Справа № 444/2465/25
Провадження № 1-кп/444/311/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2025 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження №0000106, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.03.2025 року,

про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в м. Радехів, Радехівського району Львівської області, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, освіта середня спеціальна, працює - ТзОВ "MJ Veg" на посаді водія, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, раніше не судимий, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області кримінальне провадження №0000106, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.03.2025 року,

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_3 , 15.03.2025 приблизно о 19:00 годині рухаючись в межах населеного пункту с. Боянець Шептицького району Львівської області в напрямку м. Великі Мости Шептицького району Львівської області, в межах населеного пункту с. Боянець Шептицького району Львівської області, керуючи автопоїздом у складі тягача «DAF» р.н НОМЕР_2 з причіпом «Schmitz» р.н НОМЕР_3 , допустив зіткнення із попутно їдучим автомобілем марки «ВАЗ-2121» р.н. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_7 , який готувався до виконання маневру лівого повороту.

Обвинувачений ОСОБА_3 допустив порушення вимоги розділу 12 п. 12.3, ПДР України, які полягають в тому, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, та розділу 13 п. 13.1 ПДР України, які полягають в тому, що водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «ВАЗ-2121» р.н. НОМЕР_4 гр. ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів 3,4,5,6,7,8,9,10,11 ребер праворуч та 2,3,4,5,6,7,8 ребер ліворуч із двобічними гематориксами, забою легень важкого ступеня, дирекція (розшарування) низхідного відділу грудного відділу аорти, фрагментарний перелом тіла 3-го грудного хребця, перелом дуг 4-го грудного хребця із деформацією та звуженням хребтового каналу, множині переломи поперечних відростків хребців, перелому кісток носа із зміщенням. Вказані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення.

Таким чином, ОСОБА_3 будучи особою, яка керує транспортним засобом, своїми діями, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху, спричинив потерпілому ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та надав суду пояснення, які повністю підтвердили обставини, що викладені в обвинувальному акті. Пояснив, що він дійсно 15.03.2025 приблизно о 19:00 годині рухаючись в межах населеного пункту с. Боянець Шептицького району Львівської області в напрямку до м. Шептицький здійснив зіткнення з автомобілем, який перед ним повертав ліворуч. Пояснив, що був дощ, сніг, можливо було погане освітлення і він не побачив вчасно автомобіль, який повертав. Відразу ж після зіткнення з автомобілем, він зупинився, вибіг з транспортного засобу та почав надавати медичну допомогу. Дуже швидко приїхала швидка допомога і поліція. Обвинувачений зазначив, що він протягом усього часу цікавився здоров`ям потерпілого, старався допомогти. Також обвинувачений підтвердив, що з потерпілим примирився та потерпілий не має до нього претензій. Обвинувачений також зазначив, що він щиро розкаюється у вчиненому, просив врахувати, що він працює водієм понад 20 років, це є його єдиний заробіток. Просить суд суворо його не карати.

Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч. 2 ст. 394 КПК України.

З урахуванням думки всіх учасників процесу, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого, та дослідженням документів, що стосуються особи обвинуваченого.

Крім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, його вина повністю та об`єктивно доведена доказами, які стороною обвинувачення та захисту не оспорюються та визнаються допустимими та належними.

Дослідивши вищевказані докази, перевіривши доводи сторони обвинувачення, доводи обвинуваченого ОСОБА_3 , суд дійшов висновку, що пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення, знайшло своє підтвердження у судовому засіданні у повному обсязі.

Таким чином суд вважає доведеним факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження, тобто вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 полягає в тому, що він, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_8 , а тому кваліфікація таких дій за ч.2 ст. 286 КК України є правильною.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема, у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року, із змінами, «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Що стосується призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує наступне.

Потерпілим ОСОБА_8 подано до суду письмову заяву, в якій потерпілий зазначає, що жодних претензій до обвинуваченого ОСОБА_3 морального та матеріального характеру він не має, оскільки з потерпілим примирився. Просить обрати обвинуваченому мінімальне покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі, а саме застосувати положення ст. 75 КК України та звільнити від відбуття покарання з випробуванням, а також просить не застосовувати додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Обставинами, які передбачені ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданої шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , які передбачені ст. 67 КК України, не встановлено.

