Справа№ 953/45/24
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" травня 2025 р. м. Харків
Київський районний суд м. Харкова в складі:
судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника - адвоката ОСОБА_5 ,
потерпілої - ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, який не одружений, має вищу освіту, навчається в інтернатурі у Харківському національному університеті імені В.Н. Каразіна за фахом «Ортопедія та травматологія», раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -
08.09.2023 приблизно о 13.00 год., ОСОБА_6 , рухаючись по проїжджій частині по вул. Весніна у м. Харкові на своєму автомобілі «PEUGEOT 107» д.р.н. НОМЕР_1 , разом з малолітньою донькою ОСОБА_8 , 2022 року народження, та під`їжджаючи до перехрестя з вул. Пушкінською у м. Харкові, маючи намір перелаштуватись з лівого ряду дорожнього руху праворуч, увімкнувши при цьому сигнал світлового покажчика повороту, переконалась, що нема ніяких перешкод, почала виконувати вказаний маневр перебудови на невеликій швидкості.
В подальшому, перебуваючи у лівій смузі у заторі, поблизу буд. № 3Б по вул. Матюшенко у м. Харкові, ОСОБА_6 , побачивши перед собою автомобіль «SMART» д.р.н. НОМЕР_2 , за кермом якого перебував раніше не знайомий їй ОСОБА_4 , вийшла зі свого автомобілю, підійшла до водійських дверей вказаного автомобіля і зробила зауваження останньому за його зухвалі дії на проїжджій частині, виражені у недотриманні ним, на її думку, правил дорожнього руху, внаслідок яких вона, будучи наляканою за своє життя та життя своєї малолітньої доньки ОСОБА_8 , 2022 року народження, та щоб уникнути ДТП, мала швидко перебудуватись в лівий ряд.
ОСОБА_4 , діючи з раптово виниклим прямим умислом, спрямованим на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і свідомо бажаючи їх настання, дістав зі своєї сумки газовий балончик «Тризуб-4», тобто засіб, який має сльозогінну та дратівну дію та, тримаючи його у своїй руці, через відкрите водійське вікно свого автомобілю розпорошив газ в ділянку очей ОСОБА_6 .
В результаті протиправних дій ОСОБА_4 . ОСОБА_6 спричинені тілесні ушкодження, а саме: хімічний опік рогівки 1 ст. кон`юнктиви 1ст. шкіри повік 1ст. обох очей. Міопія слабкого ступеню обох очей, який міг виникнути в результаті дії хімічного агенту. Хімічний опік рогівки 1 ст. кон`юнктиви 1 ст. шкіри повік 1 ст. обох очей - викликав незначні скороминущі наслідки, тривалість не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п.п. 2.3.2. «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 відноситься до легких тілесних ушкоджень.
Отже, ОСОБА_4 , вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, тобто спричинення умисних легких тілесних ушкоджень.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, зазначив, що 08.09.2023 приблизно о 13.00 год., він їхав на своєму автомобілі «Смарт» після нічного чергування, є лікарем-інтерном, був втомлений, до цього була важка ніч, вдень була операція. На перехресті вул. Пушкінська та вул. Григорія Сковороди у м. Харкові, йому посигналили позаду, він не зрозумів чому, спускався по вул. Весніна у м. Харкові, побачив, що до нього бігла жінка, він подумав, що до нього не можуть бігти просто привітатися, а скоріше за все, з якимось конфліктом, він дуже поспішав до дому, і вирішив уникнути конфлікту і просто поїхати, він побачив у дзеркало, що вона повернулася у автомобіль Пежо жовтого кольору, на цьому він подумав, що конфлікт вичерпано. Після цього він проїхав далі по вулиці, потім знов зупинився, жінка знов вибігла з автомобіля, залишила відчиненою двері, та побігла за ним, він, не бажаючи приймати участі в конфлікті, поїхав далі, через те, що був затор на дорозі, він знов зупинився, вона бігла за ним приблизно 50 метрів. Коли вона його догнала, внутрішньою поверхнею долоні вдарила по автомобілю, по склу водія, та почала нецензурною лексикою казати, що він зробив, що він її десь «підрізав», била по автівці у різні місця, смикала за ручку. Він намагався не реагувати, думав, що знов зараз поїде від неї, але автомобіль попереду ніби спеціально нікуди не їхав, і йому не було куди їхати, його заблокували, він вирішив відкрити трохи вікно, щоб вона не змогла до нього добратися, що він і зробив, сказав, щоб вона припинила це роботи, спитав, що трапилося, вона продовжувала кричати, казала, що він її «підрізав», ображала його, на його запитання вона не відповідала. Він сказав, щоб вона перестала чіпляти його автомобіль, повідомив, що якщо вона продовжить, він буде захищатися та застосує «балончик», вона це проігнорувала, намагалася