УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 рокуСправа № 495/12013/23
Номер провадження 1-кп/495/398/2025

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровський в режимі відеоконфіеренції клопотання прокурора Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0001147 від 17.07.2024 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білгород-Дністровський, Одеської області, громадянина України, українця, не одруженого, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, який на момент ймовірного вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу на посаді сапера 2 інженерно-саперного відділення 3 інженерно-саперного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_5

обвинувачений - ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

21 листопада 2024 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0001147 від 17 липня 2024 року відносно: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

Прокурор Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону - ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про продовження у відношенні обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в якому вказала, що обвинувачений ОСОБА_6 згідно обвинувального акту, обвинувачується в тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та проходячи її на посаді сапера 2 інженерно-саперного відділення 3 інженерно-саперного взводу 6 інженерно-саперної роти 2 інженерно-саперного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат»,в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»,ст. ст. 9, 11, 16, 58, 59, 127-130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, без поважних причин та відповідних дозволів командирів, 09.06.2022 о 08.00 год. не з`явився вчасно на службу до тимчасового місця дислокації військової частини НОМЕР_1 , яка на той час дислокувалася за визначено адресою: (точна адреса не зазначається у зв`язку із введенням в України правового режиму воєнного стану) та ухиляється від проходження військової служби по теперішній час, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

19.05.2024 року солдата ОСОБА_6 , повідомлено про підозру та 19.11.2024 про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. За результатами досудового розслідування обвинувальний акт відносно солдата ОСОБА_6 19.11.2024 скеровано для розгляду до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, що підтверджується в сукупності зібраними матеріалами кримінального провадження.

Під час проведення досудового розслідування, ухвалою Київського районного суду м. Одеси до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на гауптвахті Південного ТУ ВСП у строк до 24.12.2024.

Під час судового розгляду ОСОБА_6 продовжено дію запобіжного заходу до 14.02.2025. В останнє під час судового розгляду строк дії запобіжного заходу ОСОБА_6 продовжено до 03.05.2025.

Сторона обвинувачення звертається з клопотанням про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, посилаючись на характер імовірно вчиненого кримінального правопорушення та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та враховуючи неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

У судовому засіданні:

Прокурор вимоги поданого клопотання підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_6 погодився з клопотанням прокурора про обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, суд прийшов до наступного переконання.

Відповідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У справі «Мироненко і Мартенко проти України» від 10.12.2009 року ЄСПЛ зазначив, що компетентний суд повинен перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої буде здійснено затримання, та законність мети цього затримання й подальшого тримання під вартою.

Згідно п. 32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

До того ж, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 року).

Так, судом встановлено, що обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України підтверджується наданими стороною обвинувачення матеріалами, які долучені до клопотання, на даній стадії судового розгляду повністю доводять обґрунтованість підозри у можливому вчиненні обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Так, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, яке імовірно загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, а також його суспільно-небезпечний характер,адже останній будучи військовослужбовцем самовільно залишив військову частину під час дії воєнного стану,що могло створити загрозу для суспільства,а також те, що відносно обвинуваченого ОСОБА_6 слідчим суддею надавався дозвіл на його затримання з метою приводу для участі у розгляді клопотання, у зв`язку із ухиленням його від органу досудового розслідування та суду,суд приходить до переконання,що наявний ризик,передбачений п.1ч.1ст.177 КПК України,а саме: ризик у вигляді можливого переховування обвинуваченим ОСОБА_6 від суду.

Суд також погоджується з доводами клопотання, що існує ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України у вигляді можливого незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_6 на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки є достатні підстави вважати, що обвинувачений може на них впливати з метою схилення їх не давати правдиві, послідовні показання у ході судового розгляду та/або змінити свої показання у в суді, для уникнення або мінімізації можливої кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, адже свідки безпосередньо судом допитані не були, а показання, що надаються на досудовому розслідуванні, не можуть лягти в обґрунтуванні судових рішень, зважаючи на положення ч. 4ст. 95 КПК України.

Суд також враховує доводи прокурора з приводу того, що відносно обвинуваченого ОСОБА_6 на розгляду у Білгород-Дністровському міськрайонному суді Одеської області перебувають обвинувальні акти за його обвинуваченням у вчиненні аналогічного злочину,передбаченого ч.5ст.407 КК України, а також за обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ч.1 ст.309 КК України, що свідчить про явні негативні соціальні інтереси останнього, й відповідно про його емоційно-вольову деформацію та ймовірну відсутність правової свідомості. З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що в рамках означеного кримінального провадження існує реальний ризик вчинення іншого кримінального правопорушення обвинуваченим або продовження ним кримінального правопорушення, в якому обвинувачується.

Одночасно, суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено існування ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме того, що обвинувачений ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадженню з огляду на те, що стороною обвинувачення не зазначено яким чином обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадження.

Суд враховує, що відповідно до ч. 7 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою. Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 є військовослужбовцем Збройних Сил України й обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років. За таких обставин, в рамках даного провадження неможливо застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід. При цьому, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, має постійне місце проживання, в той же час зазначені обставини не можуть бути підставою для відмови в застосуванні запобіжного заходу.

Крім встановлених ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу суд враховує дані про його особу, положення ч. 7 ст. 176 КПК України, суспільне ставлення до даного виду кримінального правопорушення, з огляду на військову загрозу державі Україна з боку Російської Федерації, вважає, що клопотання необхідно задовольнити, застосувавши до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

Керуючись ст. ст. 177,178, 182,183,184, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0001147 від 17.07.2024 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Продовжити у відношенні обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави ,на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 на строк, що не перевищує 60 днів,тобто по 29 червня 2025 року включно.

Апеляційна скарга, на ухвалу суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_7