Справа № 456/183/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/443/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 квітня 2025 року про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

вищенаведеним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 190 та ч. 1 ст. 209 КК України, та призначено йому покарання: за ч. 4 ст. 190 КК України - у виді 4 /чотирьох/ років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 209 КК України - у виді 3 /трьох/ років 6 /шести/ місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади або займатись діяльністю, пов`язаною з фінансово-господарськими операціями на строк 1 /один/ рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 /чотирьох/ років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади або займатись діяльністю, пов`язаною з фінансово-господарськими операціями на строк 1 /один/ рік.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань до призначеного судом покарання за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком (за вироком Галицького районного суду м. Львова від 19.11.2024 року за яким міра покарання була призначена у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, згідно зі ст. 75 КК України звільненому від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік) і остаточно призначено міру покарання у вигляді 4 (чотирьох) років шести місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади або займатись діяльністю, пов`язаною з фінансово-господарськими операціями на строк 1 /один/ рік.

Згідно зі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 2 /двох/ років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Зобов`язано засудженого ОСОБА_7 відповідно до ч. 1 ст.76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно з вироком, 06.05.2024, близько 19.08 год, ОСОБА_7 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, використовуючи у своєму мобільному телефоні месенджер «Telegram», отримав у ньому повідомлення, яке надіслала йому невстановлена особа, що використовує нік-нейм « ОСОБА_9 », де було вказано наступні реквізити банківської карти потерпілого ОСОБА_10 : номер картки № НОМЕР_1 , строк дії 02/26, та CVV 929. В подальшому, цього ж дня, у невстановлений досудовим розслідуванням точний час, в період з 19:08 год. до 19:53 год., ОСОБА_7 , за попередньою змовою із невстановленою особою, зареєстрованою під неймом «Gena», шляхом обману, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, в умовах воєнного стану, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, ввівши в оману ОСОБА_11 , щодо належності йому вищевказаної банківської карти та грошових коштів на ній, надав ОСОБА_11 всі необхідні реквізити банківської картки ОСОБА_10 та попросив його ввести їх в мобільний застосунок «Wallet» та підключити карту до свого мобільного телефону. Надалі, на виконання прохання ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , підключивши до мобільного телефону ОСОБА_12 , яка не була обізнана в злочинних намірах ОСОБА_7 , банківську карту потерпілого ОСОБА_10 № НОМЕР_1 , 06.05.2024, о 19:53 год., здійснив покупку двох мобільних телефонів марки IPhone 14Pro та IPhone 15 ProMax в магазині «Ябко» за адресою: м. Стрий, вул. Майдан Ринок, 13, Львівської області на загальну суму 84 113 грн., за яку розрахувався вищезазначеною картою, чим заподіяно потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 84 113 грн..

Крім цього, 06.05.2024 ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що два мобільні телефони марки IPhone 14Pro тa IPhone 15 ProMax придбанні злочинним шляхом ОСОБА_11 на його прохання, який не був обізнаний в злочинних намірах ОСОБА_7 , виник умисел на їх легалізацію (відмивання), шляхом їхнього продажу. Після чого, ОСОБА_7 , 06.05.2024, о 20.27 год., перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, умисно здійснив правочин, а саме продаж вказаних мобільних телефонів ОСОБА_11 , який не був обізнаний у його злочинних намірах, отримавши від останнього на свою банківську картку АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_2 грошові кошти у сумі 64 000 грн., якими розпорядився на власний розсуд.

Не погоджуючись із цим вироком, перший заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 змінити, виключити з вироку посилання на обчислення строку відбування покарання ОСОБА_13 з моменту звернення вироку до виконання, зазначити, що іспитовий строк тривалістю 2 роки, встановлений ОСОБА_7 , слід обчислювати з часу проголошення вироку, тобто з 10 квітня 2025 року.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор покликається на те, що оскаржений вирок підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що у ч. 1 ст. 165 КК КВК України встановлено, що іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду. У разі застосування ст. 75 КК України особа не відбуває покарання, а звільняється від його відбування на час дії іспитового строку, який обчислюється з моменту проголошення вироку. Лише у разі невиконання особою обов`язків, встановлених судом, систематичного вчинення адміністративних правопорушень або вчинення нового кримінального правопорушення під час дії іспитового строку, є підставою для направлення засудженого для відбування покарання (ст. 78 КК України). Однак суд першої інстанції, звільнивши ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, на підставі ст. 75 КК України та встановивши йому іспитовий термін два роки, у вироку визначив йому початок обчислення строку відбування покарання. Хоча у цьому випадку йому слід було визначити початок обчислення іспитового строку.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_8 підтримав подану апеляційну скаргу та просив таку задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечив проти задоволення апеляційних вимог.

Його захисник ОСОБА_14 , будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явився. Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечив проти проведення апеляційного розгляду у відсутності його захисника.

Потерпілий ОСОБА_10 , будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подав.

За таких обставин, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний суд вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності учасників, що не з`явились.

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до матеріалів судового провадження, фактичні обставини кримінальних правопорушень під час судового розгляду ніким не оспорювалися і дослідження доказів щодо цих обставин судом визнано недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України. Зазначені обставини кримінальних правопорушень ніким з учасників судового розгляду не оспорюються як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України, щодо фактичних обставин кримінальних правопорушень перевірці апеляційним судом не підлягають.

За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичних обставин кримінальних правопорушень, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України, а саме як заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайство), за попередньою змовою групою осіб, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, вчиненого в умовах воєнного стану; розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом.

Не оспорюється в апеляційній скарзі і міра призначеного обвинуваченому покарання та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, тому такі теж не є предметом апеляційного перегляду.

Стосовно доводів прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність в частині визначення обвинуваченому строку відбування покарання, то такі є слушними.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Частиною 1 ст. 78 КК України визначено, що після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Згідно з ч. 1 ст. 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Як слідує з роз`яснень, викладених у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», іспитовий строк обчислюється з дня постановлення вироку незалежно від того, судом якої інстанції застосовано ст. 75 КК України.

Таким чином, у разі застосування ст. 75 КК України, особа не відбуває покарання, а звільняється від його відбування на час дії іспитового строку, який обчислюється з моменту проголошення вироку. Лише у разі невиконання особою обов`язків, встановлених судом, систематичного вчинення адміністративних правопорушень або вчинення нового кримінального правопорушення під час дії іспитового строку, є підставою для направлення засудженого для відбування покарання (ст. 78 КК України).

Втім, наведених вимог закону суд першої інстанції у повному обсязі не дотримався та, звільнивши ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, помилково визначив, що строк відбування покарання обвинуваченому слід рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

У той же час, враховуючи, що ОСОБА_7 не відбуває покарання, а звільнений від його відбування на час дії іспитового строку, йому слід визначити початок обчислення іспитового строку, а не початок обчислення строку відбування покарання.

Отже, з оскарженого вироку слід виключити посилання на обчислення строку відбування покарання ОСОБА_7 з моменту звернення вироку до виконання та зазначити, що іспитовий строк тривалістю 2 роки, встановлений ОСОБА_7 , слід обчислювати з часу проголошення вироку, тобто з 10 квітня 2025 року.

За цих обставин апеляційна скарга сторони обвинувачення підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 408 КПК України, - зміні.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Виключити з вироку посилання на обчислення строку відбування покарання ОСОБА_7 .

Іспитовий строк тривалістю два роки, встановлений ОСОБА_7 , обчислювати з часу проголошення вироку Стрийського міськрайонного суду Львівської області, тобто з 10 квітня 2025 року.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4