проникнути у його автомобіль, відкрити його. Оскільки автомобіль далі не їхав, він не міг уникнути конфлікту, для запобігання її проникнення у автомобіль, нанесення шкоди його автомобілю, нанесення фізичних ушкоджень йому, він вирішив захищатися можливими способами, які на той момент він вважав єдиними, законним для самооборони, а саме «балончиком» для самооборони, він його використав, одразу після цього вибігли чоловіки з автомобіля попереду, чоловіки були крупної статури, приблизно шість чоловіків. Він подумав, що це якась «підстава на дорозі», вимагання тощо. Він забризкав її балончиком. Чоловіки сказали, що він «попав», вона тепер не буде бачити, вони його підперли. Він запропонував їй допомогти як лікар-інтерн, вони відмовилися, почали йому погрожувати. Він подумав, що йому ще більше загрожує небезпека, враховуючи маневреність його маленького автомобіля, він вирішив покинути місце пригоди, оскільки боявся за своє життя, та поїхав з місця пригоди. Коли він приїхав додому, йому подзвонили працівники поліції, запитали, чи знає він про вказану ситуацію, він повідомив, що знає, вони сказали проїхати йому, дати пояснення, він запитав, чи є там хтось з чоловіків, які йому погрожували, працівник поліції по телефону сказав, що все безпечно, більше там ніяких людей немає. На прохання працівника поліції він приїхав на місце, побачив, як поїхала швидка, запитав, куди вона поїхала, оскільки він як лікар міг би їй допомогти, йому не повідомили, і він залишився надавати показання. Пошкоджень транспортного засобу він не побачив, в салон транспортного засобу вона не проникла, лише хваталася за відкрите вікно. З дня події по сьогоднішній день ніякої допомоги він не пропонував потерпілій. На його думку ініціатором конфлікту є потерпіла, протягом всього конфлікту він не покидав транспортного засобу.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції) пояснила про обставини вчинення відносно неї кримінального правопорушення ОСОБА_4 та підтвердила факт нанесення їй ОСОБА_4 ушкоджень очей газовим балончиком.
Як цивільний позивач ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції) заявлений цивільний позов підтримала у повному обсязі, просила позовні вимоги задовольнити.
Представник потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції) цивільний позов підтримав у повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити, а також підтримав заяву про витрати на правову допомогу, просив вимоги задовольнити.
Як цивільний відповідач ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_5 заперечували проти цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 та просили відмовити в його задоволенні повністю, також заперечували проти задоволення заяви про стягнення витрат на правову допомогу.
Встановлені вище судом обставини повністю підтверджуються зібраними в кримінальному провадженні та дослідженими в ході судового розгляду в суді першої інстанції наступними доказами, які суд вважає належними та допустимими, а саме:
- показаннями допитаної в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції), яка пояснила, що вона їхала по вул. Сумська та повернула на вул. Мироноськька щоб приїхати на вул. Весніна у м. Харкові, коли вона була на вул. Весніна, вона була у крайньому лівому ряду, вони проїхали вперед до світлофору та пізніше почала рух. З правого боку від неї дійсно був «Бус» військовий, для того щоб рухатися далі, лівий ряд їде тільки на ліворуч, а їй треба було їхати прямо, у зв`язку з чим вона мале перестроїтися у середній ряд, що вона і робила, оскільки з права від неї був «Бус», після світлофору вона почала переходити на випередження, щоб перестроїтися попереду « ОСОБА_9 », коли вона почала перестроюватися, в цей момент, з крайнього правого ряду їхав ОСОБА_4 , його швидкість була вища ніж її, і він перестроювався в той самий ряд, що і вона. Вона почала перша перестроюватися, а його автомобіль вона побачила у дзеркало, що він теж в цей ряд перестроюється, він рухався у напрямку її правого бамперу, де сиділа її дитина, щоб уникнути зіткнення, вона повернула кермо вліво. Після чого вона почала йому сигналити, він став у середній ряд та поїхав далі. Вона була обурена манерою водіння водія вказаного автомобіля, була в стані шоку. На м. Київська був великий затор, і вона його на наступній зупинці догнала та стала позаду нього, коли вона почала підходити до його автомобіля, він поїхав далі. В подальшому вона догнала його знов, вона вийшла ще раз з автомобіля та рухалася у напрямку автомобіля ОСОБА_4 , коли вона підійшла до його вікна, він не звертав