ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/302/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.111 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року м. Запоріжжя

Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українку, яка є громадянкою України, уродженку м. Мелітополь, Мелітопольського району, Запорізької області, яка має вищу освіту, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму, яка не є особою, щодо якої здійснюється особливий порядок кримінального провадження,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього належного їй майна,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України за наступних обставин.

Деклараціями Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 № 36/103 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав а також резолюціями від 16.12.1970 № 2734 (XXV), про зміцнення міжнародної безпеки від 21.12.1965 №2131 (XX), про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та обмеження їх суверенітету та від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), що містить визначення агресії, установлено, що ні одна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації; здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

24.02.2022 російською федерацію здійснено повномасштабне військове вторгнення на територію України, через державні корони України в анексованій Автономній республіці Крим, тимчасово окупованих Донецькій та Луганській областях, Херсонській, Запорізькій, Миколаївській, а також інших областях, та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе господарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частини вказаної території, що продовжується по теперішній час призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

У зв`язку з цим, відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом № 2102-ІХ від 24.02.2022, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, строк дії якого продовжується Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 строком на 30 діб, № 259/2022 від 18.04.2022 строком на 30 діб, № 341/2022 від 17.05.2022 строком на 90 діб, № 573/2022 від 12.08.2022 строком на 90 діб, № 757/2022 від 07.11.2022 строком на 90 діб, № 58/2023 від 06.02.2022 строком на 90, та № 254/2023 від 01.05.2023 строком на 90 діб та № 451/2023 від 26.07.2023 строком на 90 діб.

Внаслідок ведення агресивної війни з боку російської федерації проти України, у період часу з 27.02.2022 по 07.03.2022 м. Мелітополь Запорізької області захоплено збройними силами російської федерації.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією». Згідно зазначеного переліку Мелітопольська міська територіальна громада Мелітопольського району Запорізької області знаходиться у переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованою російською федерацією.

ОСОБА_8 , будучи громадянкою України, 06.05.2011 прийняла присягу державного службовця, де присягла вірно служити народові України, суворо дотримуватись Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи та законні інтереси громадяни, згідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов`язки. Відповідно до наказу №116-к від 14 серпня 2020 року ОСОБА_10 була призначена на посаду провідного спеціаліста Мелітопольського міського відділу Управління ДМС у Запорізькій області.

Так у період часу з 28 травня 2022 року по 01 червня 2022 року, ОСОБА_8 , перебуваючи на вищевказаній посаді, будучи державним службовцем, прийнявши присягу державного службовця, усвідомлюючи здійснення військової агресії російської федерації, яка розпочалася приблизно о 04 годині ранку 24.02.2022 повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення території України, переслідуючи свої корисливі інтереси на зайняття посади у незаконному окупаційному органі, добровільно зайняла посаду «специалист ОВМ МВД по г. Мелитополь ГУ МВД россии по Запорожской области», що діє на території Запорізької області, яка на даний час перебуває під окупацією російських військ.

Відповідно до наказу від 13.12.2019 №940 міністерства внутрішніх справ російської федерації (положення про головне управління з питань міграції міністерства внутрішніх справ російської федерації) головне управління з питань міграції міністерства внутрішніх справ російської федерації являється самостійним структурним підрозділом центрального апарату міністерства внутрішніх справ російської федерації забезпечуючи та здійснюючим в рамках своєї компетенції функцій міністерства по розробці та реалізації державної політики, а також нормативно-правовому регулюванню міграції.

