Справа № 761/2157/25
Провадження № 1-кс/761/2120/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 220 240 000 000 005 36 від 14.06.2024,

в с т а н о в и в:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 220 240 000 000 005 36 від 14.06.2024, в порядку ст..174 КПК України.

На обґрунтування доводів клопотання адвокат зазначає, що ГСУ СБУ за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 220 240 000 000 005 36 від 14.06.2024 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження 12.12.2024 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 , а саме: у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , за результатом якого було виявлено та вилучено мобільний телефон марки Iphone 13 Pro, серійний номер НОМЕР_1 , ІMEI: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 з номером НОМЕР_4 ; ноутбук IMac, model -A2159, F88 ID:BSJDA2159, Seriol - FVFSFI4LL40Y; флеш накопичувач блакитно-білого кольору.

24.12.2024 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва було накладено арешт на вищевказане майно, що було вилучене за результатом проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 .

Адвокат зазначає, що у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна відпала потреба, оскільки ОСОБА_4 про підозру повідомлено не було,будь-яких доказів щодо можливої її причетності до вчинення кримінального правопорушення не надано.

Крім того, адвокат зазначає, арештоване майно не є речовим доказом та не відповідає ознакам визначеним ст.98 КПК України, оскільки не містить відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження що у сукупності свідчить про відсутність потреби у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

В судове засідання власник майна та її представник не з`явилися, адвокат ОСОБА_3 надіслав на адресу суду заяву про розгляд даного клопотання без його участі також зазначив, що доводи свого клопотання підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.

Уповноважений прокурор слідчий, будучи належним чином повідомленні, в судове засідання не з`явилися,про дату, час та місце розгляду клопотання повідомленні належним чином та завчасно, причини неявки суду не відомі.

Дослідивши матеріали клопотання та матеріали, що стали підставою для накладення арешту, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 11 ст. 170 КПК України встановлено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Приписами ст. ст. 131, 132 КПК України передбачено, що арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

При цьому, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ГСУ СБУ за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 220 240 000 000 005 36 від 14.06.2024 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження 12.12.2024 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 , а саме: у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , за результатом якого було виявлено та вилучено мобільний телефон марки Iphone 13 Pro, серійний номер НОМЕР_1 , ІMEI: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 з номером НОМЕР_4 ; ноутбук IMac, model -A2159, F88 ID:BSJDA2159, Seriol - FVFSFI4LL40Y; флеш накопичувач блакитно-білого кольору.

24.12.2024 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва було накладено арешт на вищевказане майно, що було вилучене за результатом проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 .

Підставою для накладення арешту зазначено, що на час розгляду клопотання у органу досудового розслідування були достатні підстави для висновку, що арешт на вищезазначене майно необхідно накласти з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Водночас на даний час об`єктивних даних, які б підтверджували, що вказане в клопотанні майно може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі бути предметом, чи об`єктом кримінально протиправних дій, отриманим внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, передбачених, з наданих матеріалів не вбачається.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини продовження заходів забезпечення кримінального провадження як впродовж досудового розслідування, так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Аналіз наявних в розпорядженні слідчого судді матеріалів свідчить про відсутність підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, оскільки вищевказані обставини в своїй сукупності викликають сумніви в розумності і співрозмірності подальшого обмеження права власності з завданнями кримінального провадження, враховуючи, зокрема, і наслідки арешту майна для третіх осіб.

Крім того, слід звернути увагу, що кримінальне провадження в межах якого було накладено арешт було розпочато 14.06.2024, вилучення арештованого майна відбулось 12.12.2024, а отже, у органу досудового розслідування було достатньо часу для збирання доказів в обґрунтування своїх доводів та надання їх суду.

Водночас, за період досудового розслідування, ОСОБА_4 про підозру не повідомлялось у даному кримінальному провадженні, будь-яких інших даних на причетність останньої до вчинення протиправних дій слідчому судді не надано.

Крім того, прокурором не надано доказів того, що зазначене майно, на яке накладено арешт, має значення для кримінального провадження, а також те, що вказане майно здобуте злочинним шляхом. Також не доведено, що майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди, містить інші відомості, які могли б бути використані як доказ для продовження заходу забезпечення, а саме арешту, чи обставин, що встановлені під час досудового розслідування даного кримінального провадження.

Аналізуючи наведене, слідчий суддя, виходячи з принципу змагальності сторін у кримінальному провадженні, приходить до висновку, що доводи, зазначені в клопотанні є обґрунтованими.

Одночасно вирішуючи клопотання, необхідно врахувати загальні засади застосування заходів забезпечення кримінального провадження у відповідності до Розділу ІІ КПК України, якими передбачено обґрунтування необхідності такого ступеню втручання у права і свободи особи потребами досудового розслідування, принцип співмірності.

За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість клопотання адвоката та доведеності, що в подальшому відпали обставини, які слугували підставою для вжиття заходу забезпечення кримінального провадження, наявність підстав для скасування вжитого заходу забезпечення у виді арешту накладеного на майно, що належить ОСОБА_4 .

Керуючись статтями 131-132, 170, 172, 173, 174, 309, 372, 376, 532 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 - задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24.12.2024 у справі № 761/47081/24, а саме: мобільний телефон марки Iphone 13 Pro, серійний номер НОМЕР_1 , ІMEI: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 з номером НОМЕР_4 ; ноутбук IMac, model -A2159, F88 ID:BSJDA2159, Seriol - FVFSFI4LL40Y; флеш накопичувач блакитно-білого кольору, які були вилучені 12.12.2024 в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , що за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: