Справа 522/5025/25
Провадження 1-кп/522/2116/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року місто Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене 25.02.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000326, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Вінниці, громадянина України, неодруженого, із середньою освітою, офіційно непрацевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без визначеного місця проживання в місті Одесі, раніше судимого:

-Жмеринським районним судом Вінницької області вироком від 23.08.1994 за ч.2 ст. 141 КК України (в ред. 1960) до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців:

-Вінницьким районним судом Вінницької області вироком від 16.10.1997 за ч.3 ст.140, ст.17, ч.3 ст.140, ст. 42 КК України (в ред. 1960) до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією майна;

-Жмеринським районним судом Вінницької області вироком від 16.07.2002 за ст.ст. 304, 297, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців;

-Жмеринським районним судом Вінницької області вироком від 27.11.2007 за ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;

-Жмеринським міським судом Вінницької області вироком від 17.06.2014 за ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,

у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 діючи в умовах воєнного стану, який впроваджено на території України відповідно до Указу Президента України та Верховного головнокомандувача ОСОБА_6 від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, дію якого, згідно із Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 29.10.2024 № 4024-ІХ продовжено з 10.11.2024 строком на 90 діб, 29.12.2024 року о 21 годині 28 хвилин, рухаючись вулицею Пантелеймонівською, в районі будинку № 70 в м. Одесі, помітив в руках раніше незнайомої ОСОБА_7 мобільний телефон, торгівельної марки «Росо М5», в корпусі зеленого кольору та реалізуючи раптово виниклий, корисливий умисел на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, прослідував за потерпілою, яка помітивши неправомірні дії останнього, прискорила ходу. ОСОБА_4 наздогнавши потерпілу, відкрито, шляхом ривка заволодів належним потерпілій мобільним телефоном марки «Росо М5», на 128 гб, 2023 року випуску, імей: НОМЕР_1 , імей: НОМЕР_2 , в корпусі зеленого кольору, вартістю 3827,25 грн, із сім-картою: НОМЕР_3 , яка матеріальної цінності для потерпілої не становить, в чохлі чорного кольору, який матеріальної цінності для потерпілої не становить, із павербанком в корпусі червоно-чорного кольору, який матеріальної цінності для потерпілої не становить, після чого залишив місце скоєння кримінального правопорушення. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду в сумі 3827грн 25коп.

Таким чином, ОСОБА_4 , вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся та підтвердив обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, і обвинувачений їх у повному обсязі підтверджує. Пояснив, що у грудні 2024 року в Одесі на вул. Пантелеймонівській біля залізничного вокзалу, ідучи з Привозу, він побачив потерпілу з телефоном, вирвав у неї телефон і павербанк, після чого втік. Потерпіла кричала, але не переслідувала. Свою поведінку засуджує, розуміє наслідки. Просив суд врахувати, що злочин вчинив через скрутний матеріальний стан, та суворо його не карати.

Показання обвинуваченого послідовні та логічні, а тому не викликають сумнівів у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, які ним не оспорювались, добровільності та істинності його позиції.

Прокурор в судовому засіданні зазначила, що достеменно встановлено, що інкриміновані протиправні діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати його винуватим та призначити покарання за ч. 4 ст. 186 КК України у виді 7 років позбавлення волі. Запобіжний захід залишити до набрання вироку законної сили. Стягнути з обвинуваченого судові витрати. Долю речових доказів просила вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України. Разом з цим, прокурор зауважила, що є пом`якшуюча обставина - щире каяття, обставини, що обтяжують покарання, відсутні.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні просила суд суворо не карати його підзахисного, та врахувати його щире каяття, а також характеризуючи обставини, викладені в доданих документах, тяжке матеріальне становище обвинуваченого і застосувати при призначенні покарання ст. 69 КК України та призначити більш м`яке покарання.

Потерпіла в судове засідання за викликом суду не з`явилась, про час, дату та місце розгляду була повідомлена, однак подала заяву про розгляд кримінального провадження за її відсутності. Сторони кримінального провадження про проведення судового розгляду за відсутності потерпілої не заперечували. Викрадене майно (телефон) повернуто потерпілій працівниками поліції, цивільний позов не заявлявся.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні повністю визнав свою вину у вчиненні ним інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор не оспорював фактичні обставини провадження (надані показання обвинуваченим), за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Таким чином, суд, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, знайшла своє підтвердження і кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 186 КК України, а саме: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану.

