Справа № 573/697/25
Номер провадження 1-кп/573/113/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопіллі кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР 14.01.2025 за №0002258, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Харків, з повною середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно із ст. 89 КК України не судимого,

- за ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 409 КК України,

УСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

24.02.2022 Президентом України видано Указ «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022, затверджений Законом №2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку з чим на території України запроваджено правовий режим воєнного стану.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.08.2023 №237 старшого солдата ОСОБА_4 призначено на посаду старшого вогнеметника 1 вогнеметного відділення взводу радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.09.2023 №257 старшого солдата ОСОБА_4 направлено на лікування у зв`язку із пораненням з 14.09.2023.

21.11.2023 ОСОБА_4 завершив лікування.

У подальшому ОСОБА_4 22.11.2023, грубо порушуючи встановлений порядок проходження військової служби, діючи в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, п. п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, з особистих мотивів, з метою тимчасового ухилення від військової служби, в умовах воєнного стану, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та після завершення стаціонарного лікування в Медичному Центрі «Інсультний Центр» Харківської клінічної лікарні на залізничному транспорті №1 філії «Центр охорони здоров`я» АТ «Українська залізниця» шляхом обману приховав інформацію про виписку з медичного закладу та до місця розташування 1 вогнеметного відділення взводу радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 не прибув, а вибув до місця свого проживання в м. Харків, де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби.

При цьому ОСОБА_4 надсилав на адресу військової частини НОМЕР_1 недійсні фотографії виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, які містили один реєстраційний номер 8292, але різні періоди лікування, а саме: з 28.11.2023 по 19.12.2023, з 20.12.2023 по 10.01.2024, з 10.01.2024 по 25.01.2024, з 10.02.2024 по 25.02.2024, з 25.02.2024 по 15.03.2024, з 01.12.2023 по 10.05.2024.

У зв`язку із зазначеними діями ОСОБА_4 командування військової частини не володіло інформацією про його дійсне місцеперебування, помилково вважаючи, що той продовжує проходити лікування та має право перебувати за межами несення служби.

31.03.2025 ОСОБА_4 самостійно прибув до органу досудового розслідування, а саме Червертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Сумах) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Полтаві за адресою: вул. Герасима Кондратьєва, буд. 98А, де заявив про себе та вчинене ним кримінальне правопорушення.

Протягом періоду з 22.11.2023 по 31.03.2025 ОСОБА_4 обов`язки військової служби за місцем її проходження в с. Білани Сумського району Сумської області не виконував, на лікуванні не перебував, а шляхом обману, що створював уявлення про поважність причин його неявки на службу та перебування в медичному закладі, протиправно ухилявся від військової служби, перебуваючи переважну більшість часу за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не вживаючи заходів для повернення на військову службу за наявності можливості для цього.

У зв`язку із зазначеним обманом та приховуванням інформації про дійсне місце свого перебування ОСОБА_4 у період з 22.11.2023 по 31.03.2025 фінансово-економічним відділом військової частини НОМЕР_1 безпідставно нараховано та виплачено грошове забезпечення на загальну суму 50318,87 грн, чим заподіяно військовій частині НОМЕР_1 матеріальну шкоду.

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_4 розумів їх суспільну небезпечність, усвідомлював можливість настання суспільно небезпечних наслідків від цих дій та бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість визнав повністю, суду пояснив, що є військовослужбовцем і проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 . У вересні 2023 року отримав поранення і його наказом командира відправили на лікування до медичного центру в м. Харкові. 21.11.2023 лікуватися він закінчив, але у військову частину не повернувся та поїхав додому. В частину повернувся лише 31.03.2025. Весь цей час був у м. Харкові, а в частину надсилав довідки про те, що нібито продовжує лікування. За це йому військова частина також нараховувала грошове забезпечення. Про вчинене шкодує, щиро розкаюється, бажає продовжити військову службу, готовий надалі захищати Україну.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При цьому встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а тому в суда немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій.

Також судом обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Отже, враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

За таких обставин суд дії ОСОБА_4 кваліфікує за ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 402 КК України, оскільки він в умовах воєнного стану ухилився від несення обов`язків військової служби шляхом іншого обману; заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

Призначаючи покарання обвинуваченому у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує таке.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» звернуто увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

За місцем проходження військової служби ОСОБА_4 характеризується посередньо, не інвалід, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, оскільки він повністю визнав свою винуватість, критично оцінив вчинений ним злочин; з`явлення із зізнанням, бо він добровільно прибув до правоохоронного органу із заявою про вчинення злочину з метою понести за це справедливе покарання; активне сприяння розкриттю злочину, бо він правдиво повідомив про обставини його вчинення.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлені.

При обранні виду та міри покарання для обвинуваченого суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З урахуваннямособи обвинуваченого, який є діючим військовослужбовцем, декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, що визначена санкцією ч. 4 ст. 409 КК України, на підставі ст. 69 КК України.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 58 КК України покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк.

Із суми грошового забезпечення засудженого до службового обмеження провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

З урахуванням особи обвинуваченого, обставин кримінального провадження та обставин, які пом`якшують його покарання, суд вважає за можливе ОСОБА_4 замість призначеного покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки призначити покарання у виді службових обмежень для військовослужбовців на строк 2 роки.

На підставі ч. 2 ст. 58 КК України із суми грошового забезпечення ОСОБА_4 слід провадити відрахування в доход держави у розмірі 10 відсотків.

На переконання суду саме таке покарання відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Ппрокурором в інтересах військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_4 заявлено цивільний позов про відшкодування майнової шкоди в розмірі 50318,87 грн (а. п. 16-22).

Обвинувачений позов визнав у повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З огляду на викладене, цивільний позов необхідно задовольнити та стягнути з обвинуваченого 50318,87 грн.

Запобіжний захід ОСОБА_4 під час досудового розслідування та судового розгляду не застосовувався.

Процесуальні витрати та речові докази у провадженні відсутні.

Керуючись статтями 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 409 КК України, і призначити йому покарання:

-за ч. 1 ст. 190 КК України у виді штрафу в доход держави в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн;

-за ч. 4 ст. 409 КК України, на підставі ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 58 КК України замінити покарання, що призначене ОСОБА_4 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 409 КК України, у вигляді позбавлення волі строком 2 (два) роки на службове обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки з відрахуванням 10 (десяти) відсотків із суми грошового забезпечення в дохід держави.

Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь військової частини НОМЕР_2 (п`ятдесят тисяч триста вісімнадцять) гривень 87 копійок.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя