печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілих - адвоката ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

провівши в приміщенні суду в режимі відеоконференцзв`язку відкрите судове засідання у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0002120 від 21.12.2016 за обвинуваченням ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.185, ч.3 ст.161, ч.3 ст.28, ст.179, ч.3 ст.28, ч.3 ст.298, ч.2 ст.296, ч.4 ст.296, ч.3 ст.28, ч.1 ст.263, ч.3 ст.28, ч.2 ст.258, ч.2 ст.15, п. 1, 5, 6, 11, 12, ч.2 ст.115, ч.2 ст.15, ч.3 ст.28, ч.2 ст.258 КК України, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.185, ч.3 ст.161, ч.3 ст.28, ст.179, ч.3 ст.28, ч.3 ст.298, ч.2 ст.296, ч.4 ст.296, ч.3 ст.28, ч.1 ст.263, ч.3 ст.28, ч.2 ст.258, ч.2 ст.15, п. 1, 5, 6, 11, 12, ч.2 ст.115, ч.2 ст.15, ч.3 ст.28, ч.2 ст.258, ч.3 ст.309 КК України, ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 161, ч. 3 ст. 28, ст. 179, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 298, ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 296, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 15, п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 258 КК України КК України, ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 161, ч. 3 ст. 28, ст. 179, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 298, ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст 296, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 28, ч.2 ст. 258, ч. 2 ст. 15, пунктами 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 258, ч.3 ст. 309 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває на стадії судового розгляду обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_11 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.185, ч.3 ст.161, ч.3 ст.28, ст.179, ч.3 ст.28, ч.3 ст.298, ч.2 ст.296, ч.4 ст.296, ч.3 ст.28, ч.1 ст.263, ч.3 ст.28, ч.2 ст.258, ч.2 ст.15, п. 1, 5, 6, 11, 12, ч.2 ст.115, ч.2 ст.15, ч.3 ст.28, ч.2 ст.258 КК України, ОСОБА_12 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.185, ч.3 ст.161, ч.3 ст.28, ст.179, ч.3 ст.28, ч.3 ст.298, ч.2 ст.296, ч.4 ст.296, ч.3 ст.28, ч.1 ст.263, ч.3 ст.28, ч.2 ст.258, ч.2 ст.15, п. 1, 5, 6, 11, 12, ч.2 ст.115, ч.2 ст.15, ч.3 ст.28, ч.2 ст.258, ч.3 ст.309 КК України та ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 161, ч. 3 ст. 28, ст.. 179, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 298, ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 296, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 15, п.1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 258 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 161, ч. 3 ст. 28, ст. 179, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 298, ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст 296, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 28, ч.2 ст. 258, ч. 2 ст. 15, пунктами 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 258, ч.3 ст. 309 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_15 заявив письмові клопотання, де просив продовжити обвинуваченим ОСОБА_13 . ОСОБА_14 запобіжний захід ще на 60 днів, пославшись на те, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачені можуть переховуватися від суду; незаконно впливати на ще не допитаних потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Разом з тим, прокурор ОСОБА_5 подав письмові клопотання про зміну обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час доби, в обгрунтування якого зазначив наступне.

В ході здійснення досудового розслідування ОСОБА_11 затримано в порядку ст.208 КПК України 02.10.2017 о 15 год 50 хв.

У подальшому, за виключенням проміжку часу з 11.05.2018 до 18.06.2018 (строк перебування ОСОБА_11 під цілодобовим домашнім арештом), ОСОБА_11 перебуває під вартою без права внесення застави.

ОСОБА_12 затримано в порядку ст. 208 КПК України 01.10.2017 о 18 год 30 хв.

У подальшому, за виключенням проміжку часу з 11.05.2018 до 14.06.2018 (строк перебування ОСОБА_12 під цілодобовим домашнім арештом), ОСОБА_12 перебуває під вартою без права внесення застави.

Відтак, строк утримання обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 під вартою станом на останній день дії ухвали від 18.03.2025 про продовження строку тримання під вартою (на 16.05.2025) складатиме понад 7 років і 6 місяців

Прокурор посилається на те, що серед всіх кримінальних правопорушень, які інкримінуються членам організованої групи лише за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Поряд з цим, ч. ч. 3, 4 ст. 68 КК України визначено, що за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Довічне позбавлення волі за вчинення готування до злочину та вчинення замаху на злочин не застосовується, крім випадків вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, передбачених статтями 110, 111, 111-1, 112, 113, кримінальних правопорушень проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, передбачених статтями 437-439, частиною першою статті 442, та статтями 442-1 і 443 цього Кодексу.