Вказаний орган виконує функції головного підрозділу міністерства у сфері забезпечення. Веде реєстраційний облік громадян російської федерації по місцю перебування та по місцю проживання в межах російської федерації, контролює виконання громадянами російської федерації, орендарями житлових приміщень, посадовими особами та особами, відповідальними за приймання та передачу в органи реєстраційного контролю документів для реєстрації і зняття с реєстраційного обліку громадян російської федерації по місцю перебування та місцю проживання в межах російської федерації, правил реєстрації і зняття громадян рф з реєстраційного обліку по місцю перебування та по місцю проживання в межах рф. Виконує міграційний облік іноземних громадян та громадян без громадянства рф. Оформляє та видає іноземним громадянам та особам без громадянства документів для в`їзд в російську федерацію, проживання і тимчасово перебування в російській федерації. Виконує федеральний державний контроль у сфері міграції. Виконує координаційну діяльність федеральних органів виконавчої влади та органів виконавчої влади суб`єктів російської федерації, участь в реалізації державної програми по наданні сприянні добровільному переселенню в російську федерацію співвітчизників, проживаючих за кордоном, а також контролю за її реалізацією разом з міжвідомчою комісією по реалізації державної програми.

Таким чином, реалізуючи вказаний злочинний умисел, ОСОБА_8 у період часу з 28 травня 2022 року по 01 червня 2022 року, вступила у злочинну змову з представниками окупаційної влади Запорізької області та надала добровільну згоду на зайняття посади «специалист ОВМ МВД по г. Мелитополь» у незаконному окупаційному органі - ГУ МВД россии по Запорожской области, що діє на території Запорізької області, яка на даний час перебуває під окупацією російських військ, чим порушила присягу державного службовця та перейшла на бік ворога в умовах воєнного стану.

За результатами розгляду вказаного кримінального провадження суд першої інстанції дійшов до висновку, що ОСОБА_8 за інкримінованими вище обставинами скоїла кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_11 , в поданій ній апеляційній скарзі вважає, що вирок, ухвалений Комунарським районним судом міста Запоріжжя 14 червня 2024 року, є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з огляду на низку порушень.

Захисник наголошує, що судове провадження безпідставно здійснювалося за процедурою спеціального судового провадження (in absentia) за відсутності обвинуваченої.

Відповідно до абзацу першого частини третьої статті 323 Кримінального процесуального кодексу України розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, перелічених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може вестися за відсутності обвинуваченого лише в разі, якщо він переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук.

Проте, на думку апелянта, стороною обвинувачення не було наведено належних і допустимих доказів, що обвинувачена дійсно знала про кримінальне провадження і умисно переховувалася.

Вона продовжувала мешкати за місцем своєї реєстрації в місті Мелітополі, де виїзд на підконтрольну Україні територію був і залишається вкрай небезпечним, а доставка офіційної кореспонденції фактично неможлива.

Тому твердження, що ОСОБА_8 переховувалася саме з метою ухилення від правосуддя, не відповідає фактичним обставинам справи.

Також відсутні докази, що її було оголошено у міжнародний розшук. Із матеріалів справи вбачається лише постанова про розшук у межах Запорізької області, але жодної довідки про міждержавний чи міжнародний розшук немає.

Відтак ухвала суду від 16 січня 2024 року про здійснення спеціального судового провадження була винесена без достатніх підстав і порушила гарантії на захист і право обвинуваченої на безпосередню участь у кримінальному провадженні.

Також захисник вказує, що сторона обвинувачення не довела склад злочину, передбаченого частиною другою ст. 111 КК України, а саме державної зради у формі переходу на бік ворога в умовах воєнного стану.

За версією обвинувачення, ОСОБА_8 в період з 28 травня 2022 року по 1 червня 2022 року, перебуваючи на тимчасово окупованій території, нібито добровільно зайняла посаду «специалист ОВМ МВД по г. Мелитополь» у структурі «ГУ МВД россии по Запорожской области».

Однак в наданих прокурором доказах немає однозначних відомостей про те, що вона дійсно почала працювати на окупаційну владу, обіймала посаду саме у складі незаконного органу та здійснювала діяльність, спрямовану на шкоду суверенітету чи територіальній цілісності України.

Особова справа ОСОБА_8 , її трудова книжка та наказ про призначення на посаду провідного спеціаліста Мелітопольського міського відділу ДМС України в Запорізькій області доводять лише факт її українського громадянства та держслужби до окупації, але не підтверджують добровільного переходу на бік ворога.

