Справа № 464/818/25
пр.№ 1-кп/464/291/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.05.2025 року м.Львів

Сихівський районним суд м.Львова

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження № 464/818/25, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань: 23.01.2025 - за № 0000068, 04.02.2025 - за № 0000105, 01.03.2025 за № 0000174, 26.03.2025 за № 0000252, стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , проживаючої по АДРЕСА_2 , українки, громадянки України, з професійно-технічною освітою, невійськовозобов`язаної, незаміжньої, не працюючої, має судимість вироком Франківського районного суду м.Львова від 24 лютого 2025 року (справа № 465/1366/25) за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавленння волі на строк 5 років та на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку в один рік (покарання не відбуто),

обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, -

де сторонами виступають з боку:

обвинувачення прокурор ОСОБА_4 ;

захисту - обвинувачена ОСОБА_3

учасниками провадження представник потерпілого ТзОВ "Вигідна покупка" ОСОБА_5 , представник потерпілого ТОВ «Вайг Хантерс» ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_7

з участю його сторін

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 , достовірно знаючи, що в країні діє воєнний стан, який встановлений Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 і затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та триває по теперішній час, 13 січня 2025 року близько 13.50 год у приміщенні магазину «Аврора» по вул.Стрийська,45 у м.Львові, що належить ТзОВ «Вигідна покупка», маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, а також у відсутності сторонніх осіб, які могли б зашкодити її діям, шляхом вільного доступу, таємно викрала майно ТОВ «Вигідна покупка», а саме: зарядний пристрій PowerBank марки «Носо» моделі «J86А» ємкістю 50000 mAh» у кількості 2 штук вартістю 2698 гривень та зарядний пристрій PowerBank марки «Gelius» моделі «Lightstone GP-PB300» ємкістю 30000 mAh у кількості 1 штука вартістю 1452,33 грн, які заховала в сумку та покинула приміщення вказаного магазину, таким чином спричинила потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 4150,33 грн.

Так ОСОБА_3 вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану, тобто злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України.

Крім того вона 14 січня 2025 року близько 19.12 год у приміщенні магазину «Аврора» вул.Стрийська, 85А в м.Львові, що належить ТОВ «Вигідна покупка», маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення за рахунок злочинної діяльності, скориставшись відсутністю стороннього нагляду, шляхом вільного доступу, таємно викрала майно ТОВ «Вигідна покупка», а саме: пристрій зарядний PowerBank марки «Носо J86» чорний, 40000 mAh в кількості 1 штука вартістю 1114 грн, пристрій зарядний PowerBank марки «Носо J123С» чорний, 60000 mAh, в кількості 1 штуки вартістю 1589 грн, пристрій зарядний PowerBank марки «Gelius Lightstone GP-PB300i» 20000 mAh в кількості 2 штуки вартістю 1511,50 грн за одиницю, загальною вартістю 3023 грн, пристрій зарядний для телефону бездротовий 15 ВТ марки «KLGO Wireless Charger» 15 Вт в кількості 1 штука вартістю 254 грн, які в примірці магазину заховала в свою сумку та, не здійснивши оплати за вказаний товар, пройшла межі касового контролю і вийшла з приміщення магазину з викраденим майном, таким чином спричинила потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 5980 грн.

Таким чином ОСОБА_3 вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану, тобто злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України.

Окрім цього вона ж 21 лютого 2025 року близько 19 год у приміщенні магазину «YUKI» на вул.Стрийська, 45 в м.Львові, де здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення за рахунок злочинної діяльності, скориставшись відсутністю стороннього нагляду, шляхом вільного доступу, повторно таємно викрала майно ФОП ОСОБА_7 , а саме: спортивну сумку жіночу чорного кольору з кодом товару "SKT001029295" вартістю 1299 грн та жіночі кросівки білого кольору (демісезонні) з кодом товару "SKT000966858" вартістю 1999 грн, які в примірці магазину заховала у вищезазначену сумку та, не здійснивши оплати за вказаний товар, вийшла з приміщення магазину з викраденим майном, спричивши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 3298 грн.

