печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000361, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляд слідчого судді надійшло вказане клопотання.

Обґрунтовуючи клопотання, прокурор зазначає, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000361 від 12.02.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на території м. Києва, Дніпропетровської та Запорізької областей діє злочинна група, учасники якої, підтримуючи збройну агресію держави-агресора (РФ) ведуть підпільну колабораційну діяльність, займаються пошуком приватних підприємців, які здійснюють свою діяльність в IT-сфері та пов`язані з обміном криптовалюти, з метою вчинення розбійних нападів на їхні домоволодіння.

Встановлено, що до вчинення вказаних кримінальних правопорушень причетний громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 (об`єкт на праві власності належить ОСОБА_5 ) та має кримінальне прізвисько « ОСОБА_6 ». ОСОБА_4 є організатором указаної групи осіб, керує діями учасників та визначає осіб, напад на яких вчинюватимуть виконавці.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_4 10.11.2024 поза пунктом пропуску державного кордону перетнув кордон України до Румунії та на даний час знаходиться в Москві разом із ОСОБА_7 , яка 07.11.2024 перетнула кордон України в напрямку Румунії.

На даний час ОСОБА_4 здійснює підривну діяльність в Україні, з метою дестабілізації державного устрою, а саме через підконтрольних осіб, які знаходяться в Україні, здійснює відкриття та забезпечує діяльність уже відкритих «Call - центрів» на території України.

ОСОБА_4 на замовлення російських спец-служб через підконтрольних осіб з числа працівників шахрайських «Call - центрів» здійснюють вербування через Telegram канали громадян України, які в подальшому за грошову винагороду здійснюють підпали автотранспорту військових, електрощитових «Укрзалізниці» та «Укрпошти».

Активним учасником даної злочинної групи є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , уродженець Черкаської області, Маньківський р-н, с. Попівка, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_2 виданий 05.06.1997 Маньківським РВ УМВС України в Черкаській області, паспорт громадянина України для виїзду за кордон серія НОМЕР_3 виданий 26.02.2018 відділом центрального обробки даних №1 Управління з питань громадянства, паспортизації та еміграції Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві. Користується абонентським номером телефону: НОМЕР_4 . Раніше судимий за ч. 2 ст. 309 КК України. Проживає за адресою: АДРЕСА_3 (власником якої є ОСОБА_9 ). Використовує автомобілі: «AUDI Аб», білого кольору, 2018 р.в., д.н.з. НОМЕР_5 , VIN- НОМЕР_6 (власником якого є ОСОБА_10 ); та «LAND ROVER RANGE ROVER», чорного кольору, 2016 р.в., д.н.з. НОМЕР_7 , VIN- НОМЕР_8 (власником якого є ОСОБА_9 ).

ОСОБА_4 залучив до протиправної діяльності ОСОБА_8 , пропонує останньому свої послуги, за допомогою яких можна заробити кошти, шляхом вчинення вимагань у приватних підприємців, з якими раніше ОСОБА_8 співпрацював та вів бізнес.

Відповідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №408943472 від 21.01.2025, квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_3 , на праві власності належить ОСОБА_9 .

24.04.2025 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.03.2025 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_3 .

В ході обшуку вилучено майно, дозвіл на вилучення якого не надавався, а саме грошові кошти в сумі 10 100 доларів США та 62 500 грн.

Прокурор зазначає, що вилучені грошові кошти відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, оскільки містить в собі відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема шляхом проведення експертних досліджень, встановлення походження джерел їх отримання.

24.04.2025 старшим слідчим в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_11 прийнято рішення про визнання речовим доказом у розслідуваному кримінальному провадженні зазначеного вище майна.

З метою запобігання можливості приховування даного речового доказу, його пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, виникла необхідність в накладені арешту на нього.

Підсумовуючи, прокурор просив накласти арешт на майно, тимчасово вилучене 24.04.2025 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_3 , а саме: грошові кошти у сумі 10 100 доларів США та 62 500 гривень.

Від прокурора ОСОБА_12 слідчому судді надана заява про розгляд справи без його участі, клопотання просить задовольнити з наведених у ньому підстав.