Допитані у суді свідки Загубналець, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 посилаються переважно на власні припущення або чутки від інших осіб, котрі повідомляли, що не було примусу з боку окупаційної влади і що начебто ОСОБА_8 «погодилася співпрацювати».

Проте свідки особисто з обвинуваченою з цих питань після 24 лютого 2022 року не спілкувалися і не спостерігали реальних фактів, які підтверджували б її участь у діяльності ворожих структур.

Сама ж фраза «добровільно зайняла посаду» не знайшла жодного належного підтвердження в матеріалах кримінального провадження.

Крім того, протоколи негласних слідчих дій, що стосувалися зняття інформації з месенджера «Telegram», містять лише згадку про якусь групу «Миграционная», куди нібито було додано користувача « ОСОБА_17 ».

Але немає даних, що це саме вона, що вона давала згоду на входження до цієї групи чи що це доводить конкретне виконання нею повноважень на користь окупаційного органу.

Короткі фрагменти листування, де йдеться, мовляв, «написали, що створили штучну чергу», не свідчать про склад державної зради та участі у злочинних діях проти України.

Сторона обвинувачення не надала жодного доказу відсутності до обвинуваченої фізичного чи психологічного тиску, а також не спростувала загальновідомих фактів, що виїхати з окупованої частини Запорізької області складно й небезпечно.

Щоб обґрунтувати державну зраду, прокурор мав довести поза розумним сумнівом і перехід на бік ворога, і умисел діяти на шкоду суверенітетові України, і добровільність такого переходу.

Утім, ані свідчення свідків, ані протоколи слідчих дій не містять належних відомостей, які переконували б у тому, що ОСОБА_8 працювала саме в окупаційному «ГУ МВД» чи співпрацювала з державою-агресором.

Жодних офіційних кадрових документів окупаційної структури не знайдено, а припущення свідків не можуть замінити собою прямі докази.

Захисник вказує, що суд зобов`язаний був оцінити кожен доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а усі сумніви щодо вини обвинуваченої повинні тлумачитись на її користь.

Проте суд першої інстанції вдався до формальних висновків і фактично визнав винною обвинувачену суто на підставі припущень, що суперечить вимогам статті 2 КПК України.

Також захисник вказує, що вирок ухвалено всупереч вимогам щодо змісту і структури судового рішення.

Повний текст вироку, якому суд чомусь надав посилання на статтю 615 КПК України, виявився позбавленим належної мотивувальної частини. Він не містить чіткого обґрунтування, чому суд дійшов висновку про вчинення державної зради, не пояснює, з яких причин прийнято рішення провести провадження in absentia, не роз`яснює, чи справді були дотримані всі можливі заходи, аби сповістити обвинувачену та надати їй реальну можливість скористатися правом на захист.

Це порушує статті 370 та 374 КПК України, оскільки судове рішення мусить бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, а в мотивувальній частині слід наводити докази, мотиви та підстави їх врахування або відхилення.

Суд не виконав обов`язку направити копію вироку захисникові та обвинуваченій, хоча захисник не була присутня при оголошенні повного тексту і суд знав, що вона перебуває в Києві, брала участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції й має право отримати вирок вчасно.

Крім того, відповідно до статті 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, коли не доведено, що кримінальне правопорушення мало місце, або що воно вчинене обвинуваченим, або що в діянні обвинуваченого є склад злочину.

Суд першої інстанції проігнорував цю норму й не оцінив альтернативну версію подій, зокрема можливості примусу з боку окупантів чи відсутності будь-якого наказу про призначення її на «посаду» в окупаційному органі.

До того ж, якби навіть припустити існування такої «посади», залишається незрозумілим, чи здійснювалася реальна діяльність обвинуваченою, спрямована саме на шкоду інтересам України.

