Справа № 743/213/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/561/25
Категорія - в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у письмовому проваджені матеріали судового провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 травня 2025 року, постановлену у ході судового розгляду кримінального провадження,

У С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою, серед іншого, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів до 22.07.2025 року.

Суд першої інстанції дійшов такого висновку з огляду на те, що на цей час ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшилися та продовжують існувати, судове провадження не завершене, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, тому усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує, у разі визнання винуватим, може переховуватися від суду, оскільки раніше судимий за злочини у сфері обігу наркотичних засобів, не має офіційного місця роботи та легального джерела доходу, що вказує на наявність ризику продовження вчиняти кримінальні правопорушення. Ризик можливого впливу на інших двох невстановлених осіб, які переховуються від органів досудового розслідування, а також знищення, схову або спотворення будь-яких із речей, що мають значення для встановлення обставин, оскільки під час досудового розслідування залишилися невстановленими місця збуту та всі місця схову наркотичних засобів, боєприпасів та вогнепальної зброї. У суді на даний час усі докази не досліджені, учасники судового провадження не допитані, що вказує на актуальність ризиків, тому дійшов висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не забезпечить належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможе запобігти діючим ризикам.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду в частині продовження йому строку запобіжного заходу, а також просить надати йому можливість у відповідності до ст. 616 КПК стати на захист Батьківщини.

В обґрунтування вимог зазначає, що ризики, на які посилається суд не відповідають дійсності, він не чинитиме жодних перешкод кримінальному провадженню та готовий піти служити в ЗСУ.

Від апелянта не поступило клопотання про його доставку у судове засідання, від захисника та прокурора надійшли заяви про розгляд апеляційної скарги у їх відсутність.

За таких обставин, колегія суддів вважає можливим провести апеляційний розгляд у письмовому провадженні відповідно до положень ст. 406 КПК України.

Дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку про те, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання, суд своєю ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як убачається з матеріалів судового провадження, на розгляді Чернігівського районного суду Чернігівської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002470 по обвинуваченню ОСОБА_6 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 310, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 310, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Прокурором під час судового розгляду заявлено клопотання про продовження, зокрема, обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки існують ризики, передбачені п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КК України, які не змінилися і не зменшилися з часу обрання такого запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку перебування під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд відмічає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції встановив, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки у судовому засіданні прокурором доведено, що ризики не відпали та залишаються актуальними, тому дійшов висновку про необхідність продовження раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Враховуючи наведені дані, наявність ризиків, які продовжують тривати, враховуючи, що кримінальне провадження перебуває на розгляді у суді, з метою дотримання розумних строків його розгляду та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Посилань на те, що у соціальному, сімейному, матеріальному стані обвинуваченого сталися істотні зміни, які не були враховані судом і які б давали підстави для висновку про зменшення чи нівелювання існуючих ризиків на день постановлення оскарженої ухвали, в апеляційній скарзі не зазначено.

Встановлені на стадії застосування запобіжного заходу ризики є достатньо суттєвими на даній стадії кримінального провадження і дають підстави дійти висновку, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе їм запобігти, що, в свою чергу, не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Доводи апеляційної скарги про необхідність скасування запобіжного заходу на підставі ст. 616 КПК України для надання можливості проходити військову службу неспроможні, оскільки вказаною нормою закону визначений спеціальний порядок звернення із відповідним клопотанням, який не може бути предметом розгляду на стадії апеляційного перегляду ухвали суду про продовження запобіжного заходу.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає передбачених законом підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни ухвали суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 травня 2025 року, якою продовжено запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у виді тримання під вартою на 60 днів, до 22.07.2025 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4