У Х В А Л А

Справа № 149/2582/25

Провадження №1-кс/149/457/25

15.08.2025 р. м. Хмільник

Слідчий суддя Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_1 , дослідивши матеріали клопотання адвоката ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 щодо незаконного тримання під вартою особи, подане в порядку ст. 206 КПК України,

ВСТАНОВИВ:

15.08.2025 року до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 щодо незаконного тримання під вартою ОСОБА_4 , подане в порядку ст. 206 КПК України. Клопотання мотивовано тим, що 14.08.2025 року ОСОБА_3 стало відомо, що її чоловіка ОСОБА_4 утримують у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки жодних підстав для утримання ОСОБА_4 немає, заявниця просить визнати дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо позбавлення свободи ОСОБА_4 протиправними, зобов`язати керівника ІНФОРМАЦІЯ_2 забезпечити негайне доставлення до суду ОСОБА_4 з метою негайого його звільнення.

Дослідивши скаргу, слідча суддя дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження, з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та осіб у кримінальному провадженні.

Кримінальне провадження охоплює досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п.10 ч.1 ст.3 КПК України).

Положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України передбачено, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Згідно із ч.1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення», підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до КК України і КПК України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержуватися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Як вбачається з матеріалів клопотання, заявник звернувся до слідчого судді з скаргою на незаконне затримання, в порядку ст. 206 КПК України, в якому просить слідчого суддю вжити заходів у порядку ст. 206 КПК України щодо звільнення ОСОБА_4 , як такого, що незаконно утримується ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ч. 2 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому КПК України порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

З аналізу ст. 206 КПК України слідує, що слідчий суддя у кримінальному провадженні забезпечує дотримання прав особи, яка тримається під вартою органом державної влади чи службовою особою, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому КПК України порядку.

Глава 18 КПК України, ст. 206 КПК України регламентує відносини під час досудового розслідування, а саме запобіжні заходи, затримання особи.

Зі змісту скарги не вбачається, що правовідносини щодо перебування ОСОБА_4 в ІНФОРМАЦІЯ_4 випливають або опосередковані нормами КПК України, водночас до скарги не долучено доказів того, що громадянина ОСОБА_4 незаконно затримано представниками органу державної влади чи службовими особами в рамках будь-якого кримінального провадження. Зі змісту скарги не вбачається, що відносно ОСОБА_4 здійснюється кримінальне провадження чи особа тримається під вартою в установі, перелік яких передбачено ст.4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», крім того, в клопотанні не оскаржуються рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора. Як вбачається із змісту клопотання, у даному випадку має місце незгода заявника із діями посадових осіб ТЦК та СП, пов`язаними з мобілізацією.

В силу приписів кримінального процесуального законодавства, службові (посадові) особи ІНФОРМАЦІЯ_2 не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання в рамках кримінальної юрисдикції. З наданих слідчому судді матеріалів не встановлено, що ОСОБА_4 є затриманою особою в розумінні кримінально-процесуального законодавства у межах будь-якого кримінального провадження, а тому повноваження (компетенція) слідчого судді у порядку ст. 206 КПК України на вказані правовідносини не поширюються.

Таким чином, у слідчої судді відсутні повноваження, визначені КПК України, для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, які не пов`язані з досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду скарги у порядку ст.206 КПК України, поданої поза межами будь-якого кримінального провадження.

У разі, якщо заявник вважає, що службовими (посадовими) особами ІНФОРМАЦІЯ_2 порушені його права чи інтереси при здійсненні ними своїх повноважень, пов`язаними із мобілізацією, для судового захисту вона вправі звернутись в порядку адміністративного судочинства. З цих же підстав слідчий суддя не уповноважений вирішувати питання щодо визнання дій ІНФОРМАЦІЯ_2 протиправними, оскільки вказане питання не є предметом оцінки у порядку ст. 206 КПК України за встановлених обставин.

Положеннями КПК України не врегульовано питання щодо відмови у відкритті провадження за скаргою, яка подана в порядку ст. 206 КПК України. Разом з тим, згідно з ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст. 7 КПК України.

Частиною 4 ст.304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Враховуючи викладене, слідча суддя вважає, що наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження за поданою скаргою.

Керуючись ст. ст.2, 3, 9, 24, 26, 206, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , щодо незаконного тримання під вартою ОСОБА_4 , поданим в порядку ст. 206 КПК України.

Ухвала про відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її постановлення.

Слідчий суддя ОСОБА_1