гСправа № 187/732/25 Провадження №1-кп/0187/85/25
ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙСУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2025 р. Петриківський районний суд Дніпропетровської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасників судового провадження прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши в селищі Петриківка у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000289 стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження селище Петриківка Петриківського району Дніпропетровської області; освіта середньо-технічна; одружений; пенсіонер; зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_1 ; паспорт громадянина України НОМЕР_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; раніше не судимий;

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтею 291 та частиною 1 статті 135 Кримінального кодексу України,

Встановив:

22 березня 2025 року близько о 14 годині 15 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, керуючи технічно справним електричним триколісним транспортним засобом «CROSSER TR-1», з потужністю двигуна 600 Вт, здійснював рух у смт. Петриківка Дніпровського району Дніпропетровської області по проїзній частині вул. Медовій у напрямку від автодороги Н-31 «Дніпро-Царичанка-Кобеляки-Решетилівка» до вул. Солов`їної, перевозячи на задньому пасажирському місці ОСОБА_7 , 1951 року народження.

Під час руху, по вказаній проїзній частині ОСОБА_6 , порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, легковажно розраховуючи на відвернення суспільно небезпечних наслідків, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, проявляючи неуважність до дорожньої обстановки та ігноруючи її зміни, в зазначений час, а саме 22 березня 2025 року близько о 14 годині 15 хвилин в районі електроопори №27 по вул. Медовій в смт. Петриківка Петриківської територіальної громади Дніпровського району Дніпропетровської області на заокруглені дороги праворуч не обрав безпечну швидкість руху, внаслідок чого втратив контроль над керуванням свого транспортного засобу «CROSSER TR-1» та допустив його перекидання.

Після цього, ОСОБА_6 на вказаному електричному триколісному транспортному засобі «CROSSER TR-1» уїхав з місця ДТП, залишивши на місці пригоди ОСОБА_7 .

Своїми діями ОСОБА_6 порушив вимоги п. п. 1.3., 1.5., 2.3. б) 2.9 а) та 12.1. Правил дорожнього руху України.

Порушення п. 12.1. Правил дорожнього руху ОСОБА_6 знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пасажиру електричного триколісного транспортного засобу «CROSSER TR-1» ОСОБА_7 спричинено тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечні для життя в момент заподіяння та призвели до настанні її смерті.

Смерть ОСОБА_7 , настала 22 березня 2025 року близько о 14 годині 29 хвилини на місці дорожньо-транспортної пригоди від внутрішньочерепної травми з крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку, яка ускладнилась набряком головного мозку.

Окрім того, 22 березня 2025 року, приблизно о 14 годині 15 хвилин ОСОБА_6 , знаходячись на місці скоєння дорожньо-транспортної пригоди, а саме на ділянці проїзної частини дороги поблизу електричної опори №27 на вул. Медовій у смт. Петриківка Петриківської територіальної громади Дніпровського району Дніпропетровської області, являючись особою, яка поставила потерпілу ОСОБА_7 в небезпечний для життя стан, що виразилось в тому, що він, керуючи технічно справним електричним триколісним транспортним засобом «CROSSER TR-1», порушивши п. 12.1 Правил дорожнього руху, допустив його перекидання, причинивши своєму пасажиру ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження, поширюючи аморальну поведінку, проявив байдужість і неповагу до права людини на життя і безпеку, нехтуючи моральними і правовими нормами, що передбачають надання допомоги людям, що знаходяться в небезпечному для життя стані, усвідомлюючи суспільну небезпеку своєї бездіяльності і те, що він залишає без допомоги особу, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, а також усвідомлюючи те, що він має реальну можливість надати допомогу і що він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, та, діючи умисно всупереч вимогам п. 2.10 а), г), ґ), д) Правил дорожнього руху, в якому вказано:

п. 2.10: «У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний:

а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;

г) вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я;

ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті «г» пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди;

д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських.

Однак, ОСОБА_6 , розуміючи, що вчиненим ним діянням поставив потерпілу в небезпечний для життя стан, нехтуючи своїми правовими обов`язками та маючи реальну можливість надати потерпілому допомогу, не вжив усіх можливих заходів для надання домедичної допомоги, не викликав бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, не вжив зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілу до закладу охорони здоров`я, не відвіз потерпілу до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його перекидання, не повернувся на місце пригоди, не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, з місця події зник на своєму електричному триколісному транспортному засобі, залишивши потерпілу на узбіччі проїзної частини вул. Медової, смт. Петриківка Петриківської територіальної громади Дніпровського району Дніпропетровської області, внаслідок чого остання була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок свого безпорадного стану через отриману травму, реалізуючи свій злочинний умисел, зник з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Наведені дії, обвинуваченого, кваліфіковано за статтею 291 КК України, тобто порушення чинних на транспорті правил, що убезпечують рух, якщо це спричинило загибель людей, та за частиною 1 статті 135 КК України, тобто завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок безпорадного стану, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

21.05.2025 між прокурором Дніпропетровської обласної прокуратури та обвинуваченим за участі захисника, з іншої сторони укладено угоду про визнання винуватості, відповідно до якої сторони узгодили, що обвинувачений безумовно та беззастережно визнає свою винуватість в інкримінованому йому діянні і зобов`язується:

- беззастережно визнати висунуте йому обвинувачення у судовому провадженні, приймаючи до уваги наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого судового провадження.

Сторони погоджуються на призначення обвинуваченому покарання за ст. 291 КК України у виді 4 років позбавлення волі, за ч.1 ст. 135 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі та на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням.