Обираючи покарання обвинуваченому суд враховує характер та тяжкість вчиненого ним злочину, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних злочином наслідків, позицію потерпілого, яка викладена в письмовій заяві, а також те, що обвинувачений повністю визнав вину у вчиненні злочину, щиро розкаявся у вчиненому, добровільно відшкодував заподіяну потерпілому шкоду, раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, працює водієм, та вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, суд приходить до висновку про можливість виправлення винного без реального відбування покарання, із звільненням від основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Так, у кримінальних провадженнях № 205/7091/16-к у постанові від 17 жовтня 2019 року, № 206/5073/15-к у постанові від 12 вересня 2018 року, Верховний Суд наголосив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

У кримінальному провадженні № 167/341/16-к у постанові від 24 травня 2018 року, Верховний Суд вказав, що загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи не застосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання або призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом застосовуючи ст. 69 КК.

Посткримінальна поведінка обвинуваченого є виключно позитивною. Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 щиро розкаявся, вжив заходів щодо відшкодування шкоди та відшкодував таку потерпілому, який просить суд не призначити обвинуваченому суворого покарання.

На підставі наведеного, а також враховуючи характеризуючі дані особи винного, який повністю визнав свою вину, а, отже, готовий нести кримінальну відповідальність, з урахуванням пом`якшуючих обставин, відсутності обтяжуючих у справі обставин, а також позиції потерпілого щодо обрання обвинуваченому покарання, суд вважає можливим виправлення винного без реального відбування покарання, із звільненням від основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Вирішуючи питання про призначення додаткового покарання, належить зазначити, що санкція ч.2 ст.286 КК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду. Відповідна правова позиція викладена в постанові колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 08.02.2018 у справі №361/2704/16-к, провадження №51-358км18.

У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Як встановлено із трудового договору укладеного у м. Варшава між ТзОВ "MJ Veg" та ОСОБА_9 , останній працевлаштований на посаду водія вантажівки на повний робочий день.

При вирішенні питання про призначення додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує думку потерпілого, викладену у письмовій заяві, та його представника, які просять не позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами, думку обвинуваченого та його захисника, які просять не призначати обвинуваченому додаткове порання, оскільки керування транспортним засобом є єдиним джерелом доходу обвинуваченого та його сім`ї, так як ОСОБА_3 працює водієм вже понад 20 років і така робота є його основним заробітком, на його утриманні перебуває дружина та троє неповнолітніх дітей, а також враховуючи особу обвинуваченого, право суду на обрання додаткового покарання, передбаченого санкцією статті, суд приходить до висновку про недоцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався.

Цивільний позов не заявлено.

Питання про речові докази належить вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Питання про процесуальні витрати необхідно вирішити в порядку ст. 124 КПК України.

Питання про майно, на яке накладено арешт, належить вирішити в порядку ст. 174 КПК України.

Керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотири) роки позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом призначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з п.1 та п.2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки, а саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Сокальського районного суду Львівської області від 20.03.2025 року, з урахуванням ухвали слідчого судді Сокальського районного суду Львівської області від 28.04.2025 року, на автопоїзд у складі тягача «DAF» р.н. НОМЕР_2 з причіпом «Schmitz» р.н. НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_10 , жителю АДРЕСА_2 та який знаходився в користуванні ОСОБА_3 - скасувати.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Сокальського районного суду Львівської області від 20.03.2025 року на автомобіль марки «ВАЗ-2121» р.н. НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_11 , жительці АДРЕСА_3 та який знаходився в користуванні ОСОБА_7 - скасувати.

Речові докази, а саме:

- автопоїзд у складі тягача «DAF» р.н. НОМЕР_2 з причіпом «Schmitz» р.н. НОМЕР_3 - повернути законному володільцю;

- автомобіль марки «ВАЗ-2121» р.н. НОМЕР_4 - повернути законному володільцю.

Стягнути з ОСОБА_3 витрати на загальну суму 22 285 грн., пов`язані із залученням експертів для проведення експертиз в дохід держави.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги учасниками судового провадження протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому ст. 395 КПК України з врахуванням особливостей передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Роз`яснити учасникам кримінального провадження право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1