УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року

м. Київ

справа № 686/6309/24

провадження № 51-2420ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ? ОСОБА_5 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2024 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 25 березня 2025 року щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2024 року ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 11років.

Вирішено питання щодо речових доказів і процесуальних витрат.

Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 25 березня 2025 року вирок місцевого суду залишив без змін.

За обставин, детально викладених у вироку місцевого суду, ОСОБА_4 13 грудня 2023 близько 23:00, перебував у житловій кімнаті однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , де разом із малознайомим ОСОБА_6 . Під час спільного розпивання алкогольних напоїв ОСОБА_4 розпочав словесний конфлікт із потерпілим, під час якого у нього на ґрунті особистих раптово виниклих неприязних відносин, що склались між ними в ході зазначеного конфлікту, виник умисел на умисне заподіяння смерті ОСОБА_6 .

В подальшому, ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, діючи умисно, перебуваючи в житловій кімнаті вищевказаної квартири стоячи навпроти ОСОБА_6 , з прикладанням значної фізичної сили упродовж короткого проміжку часу кулаками обох рук наніс останньому не менше двох ударів в ділянку обличчя, після яких ОСОБА_6 впав на підлогу.

Продовжуючи свої злочинні дії, об`єднані єдиним умислом на умисне вбивство ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, діючи умисно, ОСОБА_4 кулаками обох рук та взутими у берці ногами наніс ОСОБА_6 не менше чотирьох ударів в ділянку обличчя та волосяну частину голови, один удар в шию, не менше чотирьох ударів в грудну клітину, не менше чотирьох ударів в область живота та тазу, щонайменше по одному удару в область попереку та ділянку лівої кисті, а також п`ять ударів ножем в різні частини тіла, а саме, одного удару в грудну клітину, одного удару в ліве передпліччя, одного удару в ліву частину тазу, одного удару в ліве стегно та одного удару в правий гомілково-стопний суглоб.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді:

· забою стовбурових відділів головного мозку (множинні крововиливи в товщі моста та довгастого мозку), крововиливу під твердою мозковою оболонкою над правою півкулею мозку об`ємом близько 130 мл, крововиливу під м`якими мозковими оболонками стовбурових відділів головного мозку, крововиливи під м`якими мозковими оболонками випуклих поверхонь лівої та правої півкуль головного мозку, крововиливу на верхній та нижній повіках лівого ока, крововиливу під кон`юктивою лівого ока, крововиливу на верхній та нижній повіках правого ока, крововиливу під кон`юктивою правого ока, крововиливу та численні садна в ділянці носа, перенісся й центральної частини лобної ділянки, крововилив та численні садна на лівій половині обличчя (в лобній ділянці зліва, лівих скроневій, виличній, підочноямковій, щічній, привушній ділянках та на передній поверхні лівої вушної раковини), забійної рани на передній поверхні лівої вушної раковини у верхній третині, крововиливу в м`яких тканинах лобної і тім`яної ділянок зліва та лівої скроневої ділянки, крововиливу та численні садна на правій половині обличчя (в лобній ділянці справа, правих скроневій, виличній, під очноямковій, щічній, привушній ділянках та на передній поверхні правої вушної раковини), забійної рани в проекції правої надбрівної дуги та в ділянці верхньої повіки правого ока, крововиливу в м`яких тканинах лобної і тім`яної ділянок справа та правої скроневої ділянки, по одному крововиливу та садну в ділянках облямівки верхньої губи та нижньої губи справа, дві забійні рани на внутрішній поверхні нижньої губи зліва за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння є тяжкими тілесними ушкодженнями, які перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті;

· переломів хрящових частин 7 та 8 ребер по лівій середньо ключичній лінії, крововилив на лівій передньо-боковій поверхні грудної клітки у нижній третині, переломи 7 та 8 ребер по лівій середній пахвовій лінії, 9 ребра по лівій задній пахвовій лінії та 10 ребра по лівій лопатковій лінії, крововилив в м`яких тканинах лівої задньо-бокової поверхні грудної клітки в нижній третині - мають ознаки тілесних ушкоджень середньої тяжкості;

· колото-різаних ран на передній поверхні грудної клітки в середній третині, задньо-внутрішній поверхні лівого передпліччя в нижній третині, лівій задньо-боковій поверхні тазу, задньо-внутрішній поверхні лівого стегна в середній третині та різана рана на задньо-зовнішній поверхні правого гомілково-стопного суглоба - мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;

· крововиливи на правій боковій поверхні шиї, передній поверхні живота зліва, лівій передньо-боковій та правій боковій поверхнях тазу, на тильній поверхні лівої кисті, садна та крововилив в м`яких тканинах ділянки попереку, крововилив в м`яких тканинах задньої поверхні грудної клітки у верхній третині - мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Внаслідок умисного заподіяння ОСОБА_4 вищезазначених тілесних ушкоджень ОСОБА_6 останній помер в кімнаті вказаної квартири.

Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_6 є внутрішньочерепна травма у вигляді забою (множинні крововиливи) стовбурових відділів головного мозку, крововилив під твердою мозковою оболонкою над правою півкулею головного мозку (субдуральна гематома об`ємом близько 130 мл), крововиливи під м`якими мозковими оболонками (субарахноїдальні крововиливи) стовбурових відділів та півкуль головного мозку, крововиливи, садна та рани в ділянці обличчя та волосяної частини голови.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати рішення судів обох інстанційі призначити новий розгляд у суді першої інстанції. При цьому зазначає, що висновки судів не відповідають фактичним обставинам справи. Крім того, на думку захисника, у засудженого не було прямого умислу, мотиву та мети на вбивство потерпілого, а тому його дії мають бути кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК. Також адвокат посилається на те, що апеляційним судом належним чином не перевірені доводи апеляційних скарг.

Мотиви Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі ? КПК)суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Мотивуючи свою скаргу, захисник оспорює невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту досудового слідства та правильність оцінки судами доказів, на підставі яких постановлено судове рішення, що, на його думку, призвело до неправильної кваліфікації його дій. Надаючи власну оцінку доказам, касатор по суті заперечує достовірність окремих із них та правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, тоді як їх перевірка в силу ст. 433 КПК до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесена.

Разом із тим, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, які було досліджено і перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу та яким надана правильна юридична оцінка.

Зокрема, висновкущодо винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, суд першої інстанції дійшов на підставі аналізу показань самого засудженого, який свою вину визнав частково, послідовних показань свідків, даних протоколів слідчих дій й висновками експертів та інших письмових доказів наведених у вироку, які узгоджуються між собою.

Вказані в судовому рішенні докази в їх сукупності безперечно доводять винуватість ОСОБА_4 у вчиненому злочині й об`єктивних підстав недовіряти їм немає.

Крім того, майже аналогічні за змістом з касаційною скаргою доводи засудженого та його захисника переглядались в апеляційному порядку. Як убачається з рішення апеляційного суду, колегія суддів перевірила доводи їх апеляційних скарг, надала на кожний із них мотивовану відповідь, навела докладні мотиви прийнятого рішення і в ухвалі зазначила підстави, з яких визнала їх необґрунтованими.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням вимог ст. 23 КПК на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

З наведеними в ухвалі апеляційного суду висновками щодо законності та обґрунтованості вироку суду погоджується й колегія суддів касаційного суду.

Що стосується доводів захисника про відсутність у його підзахисного умислу на вбивство потерпілого, слід зазначити наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 115 КК умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Умисне вбивство необхідно відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК). Згідно усталеної практики Верховного Суду, для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК), повинні ретельно досліджуватися докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема потрібно враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 121 КК належить до особливих (складних) злочинів і виділений законодавцем в окремий вид необережного заподіяння смерті, тому що за своєю суттю заподіяння смерті відбувається єдиним способом - завданням тілесних ушкоджень.

Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи. Для відмежовування умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, від убивства суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного.

Колегія суддів погоджується з судами в частині висновків, що ОСОБА_4 , маючи умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_6 , діючи умисно, з прикладанням значної фізичної сили упродовж короткого проміжку часу кулаками обох рук наніс останньому не менше двох ударів в ділянку обличчя, кулаками обох рук та взутими у берці ногами наніс потерпілому не менше чотирьох ударів в ділянку обличчя та волосяну частину голови, один удар в шию, не менше чотирьох ударів в грудну клітину, не менше чотирьох ударів в область живота та тазу, щонайменше по одному удару в область попереку та ділянку лівої кисті, а також п`ять ударів ножем в різні частини тіла, а саме, одного удару в грудну клітину, одного удару в ліве передпліччя, одного удару в ліву частину тазу, одного удару в ліве стегно та одного удару в правий гомілково-стопний суглоб. Згідно висновку судово-медичної експертизи від 08 лютого 2024 року № 875, смерть ОСОБА_6 настала внаслідок внутрішньочерепної травми у вигляді забою (множинні крововиливи) стовбурових відділів головного мозку, крововиливу під твердою мозковою оболонкою над правою півкулею головного мозку (субдуральна гематома об`ємом близько 130 мл), крововиливів під м`якими мозковими оболонками (субарахноїдальні крововиливи) стовбурових відділів та півкуль головного мозку, крововиливів, саден та ран в ділянці обличчя та волосяної частини голови.

З огляду на викладене, відповідно до оскаржуваних судових рішень, механізм, локалізація та спосіб завдання тілесних ушкоджень, їх кількість, які за свої характером містили реальну можливість заподіяти смерть потерпілому через незначний проміжок часу, беззаперечно свідчить про те, що дії засудженого були направлені виключно на позбавлення життя потерпілого, а враховуючи непослідовні і суперечливі показання ОСОБА_4 стосовно участі іншої особи у заподіянні тілесних ушкоджень потерпілому, часу залишення місця події та щодо відсутності умислу спричинити смерть особі, які значно відрізняються від показань свідків, зокрема ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що були очевидцями події, його поведінку до та після вчинення злочину, суди обґрунтовано прийшли до висновку, що покази засудженого є лише його захисною позицією з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєння умисного вбивства.

Таким чином, суд касаційної інстанції погоджується з висновками попередніх судів про те, щов засудженого ОСОБА_4 був умисел на заподіяння смерті потерпілому, а тому його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК.

Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Даних про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, не встановлено, а касаційна скарга сторони захисту не містить переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність судових рішень постановлених щодо засудженого.

Відповідно до вимог кримінального процесуального кодексу, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ? ОСОБА_5 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2024 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 25 березня 2025 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3