Крім того, у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 02.12.2019 у справі № 664/425/16-к (провадження № 5790кмо18) викладено правову позицію, відповідно до якої при призначенні покарання особам, винним у вчиненні замаху на злочин, за який у санкції статті Особливої частини КК альтернативно передбачено захід примусу довічне позбавлення волі, правила ч. 3 ст. 68 КК не застосовуються, оскільки найбільш суворим видом покарання у санкції закону залишається довічне позбавлення волі, а воно є таким, що виключає можливість визначення його двох третин. У такому випадку підлягають застосуванню лише правила ч. 4 ст. 68 цього Кодексу.

Частиною 5 ст. 72 КК України визначено, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Крім того, частина 7 ст.72 КК України передбачає, що домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

З урахуванням того, що інкриміновані учасникам організованої групи злочини, вчинялись ними, починаючи з грудня 2016 року, до них, відповідно до правового висновку, закріпленого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 663/537/17 (провадження №13-31кс18), під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі (так, званий «Закон Савченко»).

Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 № 838-VIII, який набрав чинності 24.12.2015, до ст. 72 КК України були внесені зміни, частина 5 якої мала наступний зміст: «Зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Суд має звільнити засудженого від відбування покарання, якщо строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження, дорівнює або перевищує фактично призначене йому основне покарання, передбачене частиною першою цієї статті.».

Також, відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду від 27.12.2022 у справі № 348/2481/18, зазначено, що якщо суд у межах одного кримінального провадження призначає покарання засудженому за сукупністю злочинів, один з яких було вчинено під час чинності ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону України від 26.05.2015 № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», а інший - після викладення в новій редакції ч. 5 ст. 72 КК відповідно до Закону України від 18.05.2017 № 2046-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», за який було безпосередньо затримано особу й застосовано до неї запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, то положення ст. 72 КК повинні застосовуватися до остаточно покарання, а не до покарання за одне із кримінальних правопорушень, які входять в одне кримінальне провадження.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підлягають звільненню з-під варти.

Зважаючи на наявність ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, які свого часу були підставою як для застосування запобіжного заходу під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, а саме те, що обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , можуть незаконно впливатиме на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, переховуватися від суду, може вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, прокурор вважав, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 слід застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у визначений період доби.

Представник потерпілих - адвокат ОСОБА_6 підтримав клопотання прокурора щодо продовження строків тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .. Щодо клопотання прокурора про зміну обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 запобіжного заходу з тримання під вартою на нічний домашній арешт, поклався на розсуд суду.

Інші представники потерпілих та потерпілі про місце, день і час судового розгляду повідомлялись, не з`явились, суд визнав можливим провести вказане судове засідання за їх відсутності.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 не заперечував проти зміни обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжного заходу з тримання під вартою на нічний домашній арешт.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 не заперечував проти клопотання прокурора щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу, але просив змінити не на нічний домашній арешт, а на особисте зобов`язання.

Обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_12 підтримали клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 заперечував проти продовження тримання останнього під вартою, просив змінити обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт, пославшись на відсутність доказів причетності його до інкримінованих злочинів, тривале перебування його під вартою близько 7 років, безпідставність заявлених прокурором ризиків, оскільки ОСОБА_13 , який безпідставно був оголошений у розшук, не збирається переховуватись від суду, впливати на свідків, а також з огляду на наявність у нього міцних соціальних зв`язків та визначеного місця проживання.

Захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 заперечував проти продовження тримання його під вартою, пославшись на безпідставність і необгрунтованість ризиків, заявлених прокурором, тривалість перебування його під вартою, недоведеність причетності ОСОБА_14 , який раніше не судимий, до обставин обвинувачення, неефективність судового розгляду. З огляду на наявність позицію ОСОБА_14 на досудовому розслідуванні, який сприяв у розкритті злочинів, наявність у нього міцних соціальних зв`язків, його вік (скоро 60 років), наявність постійного місця проживання в АДРЕСА_1 , - просив обрати йому домашній арешт і звільнити з-під варти.

Обвинувачені ОСОБА_13 , ОСОБА_14 підтримали позицію своїх захисників.

Заслухавши думку учасників судового розгляду кримінального провадження, вивчивши представлені матеріали кримінальних проваджень, матеріли за клопотанням прокурора, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Так, двомісячний строк тримання обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , ОСОБА_14 під вартою, обраний та продовжений судом ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.03.2025, спливає 16.05.2025.

При вирішенні клопотань прокурора, суд враховував, що ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , обвинувачуються у вчиненні злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими та особливо тяжкими, серед яких злочин за ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна.

При цьому, доводи прокурора є слушними.