В судовому засіданні підсудний свою вину визнав повністю, фактичні обставини вчинених ним кримінальних правопорушень не оспорював та пояснив, що дійсно при вказаних в обвинувальному акті обставинах, скоїв інкриміноване йому кримінальне правопорушення. Також підтвердив, що дійсно між ним за участі захисника та прокурором укладена угода про визнання винуватості, наслідки укладення та затвердження угоди передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, зрозумілі, укладення угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування примусу, насильства, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Захисник адвокат ОСОБА_5 (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №002241 від 11.06.2019), підтвердив, що підсудним було укладено угоду, перед підписанням угоди ним було роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди. Перешкод у затвердженні угоди на даний момент не вбачається. Просив затвердити угоду.

Потерпіла ОСОБА_4 надала заяву, в якій не заперечувала проти затвердження судом угоди про визнання винуватості укладеної між прокурором та обвинуваченим, з мірою покарання згідна.

Перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України, суд вважає, що угода підлягає затвердженню, оскільки відсутні підстави передбачені ч.7 ст. 474 КПК України.

Так, умови угоди не суперечать вимогам КПК України, дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ст. 291 КК України, як порушення чинних на транспорті правил, що убезпечують рух, якщо це спричинило загибель людей, та за ч. 1 ст. 135 КК України, як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок безпорадного стану, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких і тяжких злочинів.

Згідно зі ст. 12 КК України діяння, передбачене ст. 291 КК України та ч. 1 ст. 135 КК України є нетяжкими злочинами.

Згідно з абз. 2 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

За змістом угоди, кримінальними правопорушеннями шкода завдана суспільним інтересам та інтересам окремих осіб. Потерпіла сторона виказала свою згоду на затвердження угоди. До матеріалів справи долучена згода потерпілої сторони на укладення угоди.

Таким чином, з огляду на наявність згоди потерпілої сторони на укладення угоди, вимоги абз. 2 ч. 4 ст. 469 КПК України в угоді дотримано.

У суду не має підстав вважати, що укладення угоди не було добровільним, оскільки в судовому засіданні підсудний підтвердив факт укладення угоди; є очевидна можливість виконання підсудним взятих на себе за угодою зобов`язань; існують фактичні підстави для визнання винуватості.

За загальним правилом, домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. На думку суду, вказаних вимог закону сторони угоди дотримались.

Так, підсудний свою вину визнав, обставини викладені в обвинувальному акті не оспорював, за місцем проживання характеризується посередньо, при цьому скарги на нього не надходили, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, наразі одружений, пенсіонер, раніше не судимий.

Обставиною, що пом`якшує покарання є визнання вини, щире каяття та сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, що обтяжують покарання в межах пред`явленого обвинувачення за ст. 291 КК України є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Зі змісту угоди вбачається, що при узгодженні сторонами покарання було враховано і дотримано положення статті 65 КК України, а саме: сторони узгодили основне покарання у межах встановлених санкцією статті Особливої частини КК України; при визначенні виду та меж покарання виходили із положень розділів X-ХІ Загальної частини КК України; врахували характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів; взяли до уваги особу винного, характер та ступінь участі у вчиненні злочину; врахували поведінку після вчинення кримінального правопорушення; визначили обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Отже, із урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що є достатні підстави вважати, що узгоджене сторонами покарання за своїм видом та розміром відповідає загальним засадам призначення покарання, та відповідатиме меті покарання, передбаченій ст. 50 КК України.

Так само суд погоджується зі сторонами у висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, а тому, з урахуванням ставлення обвинуваченого до вчиненого, стосовно нього може бути ухвалене рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З урахуванням вищенаведених обставин суд констатує, що укладена у цьому кримінальному проваджені угода про визнання винуватості відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства та закону України про кримінальну відповідальність.

Також судом не встановлено підстав для відмови в її затвердженні, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, а відтак досліджена угода про визнання винуватості підлягає затвердженню шляхом ухвалення вироку та призначення обвинуваченому узгодженого угодою покарання.

Цивільний позов у цьому кримінальному провадженні не заявлявся.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 337, 368-370, 374, 376, 474-475 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості укладену 21 травня 2025 року між прокурором та обвинуваченим, захисником.

ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтею 291 та частиною 1 статті 135 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання:

-за статтею 291 Кримінального кодексу України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

-за частиною 1 статті 135 Кримінального кодексу України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі частин 1 та 3 статті 70 Кримінального кодексу України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Згідно статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки. Тривалість іспитового строку для ОСОБА_6 встановити 1 (один) рік.

Згідно статті 76 частини 1 пунктів 1 та 2 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_6 обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази:

1) електричний триколісний транспортний засіб «CROSSER TR-1», з потужністю двигуна 600 Вт № рами НА07В200ХRB001309 повернути ОСОБА_8 ;

2) зразки крові та сечі, які відібрані у ОСОБА_6 22.03.2025 знищити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати по проведенню судової автотехнічної експертизи (висновок експерта № СЕ-19/113-25/2316-ІТ від 15.04.2025) в розмірі 2 674,20 (дві тисячі шістсот сімдесят чотири грн 20 коп.) грн.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.03.2025 (справа № 202/2752/25) на електричний триколісний транспортний засіб «CROSSER TR-1», з потужністю двигуна 600 Вт скасувати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Петриківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим (підозрюваним) може бути оскаржений в апеляційному порядку:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 Кримінального процесуального кодексу України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 Кримінального процесуального кодексу України угода не може бути укладена.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Роз`яснити обвинуваченому, захиснику право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1