увагу на неї. Їй довелося пальцями руки постукати у його вікно, щоб він звернув на неї увагу. Вона спитала нащо він так їде, у неї в автомобілі дитина, і він змусив її зробити маневр вліво. Вони спілкувалися за закритим вікном, вона не намагалася проникнути в його автомобіль, він був дуже спокійним, спитав, де він її «підрізав», вона повідомила, що на перехресті, вона почала йому щось пояснювати, на що він відвернувся від неї, він спитав ще раз, де саме. У нього на правому сидінні лежала барсетка, він підтягнув її до дверей з її боку, і спокійно та акуратно дістав балончик та в цей момент трохи відкрив вікно та «пшикнув» їй в очі балончиком, після чого вона почала задихатися, пригати, їй перекрило дихання. Вона не бачила, куди їй йти, в цей момент до неї підійшов чоловік, повідомив, що бачив, що трапилося, та через хвилину їй сказали, що затримали водія на автомобілі, вони його заблокували. Після цього вона зі свідком перестроїли її автомобіль правіше, потім їй сказали, що автомобіль, в якому був чоловік, поїхав з місця події. Потім вони викликали поліцію, вони її опитали, до того часу хлопці, які затримали автомобіль, вже дізналися, хто він такий та його номер телефону, надали цю інформацію працівникам поліції, після чого працівник поліції зателефонував ОСОБА_4 .За викликом працівників поліції приїхала швидка, вона залишила автомобіль і швидка її з дитиною відвезли її до лікарні, там їй надали допомогу. ОСОБА_4 не намагався надати їй допомогу;
- показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що у вересні 2023 року в обідній час він їхав на службовому автомобілі «Рено» білого кольору з вул. Весніна у напрямку вул. Шевченка у м. Харкові, на дорозі був затор, він бачив, що перед ним зупинився автомобіль, з нього вийшла дівчина, та підійшла до автомобіля «Смарт» зі сторони водія, який стояв попереду неї, вона була збентежена, стукала не сильно у вікно, та розмовляла з водієм цього автомобіля, розмову він не чув, потім побачив, як з цього автомобіля вилізла рука та забризкала балончиком дівчину у обличчя, вона схопилась за обличчя, він підійшов до дівчини, спитав, що сталося, вона сказала, що її забризкали балончиком, він підійшов до автомобіля «Смарт», де сидів ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , сказав, що у них виникла перепалка, після цього він використав балончик. Він попросив показати його документи, ОСОБА_4 , сказав, що працює в лікарні, з автомобіля він не виходив. Свідок підійшов до ОСОБА_6 , намагався надати їй допомогу, шукали воду, викликали швидку, в автомобілі сиділа дитина. ОСОБА_4 поїхав з місця події, більше він його не бачив. Свідок в подальшому надавав допомогу ОСОБА_6 ;
- показаннями допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_11 , яка пояснила, що вона працювала на вул. Матюшенко у м. Харкові на ділянці, до траси вона стояла на відстані, спиною, почула різки звук гальмування, вона повернулася, побачила, як вискочила дівчина з автомобіля, пробігла до іншої автівки, нахилилася до вікна автівки, почала кричати, спитала, що він робить, бо могла врізатися в іншу автівку, потім взялася руками за обличчя та побігла до свого автомобіля, почала кричати, щоб хтось вийшов та допоміг їй, вийшли чоловіки, вона показувала їм руками щось, і вони дістали їй воду та вона промивала очі;
- даними, що містяться в заяві ОСОБА_6 від 08.09.2023, адресованої начальникові Харківського ХРУП №1 ГУНП в Харківській області, згідно яких ОСОБА_6 просила органи національної поліції прийняти міри, щодо невідомого, який наніс їй тілесні ушкодження, а саме бризнув їй в обличчя балончиком в ході конфлікту, який стався за адресою: м. Харків, вул. Матюшенко, 3-Б, в період часу 08.09.2023 приблизно о 13.00 год. (т. 1 а.с. 176);
- висновком експерта КЗОЗ Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації №09-1329/2023 від 12.09.2023, згідно якої на підставі даних судово-медичної ОСОБА_6 , 1988 року народження, відомих обставин справи, з урахуванням даних із наданої медичної документації та у відповідь на поставлені питання приходить до наступних висновків:
1./2. Згідно наданої медичної документації, на момент звернення 08.09.2023 о 14.10 год. до КНП «МКЛ №14» ХМР, де після клінічного, лабораторних та інструментальних обстежень, у гр-ки ОСОБА_6 , 1988 року народження, було встановлено діагноз (клінічний, мовою оригіналу):
- «Хімічний опік рогівки 1ст. кон?юктиви 1ст. шкіри повік 1ст. обох очей. Міопія слабкого ступеню обох очей», який міг виникнути в результаті дії хімічного агенту та в строк вказаний з медичній документації.