Згідно вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Частина 2 ст.50 КК України унормовує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, його вид та суспільну небезпечність, що обвинуваченим учинено грабіж (відкрите викрадення чужого майна). Наслідки вчинення злочину, що обвинуваченим не було відшкодовано потерпілому завдану шкоду, телефон повернуто працівниками поліції, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Відповідно до ст.ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути пропорційне характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно досліджених характеризуючих даних, обвинувачений ОСОБА_4 не має судимості, відповідно до вимог ст. 89 КК України, має середню освіту, не працює, неодружений, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, не має постійного місця проживання.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку, надав повністю інформацію про обставини подій, а також просив суд не досліджувати докази через повне та беззаперечне визнання винуватості. Наведені відомості є достатніми, аби вважати дії ОСОБА_4 як каяття.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання, яке має бути призначене обвинуваченому ОСОБА_4 за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, суд враховує обставини, які згідно з ст. 66 КК України, пом`якшують покарання, а саме: щире каяття.

Обставини, які обтяжують обвинуваченому ОСОБА_4 покарання відповідно до ст. 67 КК України, відсутні.

Суд не вбачає підстав для застосування ст. 69 КК України і призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, оскільки під час судового розгляду не встановлено наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_4 .

Беручи до уваги наведене, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч. 4 ст. 186 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 26.02.2025 стосовно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Підстав для зміни або скасування застосованого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили - суд не вбачає, з метою уникнення ризиків щодо ухилення ОСОБА_4 від виконання вироку суду.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому слід обчислювати з дня набрання вироком законної сили, оскільки згідно з ч. 1 ст. 17 КПК України, особа не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде встановлено обвинувальним вироком, тобто покарання може бути призначене лише з моменту ухвалення судом обвинувального вироку та набрання ним законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України суд вважає за необхідне зарахувати в строк призначеного обвинуваченому ОСОБА_4 за даним вироком покарання строк попереднього ув`язнення обвинуваченого у межах даного кримінального провадження, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі за період тримання під вартою з 26.02.2025 року по день набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Суд вважає за необхідне в порядку ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за залучення експерта з метою проведення судової товарознавчої експертизи за експертною діяльністю 2.1 «Визначення вартості машин, обладнання, сировини, та споживчих товарів» в розмірі 424, 08 (чотириста двадцять чотири) грн., 8 коп.

Питання щодо речових доказів вирішується судом згідно вимог ст. 100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна не застосовувались.

Керуючись ст. ст. 50, 65, 186 КК України, ст. ст. 100, 124, 349, 368, 370, 373, 374, 376, 392-395 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 рахувати з дня набуття вироком законної сили, зарахувавши в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення, тобто з 26 лютого 2025 року до набуття цим вироком законної сили виходячи з того, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі;

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до набрання вироком суду законної сили залишити без змін - тримання під вартою.

Стягнути з ОСОБА_4 процесуальні витрати на проведення судової товарознавчої експертизи за експертною діяльністю 2.1 «Визначення вартості машин, обладнання, сировини, та споживчих товарів» в розмірі 424, 08 (чотириста двадцять чотири) грн., 08 коп.

Речові докази:

- мобільний телефон «Росо М5», на 128 ГБ, 2023 р.в., iмeй: НОМЕР_1 , imei: НОМЕР_2 в корпусі зеленого кольору залишити у потерпілої ;

- DVD-R диск з відеозаписами з камери відеоспостереження, які належать «Перша Пекарня Пантелеймонівська» - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

- DVD-R диск з відеозаписами з камери відеоспостереження, які належать Одеському академічному театру музичної комедії ім. М. Водяного - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

- DVD-R диск з відеозаписами з камери відеоспостереження, які належать магазину «Зручно Маркет» - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений протягом 30 днів з моменту його проголошення через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду

Вирок суду у відповідності з вимогами ст. 394 ч. 2 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1