УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 лютого 2025 року у кримінальному провадженні № 0000023, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 лютого 2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 229 КК України, -

в с т а н о в и в:

23 червня 2025 року через систему «Електронний суд» до Шевченківського районного суду м. Києва звернувся представник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_3 з клопотанням про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 лютого 2025 року у кримінальному провадженні № 0000023, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 лютого 2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 229 КК України, на майно, яке вилучене 21 січня 2025 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- мобільного телефону марки SAMSUNG, синього кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з сім-карткою мобільного оператора з номером: НОМЕР_3 ;

- мобільного телефону марки SAMSUNG, синього кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 , з сім-карткою мобільного оператора з номером НОМЕР_6 ;

- ноутбуку Asus, сірого кольору S/N 1NOLPO1T86702G.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримав клопотання з підстав наведених у ньому.

Прокурор ОСОБА_4 , заперечував проти скасування арешту, оскільки арешт накладений обґрунтовано та потреба в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження на даний час не відпала. Крім того, прокурор зазначив, що в ході досудового розслідування постановою детектива Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України від 21 січня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000023 від 05 лютого 2024 року призначено судову комп`ютерно-технічну експертизу, у тому числі, щодо мобільних телефонів та ноутбуку, які було вилучено в ході проведення обшуку, яка на даний час триває. Більше того вказав, що проведено огляд інформації, яка міститься на мобільному телефону марки SAMSUNG, синього кольору, IMEІ 1: НОМЕР_1 ; мобільному телефоні марки SAMSUNG, синього кольору, IMEІ 1: НОМЕР_4 ; ноутбуці Asus, сірого кольору S/N 1NOLPO1T86702G, на підтвердження чого надав протоколи огляду від 17 лютого 2025 року, протокол огляду від 05 лютого 2025 року.

Заслухавши доводи адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що Головним підрозділом детективів Бюро економічної безпеки України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000023, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 лютого 2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 229 КК України.

Процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами відділу Офісу Генерального прокурора.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положеннями ч. 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 лютого 2025 року клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 задоволено та накладено арешт на майно, яке вилучене 21 січня 2025 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: мобільний телефон марки SAMSUNG, синього кольору, IMEІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з сім-картою мобільного оператора з номером: НОМЕР_3 ; мобільний телефон марки SAMSUNG, синього кольору, IMEІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 , з сім-картою мобільного оператора з номером НОМЕР_6 ; ноутбук Asus, сірого кольору, S/N 1NOLPO1T86702G.

Як убачається зі змісту вказаної ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва, метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

В той же час, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», та рішення у справі «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами (арешт майна, з забороною їх відчуження, розпорядження та користування до завершення досудового розслідування та судового розгляду у кримінальному провадженні), які застосовуються, та мету, яку прагнуть досягти, зокрема отримання фактичних даних обставин вчинення кримінального правопорушення та притягнення винних до відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

При цьому, слідчим суддею в ході судового розгляду не встановлено доказів того, що такий захід забезпечення як арешт майна, яке належить ОСОБА_5 , виправдовує подальше втручання держави у право на мирне володіння належним їй майном.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу на те, що арешт на вищевказане майно, власником якого є ОСОБА_5 , накладено 06 лютого 2025 року, проте на поточний момент розгляду клопотання про скасування арешту майна, поданого в порядку ст. 174 КПК України, власник арештованого майна досі не набув жодного процесуального статусу, що безумовно суперечить загальним засадам кримінального провадження, зокрема принципу розумності строків застосування такого заходу та суттєво обмежує непорушне право власника на мирне володіння своїм майном, закріплене Європейською Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, що в сукупності свідчить про те, що підстави для подальшого застосування такого заходу забезпечення, як арешт вищезгаданого майна відсутні.

Також відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України, слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду.

Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення, кримінально процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - адвоката ОСОБА_3 , разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати.

Таким чином, слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді надані. Жоден учасник судового розгляду не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

При цьому, прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 в судовому засіданні не надано доказів, які б свідчили про наявність обґрунтованих підстав для подальшого застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як і не надано доказів, того, що такий захід забезпечення як арешт майна, належного на праві власності ОСОБА_5 , яка в рамках вказаного провадження не набула жодного процесуального статусу, виправдовує подальше втручання держави у право на мирне володіння належним їй майном.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що на майно, яке належить ОСОБА_5 , накладено арешт 06 лютого 2025 року, в той час як на момент розгляду клопотання про скасування арешту майна, поданого в порядку ст. 174 КПК України, строк, встановлений для проведення експертизи, сплинув, при цьому прокурором не надано даних, які б документально підтверджували, що органом досудового розслідування призначено судову комп`ютерно-технічну експертизу щодо майна, яке було вилучено під час проведення обшуку, як і не надано доказів вжиття всіх необхідних заходів, спрямованих на встановлення інформації, що міститься на мобільних телефонах та ноутбуці, вилучених під час проведення обшуку, та виготовлення за допомогою програмно-технічних засобів копії інформації, що міститься в комп`ютерних системах та мобільних терміналах систем зв`язку.

Однак, в ході судового розгляду слідчим суддею не встановлено, що такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна, яке на праві власності належить ОСОБА_5 , виправдовує завдання кримінального провадження чи відповідає загальним засадам та свідчить, що таке втручання органу досудового розслідування у володіння майном є тим необхідним фактором, який би міг з урахуванням інших доказів встановити причетність осіб до кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 229 КК України, за ознаками вчинення якого здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000023 від 05 лютого 2024 року.

Таким чином, з урахуванням вказаних обставин, а також те, що власнику арештованого майна не було повідомлено про підозру, що на переконання слідчого судді, суттєво обмежує непорушне право на мирне володіння своїм майном, закріплене Європейською Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна необхідно задовольнити та скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 лютого 2025 року у кримінальному провадженні № 0000023, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 лютого 2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 229 КК України, на майно, яке вилучене 21 січня 2025 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільного телефону марки SAMSUNG, синього кольору, IMEІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з сім-картою мобільного оператора з номером: НОМЕР_3 ; мобільного телефону марки SAMSUNG, синього кольору, IMEІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 , з сім-картою мобільного оператора з номером НОМЕР_6 ; ноутбуку Asus, сірого кольору S/N 1NOLPO1T86702G.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 28, 98, 170-174, 309, 376, 532 КПК України, слідчий суддя -

п о с т а н о в и в:

Клопотання представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 лютого 2025 року у кримінальному провадженні № 0000023, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 лютого 2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 229 КК України - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 лютого 2025 року у кримінальному провадженні № 0000023, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 лютого 2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 229 КК України, на майно, яке вилучене 21 січня 2025 року під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- мобільного телефону марки SAMSUNG, синього кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з сім-карткою мобільного оператора з номером: НОМЕР_3 ;

- мобільного телефону марки SAMSUNG, синього кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 , з сім-карткою мобільного оператора з номером НОМЕР_6 ;

- ноутбуку Asus, сірого кольору S/N 1NOLPO1T86702G.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1