3.За ступенем тяжкості:
Встановлений у гр. ОСОБА_6 , 1988 р.н., хімічний опік рогівки, кон`юктиви та шкіри повік обох очей - викликав незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п.п. 2.3.2. «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 відноситься до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень.
4./5. Встановлений у потерпілої гр. ОСОБА_6 , 1988 р.н., хімічний опік не міг бути отриманий в наслідок одноразового падіння з висоти власного зросту, навіть із прискоренням.
6. Показання потерпілої ОСОБА_6 , викладені у наданому протоколі проведення слідчого експерименту від 09.09.2023, в цілому не суперечать об`єктивним судово-медичним даним в частині терміну та механізму утворення встановлених у неї тілесних ушкоджень (т. 1 а.с. 177-178);
- даними, що містяться в протоколі огляду аудіозапису та виготовлення резервної копії аудіозапису від 16.10.2023, проведеного з 09.05 год. до 09.25 год. слідчим СВ Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_12 , яка, розглянувши матеріали досудового розслідування у службовому кабінеті №408 Харківського РУП №l ГУНП в Харківській області, за адресою: м. Харків, вул. Алчевських, 49, у відповідності до ст.ст. 15, 104, 105, 106, 237 КПК України, провела огляд аудіозапису від 08.09.2023, який скопійований на DVD-R диск, наданий адміністрацією КНП ХОР «ЦЕМД та МК» на якому зафіксовано виклик служби ЕМД за адресою: м. Харків, вул. Матюшенко, 3-Б до ОСОБА_6 . Об`єктом огляду є аудіозапис виклику служби «103» від 08.09.2023 за адресою: м. Харків, вул. Матюшенко, 3-Б, яка скопійована на DVD-R диск і упакована у паперовий конверт. При відкритті диску на ньому мається аудіозапис з назвою «1328-К» тривалістю 01:08 хвил. На аудіозапису відбувається розмова двох чоловіків, а саме:
Говорить чоловік №1: Швидка допомога, що трапилось?
Говорить чоловік №2:Добрий день! Це патрульна поліція Вас турбує, м. Харків, вул. Матюшенко, 3Б, дівчину забрискали газовим балончиком.
Говорить чоловік №1: вул. Матюшенко?
Говорить чоловік №2:Так, 3Б, це АТ, біля магазину
Говорить чоловік №1: Прізвище ім`я по батькові?
Говорить чоловік №2: ОСОБА_6 , 1988 р.н.
Говорить чоловік №1: Добре, записано
На цьому аудіо запис закінчується.
Отже, аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду зазначені вище докази в сукупності за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального правопорушення, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд визнає їх належними та допустимими доказами для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством.
Недопустимості доказів згідно вимог ст.ст. 87-89 КПК України судом не встановлено, оскільки вказані докази встановлені, зібрані та перевірені стороною обвинувачення, а згодом судом, відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства України. Істотних порушень прав та свобод людини, визначених ст. 87 КПК України, судом не встановлено. Досліджені в судовому засіданні докази відповідають вимогам щодо їх отримання, узгоджуються між собою, та не викликають сумнівів у суду. Порушень вимог КПК України, які б могли спростувати висновки суду під час розгляду справи, судом встановлено не було.
Дослідивши і перевіривши надані в ході судового розгляду письмові докази, показання потерпілої, свідків, які є процесуальними джерелами доказів, суд дійшов висновку, що ці показання є конкретними та узгоджуються між собою як сукупність доказів, які судом покладено у вирок.
Потерпіла, свідки були попереджені судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів і підстав сумніватися у показах даних осіб суд не вбачає.
