У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2025 року м.Полтава

Шевченківського районного суду м.Полтави у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву судді Шевченківського районного суду м.Полтави ОСОБА_3 про самовідвід від розгляду справи №554/13105/24, -

ВСТАНОВИВ :

14.08.2025 року, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, до провадження надійшла заява судді Шевченківського районного суду м.Полтави ОСОБА_3 про самовідвід від розгляду справи №554/13105/24.

Заява обґрунтована тим, що у провадженні судді ОСОБА_3 перебували матеріали справи №554/1480/23 за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 25.11.2024 р. задоволено клопотання прокурора про виділення матеріалів кримінального провадження в окреме провадження та зупинення провадження у справі до звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 з військової служби.

Виділені матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України були передані до канцелярії суду для реєстрації та проведення розподілу автоматизованою системою документообігу.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 25.11.2024, справа передана складу суду під головуванням судді ОСОБА_3 .

25.11.2024 року суддею ОСОБА_3 винесено вирок відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Відтак, при прийнятті вказаного рішення у формі вироку, щодо ОСОБА_5 суддя ОСОБА_3 сформувала свою думку по суті обвинувачення щодо двох осіб, які діяли у групі, і яке є предметом розгляду даного провадження.

У судове засідання учасники судового процесу не з`явились, про дату і час розгляду заяви повідомлялись.

Суддя ОСОБА_3 , за змістом заяви про самовідвід, просила провести розгляд заяви без її участі.

Відповідно до ч.4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд, дослідивши зміст заяви про самовідвід та матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Згідно ч.1, ч.5 ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, дізнавач, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. Відвід повинен бути вмотивованим.

Встановлено, що у провадженні судді Шевченківського районного суду міста Полтави ОСОБА_3 перебували матеріали кримінального провадження №0000539 від 21.11.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України.

Дії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст. 307 КК України, як незаконне придбання, перевезення та зберігання з метою збуту особливо небезпечних наркотичних засобів, вчинених за попередньою змовою групою осіб.

Ухвалою від 25.11.2024 року матеріали справи відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, було виділено в окреме провадження та зупинено до звільнення обвинуваченого з військової служби. На підставі протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 25.11.2024 року матеріали виділеної справи №554/13105/24 були передані судді ОСОБА_3 .

Вироком Октябрського районного суду м.Полтави від 25.11.2024 року у справі №554/1480/23 (провадження №1-кп/554/424/2024) ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України та призначено покарання.

Відтак, суддя ОСОБА_3 сформувала свою думку по суті обвинувачення щодо двох осіб, які діяли у групі, і яке є предметом розгляду даного провадження.

Згідно з положеннями ст.9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Так, пунктом 1 статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Вимога безсторонності, згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Салов проти України», «Мироненко проти України», «Фельдман проти України») характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий у з`ясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

Також у рішенні по справі «П`єрсак проти Бельгії» (Piersack v. Belgium) від 01.10.1982, заява № 8692/79, Європейський Суд з прав людини вказав (п.30): не дивлячись на те, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередження чи схильності, її відсутність чи, навпаки, наявність може бути перевірена різними способами відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції. У даному контексті можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, що відображає особисті переконання конкретного судді з конкретної справи, і об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-який сумнів з цього приводу.

Вказаний висновок, що потім був підтриманий у наступних рішеннях Суду, зокрема, у справі «МакГоннелл проти Сполученого Королівства» (McGonnell v. the United Kingdom), заява № 28488/65, § 51, ECHR 2000, та Клейн та інші (Kleyn and Others)), започаткував розмежуванням критеріїв неупередженості (безсторонності):

- суб`єктивний критерій беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі;

- об`єктивний критерій визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

У справі «Фей проти Австрії» ЄСПЛ вказав, що неупередженість судді полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

За приписами пункту 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 року №2006/23, суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

Аналогічні висновки містяться в рішеннях Європейського Суду з прав людини від 09.11.2006 року у справі «Білуха проти України», рішенні від 28.10.1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії», в яких зазначається, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві. Вказане зумовлює необхідність відводу судді не лише, коли є докази його неупередженості, а й коли з об`єктивних причин можуть виникнути достатні сумніви в його неупередженості.

Зважаючи на вищевикладене, розгляд справи за обвинуваченням ОСОБА_4 суддею ОСОБА_3 , яка сформувала свою думку по суті обвинувачення щодо двох осіб, які діяли у групі у вироку суду відносно ОСОБА_5 , не відповідатиме міжнародному стандарту об`єктивності.

Враховуючи вказані обставини, заява судді ОСОБА_3 про самовідвід від розгляду справи підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 75, 80-82, 369, 371-372, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Заяву судді Шевченківського районного суду м.Полтави ОСОБА_3 про самовідвід від розгляду справи №554/13105/24 задовольнити.

Матеріали справи №554/13105/24), провадження №1-кп/554/453/2025) передати до канцелярії суду для вирішення питання щодо автоматичного перерозподілу відповідно до ст.35 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1