Дата документу 23.06.2025 Справа № 334/3688/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/3688/25 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/477/25 Доповідач в 2 інст. - ОСОБА_2
Категорія ст. 170 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2025 року, якою задоволено клопотання слідчої про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000421, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 1 березня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Слідча СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 за погодженням з прокурором Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_9 звернулась до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, яке було вилучено 16 травня 2025 року, у ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: банківську картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ КБ «Приватбанк»; банківську картку № НОМЕР_2 , емітовану АТ «Універсал Банк»; банківську картку № НОМЕР_3 , емітовану АТ «ПУМБ»; мобільний телефон «IPhone 14 Pro», imei1: НОМЕР_4 , imei2: НОМЕР_5 , з е-сім карткою з номером НОМЕР_6 ; сім-карту мобільного оператора «Водафон» з написом « НОМЕР_7 »; тримач для сім-карти мобільного оператора «Лайфселл» з номером НОМЕР_8 .

В обґрунтування клопотання вказала, що досудовим розслідуванням встановлено, що 1 березня 2025 року до Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення про те, що 15 лютого 2025 року невстановлена особа, перебуваючи на пр. Металургів у м. Запоріжжя, під час дії воєнного стану таємно викрала грошові кошти потерпілого ОСОБА_10 , спричинивши останньому матеріальну шкоду на загальну суму 12283 гривень.

В ході досудового розслідування допитано в якості потерпілого ОСОБА_10 , який пояснив, що він являється інвалідом другої групи з дитинства, у зв`язку з чим йому важко влаштуватись на роботу. Для полегшення знаходження роботи, у мережі Інтернет, на сайті «Робота UA» потерпілий виклав свою анкету, в якій вказав, що шукає офіційну роботу прибиральника.

Приблизно, 14 лютого 2025 року потерпілому на мобільний телефон зателефонувала невідома особа чоловічої статті, з номеру телефону НОМЕР_6 , та представилась працівником центру зайнятості по Дніпровському району м. Запоріжжя і запропонував роботу прибиральника у кафе, однак яке саме не повідомив. Поспілкувавшись з ним, потерпілий домовився про зустріч 15 лютого 2025 року на проспекті Металургів неподалік від кафе «Макдональдс» о 12 годині.

15 лютого 2025 року потерпілий приїхав до вказаного місця у вказаний час, де зустрівся з двома невідомими чоловіками, з якими потерпілий почав спілкуватись з приводу роботи. В ході спілкування один з чоловіків, якому близько 40 років, попросив мобільний телефон потерпілого, з його слів для налаштування банківської картки, задля того, щоб ОСОБА_10 міг отримувати заробітну плату. В подальшому потерпілий передав свій мобільний телефон вказаному чоловіку, а також ввів графічний пароль від телефону та розблокував застосунок «ПУМБ», після чого чоловік відійшов від ОСОБА_10 та почав проводити якісь дії з його телефоном, що саме відбувалось останній не бачив, оскільки в цей же час інший чоловік, якому на вигляд приблизно 19-20 років постійно розмовляв з потерпілим та повідомляв, що він разом з ОСОБА_10 будуть працювати у кафе, однак жодних деталей про роботу, де вона знаходиться не повідомляли. Далі, через декілька хвилин перший чоловік, що використовував телефон потерпілого повернув його назад, та вони домовились, що вони зателефонують ОСОБА_10 ввечері та повідомлять робочій графік, та куди саме останній повинен буде прийти.

Того ж дня, ОСОБА_10 знаходячись вдома похвалився своїй бабусі ОСОБА_11 про те, що його прийняли на роботу, однак досі не перетелефонували з приводу графіку виходу. Також ОСОБА_10 повідомив бабусі, що йому вже закріпили зарплатну карту та показав бабусі мобільний додаток «Пумб», однак при перегляді свого онлайн банкінгу виявилось, що на ім`я потерпілого було відкрито кредитну картку з кредитним лімітом 10000 гривень. Далі гроші з кредитного рахунку у сумі 9500 грн. було переведено на пенсійну картку ОСОБА_10 , після чого їх з картки було списано на інші банківські картки, а також було списано пенсію ОСОБА_10 у сумі 2783 грн. на картку № НОМЕР_9 . Таким чином ОСОБА_10 завдано матеріальний збиток на суму 12283 гривень.

Після отримання інформації про рух коштів по рахунку ОСОБА_10 стало відомо, що з його банківського рахунку НОМЕР_10 , 15 лютого 2025 року о 12 год. 59 хв. було знято грошові кошти у сумі 9500 грн., а також о 13 год. 11 хв. знято грошові кошти у сумі 2783 грн.

Встановлено, що до вчинення вказаного правопорушення можливо причетні дві особи, серед яких громадянин - ОСОБА_7

16 травня 2025 року під час санкціонованого обшуку, за адресою: АДРЕСА_1 , за участю ОСОБА_7 , виявлено та вилучено: банківську картку № НОМЕР_1 , емітовану AT КБ «ПриватБанк», яка зі слів належить ОСОБА_7 ; банківську картку № НОМЕР_2 , емітовану AT «Універсал Банк», яка зі слів належить ОСОБА_7 .

В ході проведення обшуку ОСОБА_7 видав мобільний телефон «IPhone 14 Pro», imei1: НОМЕР_4 , imei2: НОМЕР_5 , з е-сім картою з номером НОМЕР_6 , зі слів - належить ОСОБА_7 .

Окрім того, було вилучено з сумки, яка, зі слів, належить ОСОБА_7 , банківську картку № НОМЕР_3 , емітовану AT «ПУМБ», зі слів належить ОСОБА_7 , в першій полиці комоду кім.№3 сім-карту мобільного оператора «Водафон» з написом « НОМЕР_7 », зі слів - належить ОСОБА_7 , в другій полиці комоду - тримач для сім-карти мобільного оператора «Лайфселл» з номером НОМЕР_6 , зі слів - належить ОСОБА_7 .

В обґрунтування клопотання слідча зазначила, що вилучені речі можливо є предметом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, мають істотне значення для проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні та є речовими доказами.

Слідчий суддя задовольнив клопотання, обґрунтовуючи рішення тим, що вилучені речі, згідно протоколу обшуку від 16 травня 2025 року являються об`єктом кримінально протиправних дій, є тимчасово вилученим майном, а також існує достатньо підстав вважати, що це майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

В апеляційній скарзі власник майна ОСОБА_7 вважає оскаржувану ухвалу незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що вилучений мобільний телефон було придбано після вчинення кримінального правопорушення, у межах якого накладено арешт, вказаний телефон не використовувався під час вчинення правопорушення та не має процесуального значення.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити у накладенні арешту на майно.

У судовому засіданні апеляційного суду власник майна ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та вказав, що під час обшуку був оглянутий мобільний телефон, з нього зроблені скріншоти банківського переказу.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та вказала, що вилучені мобільний телефон та банківські картки визнані речовими доказами, щодо мобільного телефону призначене експертне дослідження.

Заслухавши доповідь судді, власника майна та прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, якщо існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, перетворення, відчуження.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При цьому слід врахувати, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК країни (збереження речових доказів) арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Отже, саме до компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно знаряддям чи предметом злочину, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втраті, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування приведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу), а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, вирішуючи питання про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчий суддя повинен:

- перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи;

- з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається ініціатор клопотання, без застосування цих заходів;

- враховувати, що обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (частина третя статті 132 КПК України) покладається на слідчого та/або прокурора;

- взяти до уваги розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб;

- враховувати, що докази на підтвердження обставин, викладених у клопотанні про застосування заходів забезпечення, подаються особою, яка заявляє таке клопотання.

