КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

Іменем України

Справа №133/1706/25

Провадження 1-кп/133/497/25

10.06.25 м. Козятин

Козятинський міськрайонний суд Вінницької області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000147 від 16.04.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Козятин Козятинського району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, працюючого машиністом електровоза 2 класу виробничого підрозділу локомотивного депо Козятин регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», не судимого, громадянина, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, вирішуючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості

ВСТАНОВИВ:

16.04.2025 близько 16 години 20 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, йшов по проїзній частині дороги по вул. Чорновола В`ячеслава в м. Козятин Хмільницького району Вінницької області в напрямку до вул. Польова, чим створював небезпеку для руху транспортних засобів. В цей час ОСОБА_4 був зупинений працівниками батальйону управління патрульної поліції з обслуговуванням Хмільницького району УПП у Вінницькій області ДПІ, а саме: інспектором БПП УПП у Вінницькій області ОСОБА_6 , який перебуває на посаді згідно наказу 879 о/с від 20.05.2024 посвідчення серії ВНП 019584, спеціальний жетон 0196440 та поліцейським БПП УПП у Вінницькій області ОСОБА_7 , які перебували на службі у складі патруля «Юнкер-308» на службовому автомобілі Renault Duster, д.н.з 5487, (обслуговування території Козятинської територіальної громади та Самгородоцької територіальної громади) на підставі розстановки сил та засобів взводу № 1 роти № 2 батальйону патрульної поліції з обслуговуванням Хмільницького району УПП у Вінницькій області та знаходились на даній вулиці.

Статтею 1 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що Національна поліція України (поліція) це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. Поліцейський має службове посвідчення та спеціальний жетон.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Під час спілкування з ОСОБА_4 , працівники поліції помітили, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння, що виражалось у порушенні координації рухів, запаху алкоголю з порожнини рота, поведінці, що не відповідає обстановці та порушенні мови і прийняли рішення про винесення відносно останнього постанови про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 178 КУпАП.

Після цього, поліцейський ОСОБА_6 у відповідності до ст. 279 КУпАП повідомив ОСОБА_4 про порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення та у відповідності ст. 268 КУпАП роз`яснив права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, однак під час розгляду справи ОСОБА_4 почав ображати працівників поліції нецензурною лайкою та погрожувати фізичною розправою. На неодноразові словесні зауваження поліцейських ОСОБА_6 та ОСОБА_7 припинити свої протиправні дії ОСОБА_4 не реагував.

Ігноруючи законі вимоги поліцейських припинити порушення громадського порядку ОСОБА_4 на дані зауваження не реагував, в зв`язку з чим поліцейськими прийнято рішення про затримання останнього та застосування до ОСОБА_4 спеціального засобу «кайданки» у відповідності до ст. 45 Закону України про Національну поліцію. Після одягнення на останнього спеціального засобу «кайданки» ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень працівникові поліції, під час виконання ним службових обов`язків, завдав один удар головою в обличчя та декілька ударів ногами по тулубу поліцейського ОСОБА_6 , спричинивши поліцейському ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці спинки носа, які відповідно до висновку судово медичної експертизи № 35 від 17.04.2025 відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України, тобто умисне заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

15.05.2025 між прокурором у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_8 , та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 , укладена угода про визнання винуватості.

Згідно із Угодою про визнання винуватості, сторони повністю погодилися з формулюванням фактичних обставин кримінального правопорушення та їх правовою кваліфікацією за ч.2 ст. 345 КК України; обвинувачений повністю визнає свою винуватість, та зобов`язується беззастережно визнати винуватість в обсязі підозри у судовому провадженні.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 призначити покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 роки; на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком, та на підставі ст. 76 КК України, покласти на нього відповідні обов`язки.

У судовому засіданні 09.06.2025 обвинувачений визнав свою вину у вказаному кримінальному правопорушенні та просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Захисник підтримав позицію обвинуваченого.

Прокурор просив затвердити угоду; у питанні періоду іспитового строку покладався на розсуд суду.

Потерпілий в засіданні підтвердив свою згоду на затвердження угоди; прокурор надав суду письмову згоду потерпілого, отриману на стадії досудового розслідування, про відсутність з його боку заперечень щодо укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 345 КК України, є не тяжким злочином.

Згідно із п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Відповідно до абзацу п`ятого ч. 4 статті 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Отже, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000147 від 16.04.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, може бути укладена Угода про визнання винуватості.

Суд вважає, що вона містить усі необхідні відомості, які передбачені ст. 472 КПК України.

Суд переконався, що укладення Угоди про визнання винуватості є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, наслідком обіцянок тощо; також обвинуваченим роз`яснені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вказав, що в повному обсязі розуміє характер обвинувачення та погоджуються з його формулюванням, визнав свою винуватість в інкримінованому йому правопорушенні, вказав, що його волевиявлення на укладення угоди є вільним, до нього не застосовувався жодний примус, обіцянки чи вмовляння, він цілком розуміє зміст угоди, наслідки укладення і затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, зокрема щодо обмеження прав на оскарження вироку; підтвердив, що розуміють свої права, визначені п.1 ч. 4 ст. 474 КПК України, розуміє, що укладення угоди обмежує його у цих правах, і погодився на призначення йому узгодженого покарання.

Суд зазначає, що Угода про визнання винуватості відповідає вимогам КПК України та закону, адже дії ОСОБА_4 кваліфіковані правильно за ч. 2 ст. 345 КК України, як умисноне заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Згідно з частиною 5 статті 65 КК України, у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Питання призначення покарання повинні вирішуватись з урахуванням мети покарання, як такої, що включає не лише кару, а й виправлення засуджених, та запобігання вчиненню злочинів як засудженими, так і іншими особами, відповідно до норм статті 50 КК України.

Відтак загалом суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, що є виключно судовою дискрецією у кримінальному судочинстві і охоплює повноваження суду, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Погоджене в угоді покарання - три роки обмеження волі ОСОБА_4 відповідає вимогам Загальної та Особливої частин КК України, адже визначене в межах санкції ч.2 ст. 345 КК України.

Отже, судом встановлено, що Угода про визнання винуватості відповідає вимогам закону щодо наявності підстав для її затвердження, інтересам суспільства, які полягають в забезпеченні оперативного судового провадження, процесуальної економії часу для розгляду складніших кримінальних проваджень, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Отже, суд вважає, що наявні умови для затвердження угоди.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, що укладена між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 , та призначенні обвинуваченому покарання у виді трьох років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік із застосуванням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України 16.04.2025. Запобіжний захід - цілодобовий домашній арешт було обрано з 17.04.2025 відповідно до ухвали від 17.04.2025 слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області.

Таким чином, попереднє затримання враховується в строк відбування покарання з відповідним перерахунком днів на підставі положень ч.ч.1,4 ст. 72 КК України.

Речові докази та судові витрати відсутні. Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід - цілодобовий домашній арешт, визначений відносно ОСОБА_4 , ухвалою від 17.04.2025 слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області, слід залишити до вступу вироку в законну силу.

Керуючись ст. ст.314, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 16.05.2025 між прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000147 від 16.04.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

В строк відбування покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення - один день, 16.04.2025, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік із застосуванням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк обчислювати з дати ухвалення вироку 10.06.2025.

Запобіжний захід - цілодобовий домашній арешт, визначений відносно ОСОБА_4 , ухвалою від 17.04.2025 слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області, залишити до вступу вироку в законну силу.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України та з урахуванням обмежень, визначених частиною 2 статті 473 КПК.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим, захиснику та прокурору.

Суддя ОСОБА_9