Таким чином ОСОБА_3 вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, в умовах воєнного стану, тобто злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України.

Вона ж, достовірно знаючи, що в Україні введено та діє правовий режим воєнного стану, 28 лютого 2025 року приблизно о 20 год у приміщенні магазину «ОК WINE» ТОВ «Вайн Хантерс» на вул.Стрийська,45-А в м.Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, а також у відсутності сторонніх осіб, які могли б зашкодити її діям, шляхом вільного доступу, повторно таємно викрала майно ТОВ «Вайн Хантерс» - одну пляшку віскі односолодового «Balvenie 14 yo Caribbean Casko» об?ємом 0,7 л вартістю 4165,50 грн, яку заховала в сумку і покинула приміщення вказаного магазину, заподіявши потерпілому матеріальну шкоду в сумі 4165,50 грн.

Таким чином ОСОБА_3 вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, в умовах воєнного стану, тобто злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України.

За приписами ч.3 ст.349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадків, передбачених ч.3 ст.323 та ст.381 цього Кодексу.

У силу положень ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Із постанови Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 521/844/21 випливає, що роз`яснення учасникам судового провадження підстав та наслідків його здійснення за ч.3 ст.349 КПК не повинно мати формальний характер. Це означає, що суд, перш ніж постановити рішення про здійснення розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК, повинен роз`яснити суть цієї норми, при цьому не обмежитися цитуванням самої статті, а у доступній, чіткій та конкретизованій формі викласти її зміст, тим самим дати розгорнуте пояснення сторонам. Метою такого роз`яснення є однакове, правильне і точне розуміння всіма учасниками судового провадження змісту цієї норми, виявлення її сутності, яку законодавець вклав у словесне формулювання. Водночас суд має упевнитися і в тому, що учасниками судового провадження суть такого роз`яснення сприйнята правильно та переконатися в добровільності їх позицій.

Отже, визнання вини, незаперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому особа обвинувачується, правові наслідки розгляду на підставі ч.3 ст.349 КПК, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є передумовами можливості здійснення розгляду провадження в зазначеному порядку.

Під час судового розгляду обвинувачена, яка усвідомлено відмовилась у встановленому законом порядку від захисника, а дійсність і добровільність вказаної відмови перевірена судом, свою винуватість у інкримінованому їй злочині, що виразився у чотирьох епізодах протиправної діяльності, погодилася із кваліфікацією дій за ч.4 ст.185 КК України, визнала повністю, підтвердила викладені в обвинувальних актах фактичні обставини, визнала повністю заявлений ТзОВ "Вигідна покупка" цивільний позов, та дала згоду на розгляд кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, заявивши, що розуміє зміст цих обставин. При цьому суд переконався у правильності розуміння ОСОБА_3 змісту обвинувачення, у добровільності її позиції і належно роз?яснив, що в такому випадку вона буде позбавлена права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Після чіткого, детального та розгорнутого пояснення судом змісту норми ч.3 ст.349 КПК України обвинувачена ствердно заявила про бажання здійснення судового розгляду за вказаним порядком з правовими наслідками такого розгляду. Зазначене підтримала і прокурор.

Потерпіла та представники потерпілих не заперечили щодо розгляду кримінального провадження на підставі ч.3 ст.349 КПК України, подали заяви про розгляд кримінального провадження у їх відсутності із зазначенням про невідшкодування обвинуваченою заподіяної шкоди, покладенням на розсуд суду щодо покарання, а представник ТзОВ "Вигідна покупка" ОСОБА_5 й задоволенням заявленого цивільного позову у його відсутності.

Таким чином суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченій, суд виходить із встановлених положеннями ст.50 КК України його мети, за якими покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Виходячи із указаної мети й принципів справедливості та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 13 березня 2023 року у справі № 127/10995/19, яку суд застосовує у відповідності до приписів ч.6 ст.368 КПК України.