Так, ч. 3 ст. 68 КК України визначено, що за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Довічне позбавлення волі за вчинення готування до злочину та вчинення замаху на злочин не застосовується, крім випадків вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, передбачених статтями 110, 111, 111-1, 112, 113, кримінальних правопорушень проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, передбачених статтями 437-439, частиною першою статті 442, та статтями 442-1 і 443 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015, який набрав чинності 24.12.2015, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

При призначенні основного покарання, не зазначеного в частині першій цієї статті, суд зобов`язаний повністю звільнити засудженого від відбування такого основного покарання.

У строк попереднього ув`язнення включається строк:

- затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;

- тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження.

Суд має звільнити засудженого від відбування покарання, якщо строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження, дорівнює або перевищує фактично призначене йому основне покарання, передбачене частиною першою цієї статті.

У разі якщо до винесення вироку строк попереднього ув`язнення, відбутий особою, перевищуватиме співвідношення, визначене абзацом першим цієї частини, максимально можливий строк позбавлення волі, передбачений Особливою частиною цього Кодексу для злочину (злочинів), у якому (яких) підозрюється така особа, така особа має бути негайно звільнена судом з-під варти за ініціативою суду або за ініціативою особи, яка звільняється, або її захисника (законного представника) чи прокурора. Таке звільнення допускається на стадії судового розгляду кримінального провадження і на стадії досудового розслідування такого кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Крім того, у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 02.12.2019 у справі № 664/425/16-к (провадження № 5790кмо18) викладено правову позицію, відповідно до якої при призначенні покарання особам, винним у вчиненні замаху на злочин, за який у санкції статті Особливої частини КК альтернативно передбачено захід примусу довічне позбавлення волі, правила ч. 3 ст. 68 КК не застосовуються, оскільки найбільш суворим видом покарання у санкції закону залишається довічне позбавлення волі, а воно є таким, що виключає можливість визначення його двох третин. У такому випадку підлягають застосуванню лише правила ч. 4 ст. 68 цього Кодексу.

Частиною 5 ст. 72 КК України визначено, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

З урахуванням того, що учасникам організованої групи злочини вчинялись, згідно обвинувачення, починаючи з грудня 2016 року, до них, відповідно до правового висновку, закріпленого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 663/537/17 (провадження №13-31кс18), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі (так званий «Закон Савченко»).

Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 № 838-V-III, який набрав чинності 24.12.2015, до ст. 72 КК України були внесені зміни, частина 5 якої мала наступний зміст: «Зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Суд має звільнити засудженого від відбування покарання, якщо строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження, дорівнює або перевищує фактично призначене йому основне покарання, передбачене частиною першою цієї статті.».

Також, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 27.12.2022 у справі № 348/2481/18, зазначено, що якщо суд у межах одного кримінального провадження призначає покарання засудженому за сукупністю злочинів, один з яких було вчинено під час чинності ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону України від 26.05.2015 № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», а інший - після викладення в новій редакції ч. 5 ст. 72 КК відповідно до Закону України від 18.05.2017 № 2046-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», за який було безпосередньо затримано особу й застосовано до неї запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, то положення ст. 72 КК повинні застосовуватися до остаточно покарання, а не до покарання за одне із кримінальних правопорушень, які входять в одне кримінальне провадження.

На підставі викладеного оскільки санкція статті за злочин за ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, цей злочин є найтяжчим з тих, що інкримінуються обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , то із розрахунку попереднього ув`язнення обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , вбачається що строк утримання обвинувачених під вартою станом на 13.05.2025 становить:

- ОСОБА_11 - 7 років 6 міс. 5 днів,

- ОСОБА_12 - 7 років 6 міс. 11 днів.

Вказний строк обраховано з того, що ОСОБА_12 затримано в порядку ст. 208 КПК України 01.10.2017 о 18 год 30 хв., він перебував під вартою по 11.05.2018, потім з 14.06.2018. ОСОБА_11 затримано в порядку ст. 208 КПК України 02.10.2017 о 15 год 50 хв. та перебував він під вартою по 11.05.2018, та потім з 18.06.2018.

Таким чином з урахуванням викладеного, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 підлягають звільненню з-під варти.

Разом з тим, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від Києва від 18.03.2025 ОСОБА_11 та ОСОБА_12 при продовженні запобіжного західу у виді тримання під вартою були встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які обумовлювали необхідність утримання обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 під вартою, які на даний час продовжують існувати.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи на судовий розгляд упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

При цьому, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Так, при оцінці ризиків у даному судовому засіданні, судом встановлені обставини, які вказують на те, що ризики заявлені прокурором передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України, доведені ним в судовому засіданні.