Підстави ставити під сумнів вказані вище показання потерпілої, свідків відсутні, всі вони узгоджуються між собою, є належними, допустимими, достовірними доказами, та не викликають сумнівів у суду.
Дослідивши у змагальній процедурі й зіставивши зазначені докази, оцінивши їх в аспекті ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості й достовірності, а також з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК України обставини, що належать до предмета доказування, суд вважає, що ці докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять факт вчинення обвинуваченим кримінально-караного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_4 .
Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Дослідивши у змагальній процедурі й зіставивши зазначені докази, оцінивши їх в аспекті ст.94 КПК з точки зору належності, допустимості й достовірності, а також з`ясувавши передбачені ст.91 вказаного Кодексу обставини, що належать до предмета доказування, суд вважає, що ці докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять факт вчинення обвинуваченим кримінально-караного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_4 .
Щодо доводів сторони захисту, що вчинене ОСОБА_4 діяння не є кримінальним правопорушенням, оскільки він перебував у стані крайньої необхідності, суд визнає їх такими, що не відповідають зібраним у кримінальному провадженні доказам.
Матеріали справи не містять підтвердження того, що ОСОБА_4 діяв у стані крайньої необхідності.
Згідно з фактичними обставинами кримінального правопорушення, які були встановлені судом, ОСОБА_4 , діючи з раптово виниклим прямим умислом, спрямованим на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і свідомо бажаючи їх настання, дістав зі своєї сумки газовий балончик «Тризуб-4», тобто засіб, який має сльозогінну та дратівну дію та, тримаючи його у своїй руці, через відкрите водійське вікно свого автомобілю розпорошив газ в ділянку очей ОСОБА_6 . В результаті протиправних дій ОСОБА_4 . ОСОБА_6 спричинені легкі тілесні ушкодження.
З`ясувавши всі обставини, що мають значення для цього кримінального провадження, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав та бажав настання суспільно небезпечних наслідків, що фактично настали, тобто діяв з прямим умислом, і ці його дії містять всі ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 39 КК України не є кримінальним правопорушенням заподіяння шкоди правоохоронюваним інтересам у стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожує особі чи охоронюваним законом правам цієї людини або інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, якщо цю небезпеку в даній обстановці не можна було усунути іншими засобами і якщо при цьому не було допущено перевищення меж крайньої необхідності.
Отже, крайня необхідність є правомірною за сукупності чітко визначених умов, зокрема якщо: існує небезпека переліченим у цій статті об`єктам, яка виникла внаслідок дії стихійних сил, механізмів, тварин, а у деяких випадках - дій інших людей; небезпека є наявною, тобто такою, що безпосередньо загрожує завданням шкоди зазначеним об`єктам або вже її завдає; небезпека є дійсною, тобто існує реально, а не в уяві особи; небезпека в цій обстановці не може бути відвернена чи усунута іншим шляхом, крім заподіяння шкоди; під час усунення небезпеки не допущено перевищення меж крайньої необхідності.
У разі заподіяння особою шкоди за відсутності стану крайньої необхідності, зокрема, в умовах, коли особа мала змогу уникнути небезпеки без заподіяння шкоди, вона підлягає кримінальній відповідальності за вчинене на загальних підставах.
У цьому кримінальному провадженні судом встановлено, що під час вчинення ОСОБА_4 протиправних дій не існувало жодної з визначених законодавцем умов, за яких крайня необхідність є правомірною.
Отже, твердження сторони захисту про вчинення засудженим таких дій у зв`язку з крайньою необхідністю є надуманими, оскільки ця обставина, що виключає кримінальну протиправність діяння, має місце лише в тих випадках, коли обставини вчинення того чи іншого діяння вказують фактично на вимушеність його вчинення через наявність певної загрози об`єктам кримінально-правової охорони і така небезпека є реальною, а не існує в уяві особи.
Враховуючи викладене, твердження обвинуваченого та захисника про те, що ОСОБА_4 не вчиняв інкримінованого кримінального правопорушення, а діяв у стані крайньої необхідності, не ґрунтуються на матеріалах провадження та вимогах закону.
Такий висновок суду узгоджується також із правовими позиціями, що містяться в мотивувальній частині постанови Верховного Суду від 14.03.2024 у справі № 751/3578/21 провадження № 51-3423 км 23.
Прийшовши до висновку про відсутність підстав вважати, що ОСОБА_4 діяв у стані крайньої необхідності, суд також враховує висновки, що містяться в постановах Верховного Суду
від 07.02.2024 у справі № 461/3474/22, від 14.04.2025 у справі № 398/1655/19 провадження № 51-308 км 25.