Таким чином суд при призначенні обвинуваченій покарання ураховує ступінь тяжкості вчиненого нею тяжкого кримінального правопорушення злочину (ст.12 КК України) проти власності з чотирма епізодами протиправної діяльності, у тому числі під час іспитового строку, його наслідки у вигляді матеріальної шкоди юридичній та фізичній особам, дані про особу винної, яка не працевлаштована та не має офіційного джерела доходу, у її власності жодне майно не перебуває, незаміжня, відсутність міцних соціальних зв`язків та осіб на її утриманні, під наглядом в наркологічному чи психоневрологічному диспансерах не перебуває, характеризується посередньо, має незняту і непогашену судимість; обтяжуючі вину обставини не встановлені, а пом`якшуючою вину обставиною визнається активне сприяння розкриттю злочину.

Посилання органу досудового розслідування на щире каяття як на обставину, що пом`якшує покарання, не знайшли свого відображення у матеріалах справи. Саме по собі визнання обвинуваченою факту кримінального правопорушення не свідчить про наявність зазначених обставин. Щире каяття, окрім визнання особою факту вчинення злочину, передбачає ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Обвинувачена не висловила щирого жалю з приводу вчиненого та не надала критичної оцінки своїй протиправній поведінці, в добровільному порядку не відшкодувала заподіяні потерпілим збитки та не усунула завдану шкоду ні під час досудового слідства, ні під час судового провадження.

Схожа позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20 серпня 2020 року у справі № 750/1503/19.

Санкцією ч.4 ст.185 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Зважаючи на особу винної та фактичні конкретні обставини у зазначеному кримінальному провадженні у їх сукупності, зокрема завдання у результаті ненасильницького злочину матеріальної шкоди потерпілим, суд призначає покарання у межах санкції інкримінованої статті у мінімальному розмірі у виді позбавлення на строк 5 років, що буде достатнім для досягнення мети покарання. Підстави для призначення більш суворого покарання відсутні.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 27 квітня 2021 року у справі № 712/4384/20, зі змісту ч.1 ст.69 КК України слідує, що призначення покарання, нижчого від найнижчої межі може мати місце в разі встановлення судами наявності таких кількох (мінімум двох) пом`якшуючих обставин, які обов`язково істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінально-караного діяння.

Незважаючи на дискреційні повноваження, у даній справі судом не встановлено жодних підстав для застосування ч.1 ст.69 України, тобто покарання нижче від найнижчої межі. Слід звернути увагу на те, що неусвідомлення обвинуваченою довіри суду, який при постановленні вироку 24 лютого 2025 року, надав можливість виправитись та застосував іспитовий строк, адже така каялась у вчиненому, надавала визнавальні показання та по спливу 4 днів вчиняє аналогічний злочин, що явно свідчить про антисоціальну поведінку обвинуваченої, спрямовану на продовження злочинних діянь, адже на шлях виправлення не стала - вчинила новий тяжкий злочин.

Водночас, як убачається з вироку Франківського районного суду м.Львова від 24 лютого 2025 року, обвинувачену засуджено за ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку 1 рік.

З огляду на викладене у даній справі епізоди протиправної діяльності за 13 та 14 січня 2025 року, 21 лютого 2025 року, що вчинені до згаданого вироку, а за 28 лютого 2025 року після постановлення такого.

Кримінальним законом не передбачено можливості призначення покарання за окремими епізодами злочинної діяльності, відповідальність за які передбачена однією частиною статті Кримінального кодексу України (постанова Верховного Суду 22 травня 2018 року у справі № 187/1354/15).

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2021 року у справі № 390/235/19 виснувала наступне: якщо в діях особи має місце повторність кримінальних правопорушень, передбачена ч.1 ст.32 КК, і ця особа засуджується за вчинення кількох тотожних кримінальних правопорушень, які кваліфікуються за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК, і при цьому одне або кілька з них були вчинені до ухвалення попереднього вироку, а ще одне або декілька після його ухвалення, то спеціальні правила ч.4 ст.70 КК не застосовуються. У такому випадку суд кваліфікує зазначені кримінальні правопорушення за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК та призначає покарання, передбачене її санкцією, а остаточне покарання визначає за правилами ст.71 КК за сукупністю вироків.

