УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року

м. Київ

справа № 643/16068/19

провадження № 51-5665 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду щодо нього,

встановив:

Як вбачається із касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень, вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 08 травня 2024 року ОСОБА_4 засуджено за: - ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки; ч. 1 ст. 369 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, ОСОБА_4 засуджено за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 17 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення. Клопотання захисника ОСОБА_5 задоволено. Вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 08 травня 2024 року скасовано в частині засудження ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України, а кримінальне провадження в цій частині закрито на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв'язку із тим, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Виключено з вироку посилання на призначення покарання ОСОБА_4 за сукупністю злочинів на підставі п. 1 ст. 70 КК України.

Постановлено вважати ОСОБА_4 засудженим за ч. 1 ст. 369 КК України до покарання, призначеного вироком суду першої інстанції у виді позбавлення волі строком на 3 роки. В іншій частині вирок залишено без змін.

Засуджений звернувся із касаційною скаргою, в якій не погоджуються із рішенням суду апеляційної інстанції щодо нього.

Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.

Водночас, відповідно до пунктів 3, 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК України у касаційній скарзі має бути зазначено судове рішення, що оскаржується, обґрунтування заявлених скаржником вимог, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу.

Проте всупереч п. 3 ч. 2 ст. 427 КПК України, засуджений не вказує, яке саме рішення апеляційного суду він оскаржує.

Крім того, наведене обґрунтування вимог засудженим викладено без урахування вимог ст. 433 КПК України, яка визначає межі перегляду судом касаційної інстанції, та положень ч. 1 ст. 438 КПК України, якою регламентовано, що підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному суді є лише: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

При цьому, при вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.

Однак, як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений, не погоджуючись із рішенням апеляційного суду щодо нього, не вказує, в чому його незаконність, які саме його права порушені та як це вплинуло на законність й обґрунтованість постановленого судом рішення, які саме доводи апеляційної скарги сторони захисту суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив, і чому ці порушення слід відносити до підстав для її скасування чи зміни касаційним судом згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України та з огляду на положення статей 370,404, 412-414, 419 цього Кодексу.

Також, згідно ст. 436 КПК України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.

Проте всупереч положенням п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК України засуджений не зазначає вимоги до суду касаційної інстанції згідно ст. 436 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК України, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі, проте зі змісту касаційної скарги не вбачається, чи бажає засуджений брати участь у касаційному розгляді.

Вказані порушення перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження, шляхом подання виправленої касаційної скарги.

Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків - п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.

У разі невиконання вимог ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3