Отже, суд, розглядаючи кримінальне провадження відповідно до вимог ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, вважає вину ОСОБА_4 у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення встановленою та доведеною у повному обсязі, та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.
Водночас, посилання сторони обвинувачення на те, що ОСОБА_4 , перебуваючи за кермом автомобіля «SMART», д.р.н. НОМЕР_2 , порушуючи правила дорожнього руху, прискоривши швидкість свого автомобіля і скоротивши при цьому безпечну дистанцію зі створенням перешкод, здійснив обгін автомобіля «PEUGEOT 107» д.р.н. НОМЕР_1 , за кермом якого була ОСОБА_6 , суд вважає такими, що не впливають на кваліфікацію дій ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 125 КК України. Вчинення кримінального проступку ОСОБА_4 полягало саме в умисному легкому тілесному ушкодженні потерпілій ОСОБА_6 .
Крім того, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Протоколів, постанов тощо про вчинення ОСОБА_4 порушень Правил дорожнього руху України та притягнення його до адміністративної відповідальні тощо матеріали справи не містять та суду не надано.
Суд, здійснюючи у відповідності до положень ст. 337 КПК України судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 в межах висунутого йому обвинувачення відповідно до обвинувального акта, зміненого в суді у відповідності до положень ст. 338 КПК України, виключає з формулювання обвинувачення ОСОБА_4 посилання щодо вказаних дій щодо порушення ним правил дорожнього руху зі створенням перешкод, та здійснення обгону автомобіля «PEUGEOT 107» д.р.н. НОМЕР_1 .
Стороною обвинувачення не надано до суду доказів на підтвердження зазначених обставин, що жодним чином не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його вини за ч. 1 ст. 125 КК України.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, відомості про обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують та/або обтяжують покарання.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, який не одружений, має вищу освіту, навчається в інтернатурі у Харківському національному університеті імені В.Н. Каразіна за фахом «Ортопедія та травматологія», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше (т. 1 а.с. 196, 199).
Згідно характеристики медичного директора ТОВ «Небозвід» від 25.11.2023, ОСОБА_4 працював з 2018 року асистентом лікаря травматолога, ТОВ «Небозвід». Має вищу освіту. У 2022 році закінчив Харківський національний університет імені В.Н. Каразіна факультет Менеджмент зовнішньоекономічної діяльності, спеціальністью "Менеджмент"-магістр. У 2023 році закінчив Харківський національний університет імені В.Н. Каразіна медичний факультет за спеціальністю "Медицина". Працюючи у ТОВ «Небозвід» асістентом - лікаря, зарекомендував себе як привітний та врівноважений, відповідальний і дисциплінований працівник, має високі професійні якості, володіє необхідними знаннями та навичками для виконання своїх посадових обов`язків. Завдання керівництва виконує якісно і в установлений строк. Ділові якості проявив на найвищому рівні, постійно прагне до самовдосконалення. У непередбачених ситуаціях може самостійно прийняти правильне рішення, завжди націлений на знаходження компромісних рішень. Не порушував правил внутрішнього трудового розпорядку та умов трудового договору. У колективі з усіма підтримує рівні, дружні відносини і користувався повагою і авторитетом у керівництва, підтримував співробітників в складний період, має тільки позитивні відгуки. Брав активну участь у діяльності закладу, виконував громадські доручення. Неодноразово залишався на усне прохання керівництва на роботі після завершення робочого часу для вирішення проблем під час кризової ситуації, з 25.02.2022 за власним бажанням брав участь у волонтерській діяльності благодійного фонду "Благовіта", чим саме став на захист та підтримку громадського здоров`я під час активних бойових дій, проявивши мужність, сміливість та небайдужість до людей в скрутні часи, не зважаючи при цьому з особистим часом. Підвищує свою кваліфікацію. Навчається в інтернатурі у Харківським національним університети імені В.Н. Каразіна за фахом «Ортопедія та травматологія» (т. 1 а.с. 200).
ОСОБА_4 є осудним, на обліках у психіатра та нарколога не перебуває (т. 1 а.с. 197, 198).
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, а саме: принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, яке віднесено до кримінальних правопорушень проступків, проти життя та здоров`я особи, конкретні обставини та наслідки, особу винного, відсутність визнаних судом обставин, які пом`якшують та/або обтяжують покарання.