Таким чином, з огляду на позицію прокурора у судовому засіданнні, суд дійшов висновку, що ініційована прокурором зміна запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час доби, із покладенням на них процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, підлягає задоволенню, оскільки цей запобіжний захід є співмірним і достатнім для того, щоб запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та на думку суду, зможе забезпечити контроль за належною процесуальною поведінкою обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 під час судового розгляду.

Вирішуючи клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , колегія суддів виходила з наступного.

Так, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 обвинувачуються у вчиненні злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими та особливо тяжкими і передбачають покарання на строк до 12 років позбавлення волі. Судом врахована кількість та характер епізодів злочинної діяльності згідно обвинувачення (близько 25), те, що обвинувачені ОСОБА_13 і ОСОБА_14 перебували у розшуку на стадії досудового розслідування, потерпілі та свідки на даний час не допитані і судом не встановлено наявності достатньо міцних соціальних зв`язків, які б могли забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених і запобігти заявленим прокурором і доведеним ним в судовому засіданні ризикам, передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України, у випадку зміни їм запобіжного заходу на будь-який інший, не пов`язаний із триманням під вартою, а відтак, суд вважає, що для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених, обраний щодо них та продовжений судом запобіжний захід у виді тримання під вартою, слід продовжити ще на 60 днів та клопотання прокурора задовольнити.

Підстав для зміни обвинуваченим запобіжного заходу на домашній арешт за доводами і доказами сторони захисту, колегією суддів не встановлено, оскільки вказаний запобіжний захід не зможе запобігти наявним у кримінальному провадженні вищенаведеним ризикам, передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України, які були заявлені прокурором і визнані судом встановленими. Вказані ризики на даний час не зменшилися, продовжують існувати, були враховані судом при обранні і продовженні цього запобіжного заходу, а тому будь-який інший запобіжний захід не забезпечить можливості проведення судового розгляду у розумні строки.

При цьому, суд погоджується з доводами прокурора, що граничний строк тримання обвинувачених ОСОБА_13 і ОСОБА_14 під вартою, з огляду на характер пред`явленого їм обвинувачення та вимоги кримінального закону, на даний час не сплив, а відтак, такі доводи захисту на даний час є безпідставними.

Підстав для визначення обвинуваченим ОСОБА_13 і ОСОБА_14 альтернативного запобіжного заходу у виді застави за доводами захисту суд, керуючись п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, не вбачає, враховуючи, що вони обвинувачуються у вчиненні злочину, пов`язаного із застосування насильства.

Керуючись ст.ст. 177, 181, 201, 331, 369, 376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити обвинуваченим ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 11 липня 2025 року включно.

Змінити ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.185, ч.3 ст.161, ч.3 ст.28, ст.179, ч.3 ст.28, ч.3 ст.298, ч.2 ст.296, ч.4 ст.296, ч.3 ст.28, ч.1 ст.263, ч.3 ст.28, ч.2 ст.258, ч.2 ст.15, п. 1, 5, 6, 11, 12, ч.2 ст.115, ч.2 ст.15, ч.3 ст.28, ч.2 ст.258 КК України, запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , - з 21.00 год. до 08.00 наступної доби.

Покласти на ообвинуваченого ОСОБА_11 обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до прокурора або суду;

- утримуватися від спілкування зі свідками, експертами, та іншими учасниками у даному кримінальному провадженні;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває без дозволу прокурора або суду;

- носити електронний засіб контролю.

Змінити ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.185, ч.3 ст.161, ч.3 ст.28, ст.179, ч.3 ст.28, ч.3 ст.298, ч.2 ст.296, ч.4 ст.296, ч.3 ст.28, ч.1 ст.263, ч.3 ст.28, ч.2 ст.258, ч.2 ст.15, п. 1, 5, 6, 11, 12, ч.2 ст.115, ч.2 ст.15, ч.3 ст.28, ч.2 ст.258, ч.3 ст.309 КК України, запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 , - з 21.00 год. до 08.00 наступної доби.

Покласти на ообвинуваченого ОСОБА_12 обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до прокурора або суду;

- утримуватися від спілкування зі свідками, експертами, та іншими учасниками у даному кримінальному провадженні;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває без дозволу прокурора або суду;

- носити електронний засіб контролю.

Визначити строк дії ухвали по 11 липня 2025 року включно.

Звільнити ОСОБА_11 , ОСОБА_12 з-під варти негайно в залі суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвалу передати для виконання органам Національної поліції за місцем проживання обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Роз`яснити обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органів Національної поліції з метою контролю за їх поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому вони перебувають, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на них зобов`язань.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора ОСОБА_5 .

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3