ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/819/342/25 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Справа № 766/2125/23 Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2025 м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 06.05.2025, якою щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, громадянина України, що зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України,

продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 04.07.2025 включно.

в с т а н о в и в:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області на розгляді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000524 від 28.12.2022, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України КК України.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 06.05.2025 задоволено клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 до 04.07.2025 включно.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 06.05.2025 скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

У випадку залишення ухвали в силі, просить визначити обвинуваченому розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначила, що ризик переховування від суду спростовується належною процесуальною поведінкою ОСОБА_8 , який самостійно з`явився до суду під час обрання запобіжного заходу, за власною ініціативою здав паспорти для виїзду за кордон, не зловживав своїми правами та самостійно ініціював отримання доказів невинуватості.

Крім того, ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, а саме матір похилого віку, яка проживає за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_8 та потребує постійного догляду. При цьому до моменту застосування запобіжного заходу саме ОСОБА_8 здійснював піклування про неї. Також за період перебування ОСОБА_8 під вартою у нього народився син.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому ОСОБА_8 обвинувачується, спростовується обставинами справи та є формальним посиланням сторони обвинувачення.

В той же час, стороною обвинувачення не враховано той факт, що з 11.11.2022 м. Херсон звільнено від окупації, окупаційні органи перемістилися на лівобережжя Херсонщини, а ОСОБА_8 залишився в Херсоні.

Посилання сторони обвинувачення на те, що ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення є формальним, натомість в порушення ч.3 ст.62 Конституції України суд врахував таке припущення прокурора як доведений факт.

Зазначає, що встановлені в ході судового розгляду обставини, зокрема за результатами допиту свідків сторони обвинувачення, не підтверджують факт скоєння ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення.

Вказує, що суд першої інстанції свідомо не врахував позиції Конституційного Суду щодо положень Конституції та норм КПК України, на які посилалася сторона захисту.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на підтримання апеляційних вимог сторони захисту, думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Положеннями ст.331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 не завершений, а отже, суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.

У клопотанні про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 прокурор зазначає, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості у обвинуваченого ОСОБА_8 переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, на сьогодні не зменшились і продовжують існувати, а також з метою забезпечення виконання процесуальних рішень, та неможливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Ухвалюючи рішення про продовження строку тримання під вартою

щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , суд виходив з того, що він обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 10 років волі з конфіскацією майна.

Ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу, що виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, не зменшились.

При цьому колегія суддів зазначає, що сама тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст.177 КПК України.

Оцінюючи наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, суд врахував реальну наявність ризиків, а також суспільну небезпечність інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Ці обставини встановлені ухвалою суду при обранні заходів забезпечення кримінального провадження у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , однак дані ризики на цей час не припинили існувати та не зменшились.

Продовження існування вказаних ризиків, виключає підстави для скасування чи зміни обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Крім цього, колегія суддів враховує те, що сам по собі факт наявності міцних соціальних зв`язків у ОСОБА_8 , на що посилається сторона захисту, не зменшують встановлені судом ризики та не є визначальними аргументами, які б могли бути запорукою належної процесуальної поведінки та надали б можливість застосувати до обвинуваченого запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Ці ж обставини існували і на момент скоєння кримінального правопорушення, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці обвинуваченого ОСОБА_8 .

А тому твердження сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не ґрунтуються на матеріалах провадження та висновків суду першої інстанції не спростовують.

На переконання колегії суддів, зазначені обставини свідчать про необхідність продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 та неможливість застосування до нього іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Саме продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

В межах вирішення питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження не вирішується питання про доведеність або недоведеність вини особи в обсязі висунутого обвинувачення, не перевіряються докази, що підтверджують або спростовують винуватість особи, не надається оцінка доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, що є предметом перевірки під час судового розгляду справи у суді першої інстанції та вирішується судом при ухваленні відповідного судового рішення за результатами розгляду кримінального провадження по суті. Тому доводи апелянта з цього приводу є неприйнятними.

Відповідно до оскаржуваної ухвали суду, в ній зазначені ризики, які існують на час розгляду відповідного клопотання прокурора, які не зменшилися та не припинили існувати.

Відповідно до положень ч.3 ст.199 КПК України, вирішуючи вказане клопотання, суд першої інстанції врахував обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема, можливість у обвинуваченого ОСОБА_8 переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення, а також з метою забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків.

При цьому суд врахував правовий режим військового стану не як ризик, а як обставину, яка вказує на наявність актуальних ризиків, заявлених прокурором.

Крім того, суд врахував, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, спрямованого проти національної безпеки України, а тому перебуваючи на волі, в умовах триваючої збройної агресії російської федерації проти України, існує ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.

Отже, подальше існування наведених ризиків виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 з метою забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні.

Також при вирішенні питання суд першої інстанції взяв до уваги обставини, які передбачені ст.178 КПК України, в їх сукупності, а саме: тяжкість покарання, яке може бути застосоване до обвинуваченого ОСОБА_8 у разі доведення обсягу обвинувачення під час судового розгляду.

При цьому судом враховано вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 , які не перешкоджають подальшому утриманню в умовах ізоляції від суспільства, оскільки даних на підтвердження неможливості його утримання під вартою до суду не надходило, що дає можливість зробити висновок про те, що його стан здоров`я не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до положень ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що існує передбачена законом можливість для визначення ОСОБА_8 розміру застави, не ґрунтуються на законі, оскільки ч.4 ст.183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, зокрема статтями 109-114-2 Кримінального кодексу України.

Відповідно до приписів ч.3, 4 ст.183 КПК України питання застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави вирішується саме при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а не при продовженні строку його застосування.

Захисник в апеляційній скарзі не зазначив, які саме обставини, відомості про особу обвинуваченого давали суду підстави застосувати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у виді застави на стадії вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою не як альтернативного запобіжного заходу, а як більш м`якого запобіжного заходу, як то випливає із апеляційних вимог сторони захисту, враховуючи положення ч.6 ст.176 та ч.3,4 ст.183 КПК України.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання обвинуваченим ОСОБА_8 процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам.

Під час вивчення матеріалів провадження будь-яких фактів порушення конституційних прав обвинуваченого ОСОБА_8 на свободу та особисту недоторканість, колегією суддів не встановлено.

А тому доводи захисника ОСОБА_7 про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора є неспроможними та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційним судом не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд.

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 06.05.2025 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 до 04.07.2025 включно залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4