Санкція ч. 1 ст. 125 КК України передбачає покарання у виді штрафу або громадських робіт, або виправних робіт.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 125 КК України, у вигляді громадських робіт, в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України. Призначене покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
З цих же підстав суд не вважає можливим призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу.
Відповідно до ч. 1 ст. 57 КК України покарання у виді виправних робіт відбувається за місцем роботи засудженого.
Як встановлено вище, з пояснень ОСОБА_4 слідує, що він навчається в інтернатурі у Харківському національному університеті імені В.Н. Каразіна за фахом «Ортопедія та травматологія». Даних про працевлаштування ОСОБА_4 на теперішній час суду не надано, що унеможливлює призначення судом покарання ОСОБА_4 у виді виправних робіт.
Правові підстави до застосування положень ст. 69 КК України щодо призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, за відсутності обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутні.
Так само відсутні підстави до застосування положень ст. 75 КК України, оскільки звільнення від відбування покарання з випробуванням можливе при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років.
На обґрунтування цивільного позову зазначає, зокрема, що 08.09.2023 ОСОБА_6 здійснювала рух на власному транспортному засобі "PEUGEOT 107" з д.н.з. НОМЕР_5 по вул. Весніна у м. Харкові у бік станції метро "Київська". При цьому, у салоні вказаного транспортного засобу перебувала також малолітня донька потерпілої - ОСОБА_8 , 2022 р.н. ОСОБА_4 за вказаних обставин, розуміючи, що він перебуває на проїжджій частині дороги, що є місцем загального користування, під час безпосереднього спілкування з потерпілою, через відкрите вікно водійської двері, реалізовуючи умисел на вчинення кримінального правопорушення, дістав газовий балончик "Тризуб-4", тобто засіб, який має сльозогінну та дратівну дію та розпорошив газ в ділянку очей потерпілої, після чого залишив місце пригоди. У результаті протиправних дій ОСОБА_4 , потерпілій було спричинено легкі тілесні ушкодження, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи №09-1329/2023 від 12.09.2023.
20.02.2024 до канцелярії суду надійшов відзив цивільного відповідача ОСОБА_4 , в якому він просив в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та стягнення витрат на послуги адвоката відмовити (т. 1 а.с. 78-80).
На обґрунтування відзиву зазначив, зокрема, що проти заявленого позову про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням він заперечує, позов не визнає, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Суду, як і відповідачу, не надано переконливих та беззаперечних доказів того, що внаслідок винних дій обвинуваченого (відповідача), позивач зазнав шкоди у розмірі 50 000 грн. За версією слідства, перебуваючи в заторі, ОСОБА_6 , побачивши перед собою автомобіль Smart д.р.н. НОМЕР_4 , під керуванням раніше не знайомого їй ОСОБА_4 , вибігла зі свого автомобіля та підбігла до водійських дверей автомобіля Smart д.р.н. НОМЕР_4 і зробила зауваження за не дотримання правил дорожнього руху. Показами свідків ОСОБА_11 (протокол допиту від 23.10.2023) та ОСОБА_16 ( протокол допиту від 17.10.2023) підтверджено, що ОСОБА_17 покинула свій автомобіль, яким вона керувала, побігла за його автомобілем, що рухався, наздогнала, коли автомобіль зупинився на червоний сигнал світлофора, почала стукати руками по автомобілю з боку водійського сидіння та по склу водійської двері, почала кричати йому, що віг, на її думку, її «підрізав». Зазначає, що ОСОБА_6 поводила себе агресивно, висловлювалась нецензурно лайкою на його адресу, наносила удари по його автомобілю. Тобто, була ініціатором конфлікту. Після чого, не виходячи зі свого автомобіля, заблокувавши відкриття дверей зсередини автомобіля, через відкрите водійське вікно свого автомобіля, з метою захисту свого майна (автомобіля), він розпорошив газ з газового балончика в бік ОСОБА_6 , перед цим попередивши її про свої наміри застосувати газовий балончик, якщо вона не припинить свої противоправні дії. На це попередження ОСОБА_6 не відреагувала та продовжила свої противоправні дії, смикала за ручку автомобіля, намагалася відчинити його та потрапити в салон автомобіля. Саме ОСОБА_6 спровокувала конфлікт. Він не покидав свій автомобіль та залишався в ньому, в той час як ОСОБА_6 покинула свій автомобіль з пасажиром - малолітньою дитиною 2022 року народження, вибігла на проїзджу частину дороги з метою з`ясування відносин з ним як з учасником дорожнього руху. Про наявність дитини в машині він дізнався лише з матеріалів кримінального провадження, на час описаних вище подій цей факт залишався не відомим для нього.
