є предметом кримінального процесуального права.

Примирення винного з потерпілим являє собою ключовий інструмент узгодження інтересів учасників кримінально-правового конфлікту та забезпечення їх балансу. Адже сторони шляхом компромісних і взаємовигідних рішень між собою адаптують норму права про примирення щодо конкретного (їх) випадку, чим задовольняють свої інтереси, а в результаті і суспільні (публічні) інтереси.

В силу публічного характеру кримінально-правового регулювання застосуванню ст. 46 КК повинна відводитись другорядна роль у забезпеченні балансу інтересів. Проте індивідуальне регулювання учасників конфлікту залежить не тільки від угоди сторін, але і здійснюється завдяки волі осіб, які приймають рішення про примирення, а також норм кримінального закону, які передбачають можливість примирення тільки за окремими категоріями кримінальних правопорушень.

Тобто, існує така група суспільних відносин, охоронюваних кримінальним правом, у яких приватні інтереси їх учасників можуть переважати над суспільними (публічними) інтересами настільки, що волевиявлення потерпілого може мати вирішальне значення для кримінальної відповідальності винної особи. Без наявності приватних інтересів і вираження волевиявлення до їх реалізації ніякі публічні інтереси не можуть бути досягнуті.

Значно більшою мірою диспозитивність властива тим нормам кримінального закону, які вимагають узгоджених сторонами і судом рішень. Законодавець зобов`язує суд у таких випадках віддавати перевагу узгодженим сторонами рішень і ухвалити їх своїм рішенням.

Крім того, приписи ст. 46 КК не встановлюють взаємозв`язок між звільненням особи від кримінальної відповідальності та заподіянням шкоди конкретним правовідносинам як об`єкту злочинних посягань, а йдеться про відшкодування збитків або усунення заподіяної шкоди, які є ознаками об`єктивної сторони злочину наслідками злочинних дій.

Кримінальна відповідальність особи за ч. 1 ст. 415 КК настає у разі порушення правил водіння або експлуатації бойової, спеціальної чи транспортної машини, що спричинило потерпілому середньої тяжкості чи тяжкі тілесні ушкодження або загибель потерпілого та наявності причинного зв`язку між діянням та цими наслідками. Про жодну іншу шкоду в диспозиції цієї частини статті не йдеться.

Попри те, що основним безпосереднім об`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК, є установлений порядок водіння або експлуатації бойової, спеціальної чи транспортної машини, що забезпечує безпеку їх руху для людей, майна та боєготовності військ, його обов`язковим об`єктом є життя та здоров`я особи, які визнаються найвищою соціальною цінністю (ст. 3 Конституції України).

ОСОБА_9 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК, згідно якого він, будучи військовослужбовцем в/ч 11.11.2023 близько 11:50, керуючи автомобілем «Mersedes Benz» р. н. НОМЕР_1 , рухаючись по пр. Миру в м. Кролевець Сумської області, на перехресті нерівнозначних доріг, проявив злочинну недбалість, не переконався в безпечності руху та, що це не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надав переваги в русі мопеду «Sabur SB 50Q» під керуванням ОСОБА_11 , який рухався головною дорогою вул. 8 Березня, чим порушив п. 10.1, 16.11 ПДР, у результаті чого потерпілий отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Колегія суддів звертає увагу, що формулювання обвинувачення не містить відомостей відносно того, що діями ОСОБА_9 заподіяна шкода основному безпосередньому об`єкту кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК, а єдиним потерпілим у кримінальному провадженні визнаний ОСОБА_11 , здоров`ю якого була заподіяна шкода, тому саме він міг виразити свою волю про прощення винного, на підставі чого і прийнято рішення звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності згідно ст. 46 КК.

Доводи прокурора, що діями обвинуваченого, який є військовослужбовцем, заподіяно шкоди суспільним відносинам, що виникають в процесі проходження служби різними категоріями військовослужбовців, їх службової і бойової діяльності і регламентованих нормами права, підзаконними нормативними актами, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки обвинувачення у заподіянні шкоди суспільним інтересам не висувалося.

Враховуючи викладене, звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК не суперечить інтересам суспільства і цим рішенням повною мірою забезпечено баланс інтересів учасників примирення для цілей ст. 46 КК.

Постанова Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 689/695/17 та ухвала Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.06.20217 у справі № 639/10443/15, на які прокурор посилається у апеляційній скарзі, не є релевантними обставинам цього провадження, оскільки у вказаних судових рішеннях зроблено висновок щодо неможливості звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК за ч. 1 ст. 296 КК з тих підстав, що спричинена шкода потерпілому є лише проявом посягання на основний безпосередній об`єкт хуліганства громадський порядок (публічні інтереси), тому звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим може мати місце лише тоді, коли кримінальне правопорушення завдає шкоди приватним інтересам фізичної особи та жодним чином не стосується публічних інтересів.

Однак, на відміну від ст. 296 КК, де здоров`я особи є додатковим факультативним об`єктом, настання визначених диспозицією ч. 1 ст. 415 КК наслідків (спричинення потерпілому середньої тяжкості чи тяжкі тілесні ушкодження або загибель потерпілого) є обов`язковим елементом об`єктивної сторони правопорушення, тобто життя та здоров`я особи, як додатковий об`єкт, нерозривно пов`язані з основним об`єктом і без цих наслідків склад правопорушення буде відсутній, тому волевиявлення потерпілого за даних обставин є цілком достатнім для застосування ст. 46 КК.

На підставі викладеного, оскаржене судове рішення є законним, обґрунтованим і належним чином умотивованим, тому вирок суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Ухвалу Кролевецького районного суду Сумської області від 19.09.2024 відносно ОСОБА_12 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4