Зважаючи на релевантну практику та беручи до уваги те, що новий злочин вчинено після постановлення попереднього вироку протягом іспитового строку, а тому з огляду на положення ч.3 ст.78 КК України (у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в ст.ст.71, 72 цього Кодексу), остаточне покарання визначається за правилами, передбаченими ст.71 КК України, за сукупністю вироків.

За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14 вересня 2021 року у справі № 127/250/17, у випадку вчинення злочину під час іспитового строку, покарання, від якого особа була звільнена з випробуванням, вважається невідбутою частиною покарання та стає реальним, яке має приєднуватися до покарання за новим вироком.

У даному випадку суд вважає необхідним до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком строком один місяць позбавлення волі, з дотриманням положень ч.4 ст.71 КК України, де остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком, остаточно визначивши покарання - позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Правових підстав для застосування ст.75 КК України, якою передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням, не встановлено, адже таке застосовується тільки до покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років.

Потерпілим ТОВ «Вигідна покупка» у порядку, визначеному ст.128 КПК України, пред`явлено цивільний позов до обвинуваченої про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок злочину, в розмірі 6445 грн, розглядаючи який, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 ЦК України).

Під час розгляду кримінального провадження доведено вину обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення відносно майна потерпілого - цивільного позивача, а відтак і у заподіянні останньою шкоди на заявлену у позові, яка такий визнала повністю, суму.

У ч.1 ст.129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. Тому з урахуванням наведених вище підстав і мотивів, заявлений цивільний позов підлягає задоволенню у повному обсязі, шляхом стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого матеріальної шкоди у сумі 6445 грн.

Ухвалюючи вирок, суд відповідно до ст.368 КПК України зобов`язаний вирішити питання щодо того, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Заходи забезпечення кримінального провадження, окрім запобіжного заходу, не застосовувались.

З обвинуваченої підлягають стягненню на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в загальному розмірі 3979,50 грн.

Постановами слідчих СВ ВП № 2 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області від:

-27 січня, 12 лютого, 07 та 27 березня 2025 року чотири диски DVD-R з відеозаписом події було визнано речовими доказами з долученням до матеріалів кримінального провадження. Відтак такі слід залишити при матеріалах справи;

-31 січня 2025 року куртку і взуття білого кольору та сумку чорного кольору, що належать ОСОБА_3 , з передачею останній на відповідальне зберігання. Відтак такі слід залишити за приналежністю;

-03 березня 2025 року порожній тубус від віскі «Balvenie» ємкістю 0,7 л (14 років) було визнано речовим доказом з передачею на зберігання у камеру зберігання речових доказів ВП № 2 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області (квитанція 30). Відтак слід повернути за приналежністю ТОВ «Вайн Хантерс».

Запобіжний захід особисте зобов`язання відповідно до ухвали слідчого судді Сихівського районного суду м.Львова від 21 березня 2025 року обвинуваченій слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст.ст.368-371, 373-374, 532 КПК України,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.185 КК України та призначити їй покарання - позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Франківського районного суду м.Львова від 24 лютого 2025 року та остаточно за сукупністю вироків ОСОБА_3 визначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років один місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту набрання вироком законної сили та його звернення до виконання.

Задоволити цивільний позов ТОВ «Вигідна покупка». Стягнути з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Вигідна покупка» матеріальну шкоду в сумі 6445 гривень.

Речові докази:

-залишити при матеріалах кримінального провадження чотири диски DVD-R з відеозаписом події (постанови слідчих СВ ВП № 2 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області від 27 січня, 12 лютого, 07 та 27 березня 2025 року;

-повернути ТОВ «Вайн Хантерс» порожній тубус від віскі «Balvenie» ємкістю 0,7 л (14 років), що зберігається у камері зберігання речових доказів ВП № 2 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області (постанова слідчого СВ ВП № 2 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області від 03 березня 2025 року);

-залишити ОСОБА_3 її одяг: куртку і взуття білого кольору, сумку чорного кольору.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в загальному розмірі 3979,50 грн.

Залишити ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили запобіжний захід особисте зобов`язання.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченій та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

У відповідності до ч.15 ст.615 КПК України суд обмежився проголошенням резолютивної частини вироку з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку після проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_9