Також вважав відсутніми докази на підтвердження надання правничої допомоги ОСОБА_6 , реальний розмір судових витрат на правничу допомогу не підтверджений. Вважає, що заявлений до відшкодування розмір витрат на правову допомогу є завищеним, неспівмірним фактично затраченому часу на їх виконання, не відповідає критеріям співмірності, розумності їх розміру.
Суд, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, прийшовши до висновку про наявність в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, висновує про наявність правових підстав до часткового задоволення заявленого цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.
Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.
Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно п. п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, передбачені ст. 1167 ЦК України, полягають у її відшкодуванні особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Розмір відшкодування моральної немайнової шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичної особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні.
Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України (п.3, 9) №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв1язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Згідно з ч.ч. 2, 3, 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Судом встановлено, що потерпіла ОСОБА_6 у зв`язку із вчиненим відносно неї ОСОБА_4 кримінального правопорушення була позбавлений звичного ритму життя. При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої, аналізуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, з урахуванням страждань, змушених змін у житті потерпілої та порушенням нормального способу життя, а також з урахуванням обставин, встановлених при розгляді кримінального провадження, суд частково задовольняє позовні вимоги ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 гр., дану суму шкоди суд вважає обґрунтованою і доведеною, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.
Враховуючи наведене, з урахуванням принципів розумності та справедливості, конкретних обставин справи, визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд враховує обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, зокрема, тяжкість вимушених змін у її житті, час та зусилля, необхідні для можливості відновлення попереднього стану, а тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог і що справедливою сумою компенсації моральних страждань є 10 000 гр., що, на думку суду, відповідає заподіяній моральній шкоді і буде достатнім та необхідним для відшкодування спричиненої шкоди та відновлення душевного стану.
Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав до часткового задоволення цивільного позову та стягує з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у сумі 10 000 гр. 00 коп. (десять тисяч гривень 00 копійок).
З цих же підстав, зазначених вище, в іншій частині цивільний позов потерпілої про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задоволенню не підлягає.
Щодо відшкодування витрат, понесених потерпілою ОСОБА_6 на правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн., слід зазначити наступне.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно змісту із п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат належать до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
У відповідності до п. 1 ч. 1ст. 118 КПК України, до процесуальних витрат, в тому числі, належать витрати на правничу допомогу.
Згідно ч. 2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.
За змістом ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Відповідно до ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.
Згідно з п.п. 4, 6, 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» Закон від 05.07.2012 № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» Закон від 05.07.2012 № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави.
За висновком, викладеним у п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.
Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на таку допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК).
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, між потерпілою ОСОБА_6 , цивільним позивачем та адвокатом ОСОБА_7 24.10.2023 укладено договір про надання професійної правничої допомоги. Упродовж судового розгляду цей адвокат здійснював представництво її інтересів. Адвокат, як представник потерпілого та цивільного позивача підготував позовну заяву, яка була подана до суду про відшкодування шкоди, в тому числі процесуальних витрат на правничу допомогу (т. 2 а.с. 24-26).
Розмір наданих послуг за цим договором встановлений у сумі 30 000 грн, які були сплачені потерпілою згідно товарного чеку №1 від 24.10.2023 (т. 2 а.с. 28).
Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 по справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено (Постанова Верховного Суду від 18.08.2021 у справі №300/3178/20).
Згідно ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 року по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені.
Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).
Тож суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт.
Враховуючи особливості розгляду справи, її значення для учасників, враховуючи майновий стан обвинуваченого, беручи до уваги відзив цивільного відповіддача ОСОБА_4 , виходячи з критеріїв їх виправданості, розумності їх розміру, співмірності та складністю справи про вчинення кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про те, що розмір судових витрат, які підлягають стягненню слід зменшити, а саме: стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 гр.
Судові витрати на залучення експертів у даному кримінальному провадженні відсутні.
Долю речових доказів суд вважає за необхідне вирішити на підставі ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 368, 369, 370, 373, 374 КПК України, суд
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин.
Заявлений цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_3 ) на відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням 10 000 гр. (десять тисяч гривень).
В іншій частині в задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 до ОСОБА_4 відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_3 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 гр. (десять тисяч гривень).
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1