Колегія суддів приходить до висновку, що накладаючи арешт на вказане в клопотанні майно, слідчий суддя вищезазначених вимог закону дотримався, правильно вирішив питання про накладення арешту на таке майно, врахувавши вимоги кримінального процесуального закону при застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Так, з матеріалів провадження слідує, що Запорізьким районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000421 від 1 березня 2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Із короткого викладу обставин із витягу ЄРДР убачається, що 15 лютого 2025 року невстановлена особа, перебуваючи на пр. Металургів у м. Запоріжжя, під час дії воєнного стану, таємно, шляхом вільного доступу, за допомогою мобільного телефону потерпілого ОСОБА_10 , з банківського рахунку останнього викрала грошові кошти належні потерпілому, спричинивши матеріальну шкоду на загальну суму 12283 грн.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 8 травня 2025 року надано дозвіл на проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 , з метою виявлення та вилучення засобів мобільного зв`язку (мобільних телефонів, карток операторів стільникового зв`язку), флеш носіїв, карток пам`яті, блокнотів, нотаток, чорнових записів, банківських карток та грошових коштів, отриманих злочинним шляхом в яких міститься інформація, що має значення для розслідування даного кримінального провадження та інших речей, які матимуть доказове значення для встановлення всіх обставин у провадженні (а.с. 86-88).

Із протоколу обшуку від 16 травня 2025 року випливає, що під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 виявлено та вилучено: банківську картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ КБ «Приватбанк»; банківську картку № НОМЕР_2 , емітовану АТ «Універсал Банк»; банківську картку № НОМЕР_3 , емітовану АТ «ПУМБ»; мобільний телефон «IPhone 14 Pro», imei1: НОМЕР_4 , imei2: НОМЕР_5 , з е-сім карткою з номером НОМЕР_6 ; сім-карту мобільного оператора «Водафон» з написом « НОМЕР_7 »; тримач для сім-карти мобільного оператора «Лайфселл» з номером НОМЕР_8 (а.с. 89-95).

Постановою слідчого від 16 травня 2025 року вказане в клопотанні майно визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні (а.с. 96-97).

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі, предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, із встановлених органом досудового розслідування обставин випливає, що грошові кошти потерпілого ОСОБА_10 були списані з його карткового рахунку шляхом їх переказу на іншу картку, за допомогою мобільного додатку.

Крім того, із зазначених слідчим в клопотанні обставин слідує, що були встановлені особи, які причетні до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, серед яких, встановлено і ОСОБА_7 .

Також, із доданих до клопотання доказів випливає, що 15 лютого 2025 року на банківську картку, яка належить ОСОБА_7 були перераховані грошові кошти на суму 9073 грн.

Отже, із вказаного убачається, що вилучені банківські картки за місцем мешкання ОСОБА_7 можуть містити відомості, які можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Крім цього, слід зазначити, що грошові перекази грошових коштів ОСОБА_10 відбувались через онлайн банкінг, тобто виключно за допомогою мобільних додатків, які встановлені на мобільних телефонах.

Відтак, інформація, яка може знаходитися на виявленому та вилученому за місцем мешкання ОСОБА_7 мобільному телефоні, може становити інтерес для досудового розслідування в контексті розслідуваних обставин.

При цьому, окремо слід звернути увагу на те, що вилучений за місцем мешкання ОСОБА_7 мобільний телефон марки Iphone містять функцію резервного копіювання даних, які зберігаються в iCloud (хмарне сховище), що дозволяє відновити видалену інформацію, а отже, з метою запобігання ймовірної можливості приховування або знищення інформації на таких пристроїв, є необхідним накласти арешт на таке майно.

З огляду на викладене, доводи власника майна з приводу того, що мобільний телефон був придбаний після вчинення злочину не спростовують того, що на такому мобільному телефоні може міститься інформація з попереднього мобільного терміналу системи зв`язку, яким користувалась ОСОБА_7 , оскільки така інформація могла бути ним перенесена або відновлена за допомогою облікових записів, тощо.

Ураховуючи всі обставини в їх сукупності, слідчий суддя дійшов вірного висновку, що в даному конкретному випадку, накладення арешту на вилучене майно у кримінальному провадженні, забезпечить справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються - арешт та метою, яку прагнуть досягти - збереження речових доказів, оскільки існують обставини, які підтверджують, що їхнє незастосування може призвести до незворотних наслідків.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб і у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи стосовно необґрунтованості судового рішення слід визнати непереконливими.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2025 року, якою задоволено клопотання слідчої про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000421, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 1 березня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4