Представник власників майна ОСОБА_9 , ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_13 подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та письмові заперечення на клопотання прокурора, в яких посилалася на наступне. Вилучені грошові кошти не входили до переліку предметів, на які ухвалою слідчого судді був наданий дозвіл на обшук. Більш того, вказані грошові кошти вилучені з очевидним порушенням ухвали слідчого судді, в якій наявна заборона на вилучення саме грошових коштів, оскільки в цій частині в задоволенні клопотання слідчого про надання дозволу на обшук слідчим суддею було аргументовано відмовлено. Вилучені грошові кошти не є речовими доказами у розумінні ст. 98 КПК України, оскільки гроші не є річчю, яка має родові ознаки, а тому незрозуміло яким чином орган досудового розслідування ідентифікував, що грошові кошти відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, або мають відношення до вчинення кримінального правопорушення. Прокурором не надано жодного належного доказу того, що вилучені грошові кошти є предметами набутими злочинним шляхом, були знаряддям кримінального правопорушення або містять на собі сліди вчинення такого. Постанова про визнання речовим доказом взагалі не містить жодної підстави для визнання майна речовим доказом. Вилучені грошові кошти мають законне походження, отримані від продажу нерухомого майна та рухомого майна. 05.11.2024 між ОСОБА_9 та ОСОБА_14 укладено договір купівлі-продажу квартири. Окрім того, ОСОБА_9 відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу було продано автомобіль Ренж Ровер. Грошові кошти належать третій особі, яка не має статусу підозрюваного чи обвинуваченого у провадженні, - ОСОБА_9 , яка є власницею квартири, в якій проведено обшук. Її причетність до кримінального правопорушення не доведена та не підтверджена жодним доказом у матеріалах провадження. Отже, арешт майна порушуватиме прав власності добросовісного володільця, гарантоване ст. 41 Конституції України. Посилання прокурора на необхідність проведення надуманого «експертного дослідження джерела походження коштів» є юридично необґрунтованим і свідчить про спробу штучно створити підстави для арешту майна. Крім того, під час проведення обшуку власницею коштів було добровільно надано копії документів, які підтверджують їх походження, зокрема, договір купівлі-продажу квартири та договір купівлі-продажу транспортного засобу. З огляду на викладене адвокат просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора та зобов`язати орган досудового розслідування негайно повернути грошові кошти у сумі 10 100 доларів США та 62 500 гривень ОСОБА_9 .

Дослідивши матеріали справи, слідчий суддя надходить до наступних висновків.

Головним слідчим управлінням Національної поліції України, за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000361 від 12.02.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.03.2025 по справі № 757/14041/25-к надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_3 , яка на праві власності належить ОСОБА_9 (а.с. 76-78).

Як вбачається з матеріалів клопотання, 24.04.2025 о 07 год. 08 хв. на підставі вказаної ухвали слідчого судді слідчим розпочато проведення обшуку, в ході якого вилучено грошові кошти у сумі 10 100 доларів США та 62 500 гривень (а.с. 79-84).

Разом з тим, ухвала слідчого судді від 27.03.2025 по справі № 757/14041/25-к не містить дозволу на вилучення грошових коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

За змістом ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Обов`язок доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого чи прокурора також і ч. 3 ст. 132 КПК України.

Частиною 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема правову підставу для арешту майна, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу) та розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_11 від 24.05.2025 вилучені грошові кошти визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000361 (а.с. 85-87).

Зі змісту клопотання вбачається, що метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 1 ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на матеріали клопотання, прокурором доведено, що дійсно існує обґрунтована підозра, що вчинено злочини, дані про які внесено до ЄРДР за №0000361.

Поряд із тим, матеріали клопотання не містять обґрунтованих та належних доказів, які б свідчили, що саме вилучені 24.04.2025 в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 грошові кошти набуті кримінально протиправним шляхом, а саме в результаті вчинення кримінальних правопорушень, досудове розслідування щодо якого проводиться у кримінальному провадженні № 0000361, тим самим відповідають критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України.

Так, хоча в клопотанні прокурор вказує на необхідність накласти арешт на майно як на речові докази у кримінальному провадженні, але при цьому не приводить жодного належного доказу чи аргументації на підтвердження відповідності вилучених грошових коштів критеріям ст. 98 КПК України, не зазначає, як вилучені грошові кошти можуть бути використані на доказ фактів та обставин, що підлягають доказуванню, в судовому провадженні.

Окрім того, з долучених адвокатом документів вбачається, що 05.11.2024 ОСОБА_9 продала квартиру, виручивши 2 592 872,34 грн, а 30.01.2025 продала автомобіль, виручивши 1 500 000, 00 грн.

Враховуючи вказані обставини, не можна заперечувати, що вилучені кошти могли бути особистими збереженнями ОСОБА_9 від продажу рухомого та нерухомого майна.

Тому слідчий суддя вважає, що існування правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, всупереч вимогам кримінального процесуального закону, є недоведеною.

Сама по собі винесена слідчим постанова про визнання речей речовими доказами не може бути безумовною підставою для обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, оскільки під час вирішення питання про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів слідчий суддя перевіряє не формальну наявність постанови про визнання речей і документів речовими доказами, а дійсну відповідність вилученого критеріям ст. 98 КПК України.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що у даному випадку відсутні визначені законом правові підстави для накладення арешту на грошові кошти в сумі 10 100 доларів США та 62 500 гривень, з метою забезпечення збереження речових доказів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 372,. 392, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання - відмовити.

Грошові кошти у сумі 10 100 доларів США та 62 500 гривень, тимчасово вилучені 24.04.2025 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_3 , повернути особам, у яких вони були вилучені.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1