Прокурор мав довести, що її дії були умисними, добровільними та передбачали надання допомоги ворогу. Якщо ж жодного прямого доказу немає, то всі сумніви слід трактувати на її користь.

Суд не оцінив належним чином відсутність переконливих доказів переходу на бік ворога, не дав відповіді на ключове питання, чи був умисел обвинуваченої шкодити суверенітетові України. Так само не спростовано твердження захисту про неможливість вільного виїзду з окупованої території, що виключає добровільність переховування.

Натомість суд помилково визнав доведеним факт її служби в окупаційному органі, спираючись на уривчасті свідчення.

Просить апеляційний суд вирок суду першої інстанції скасувати та виправдати ОСОБА_8 у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченої є склад кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді по справі, захисника обвинуваченої, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, вважала, що добровільність дій обвинуваченої не доведено, а всі сумніви необхідно тлумачити на її користь, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та відповідно до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності її вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями свідків та дослідженими в судовому засіданні документами.

Так, у суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_8 не допитувалась у зв`язку з проведенням судового розгляду в порядку спеціального судового провадження на підставі ч. 3 ст. 323 КПК України.

Разом з тим, свідок ОСОБА_18 , який на час повномасштабного вторгнення рф на територію України працював начальником Мелітопольського МВ Управління ДМС у Запорізькій області, у суді першої інстанції показав, що на той момент ОСОБА_8 працювала на посаді провідного спеціаліста цього відділу. За наказом керівництва Державної міграційної служби 24 лютого 2022 робота була зупинена, реєстри закриті, а працівники відділу відправлені у простій. Через декілька днів керівництво ДМС в Запорізькій області видало розпорядження про вихід на роботу в порядку чергування декількох спеціалістів відділу для надання громадянам послуг. ОСОБА_8 не входила до складу вищевказаних працівників, оскільки була секретарем (спеціалістом), і виконувала зовсім інші обов`язки. З 11 квітня 2022 року йому була надана щорічна відпустка та він виїхав на підконтрольну Україні територію. Після того, він спілкувався по телефону зі своїм заступником ОСОБА_19 , який йому повідомив, що до них приходили представники окупаційної влади та пропонували приступити до роботи в новоствореній міграційній службі в м. Мелітополі. Зі слів ОСОБА_19 та ОСОБА_20 йому відомо, що ОСОБА_8 погодилась та до теперішнього часу працює в новоствореній окупаційною владою міграційній службі.

Свідок ОСОБА_20 , яка працювала разом із ОСОБА_8 в Мелітопольському МВ Управління ДМС у Запорізькій області, у суді першої інстанції показала, що в травні 2022 року у відділ прийшли співробітники міграційної служби рф та запропонували перейти до них на роботу. Вони прийшли в супроводі місцевого представника окупаційної влади Селіванова, він їх представив як співробітників міграційної служби рф. У подальшому, 29 чи 30 травня 2022 року вона прийшла на роботу, але там вже були військові рф, які також запропонували перейти до них на роботу, але попереджали, щоб подумали, оскільки в Україні вони стануть колаборантами.

Додатково повідомила, що ніяких погроз з боку військових рф не було. ОСОБА_8 погодилась на пропозицію, і наступного дня, коли вона прийшла на роботу за речами, побачила ОСОБА_8 на робочому місці. Ще через два тижня вона проходила повз будівлю ОСОБА_21 Управління ДМС у Запорізькій області та бачила своїх колишніх співробітників, серед яких була і ОСОБА_8 , вони виходили з будівлі на обід.

Свідок ОСОБА_22 , яка до початку війни працювала разом із ОСОБА_8 у Мелітопольському МВ Управління ДМС у Запорізькій області, у суді першої інстанції показала, що навесні 2022 року вона виїхала з м. Мелітополя. Під час спілкування зі свідком ОСОБА_23 вона дізналась, що наприкінці травня 2022 року до них приходили представники федеральної міграційної служби та запропонували перейти на службу до них, подумати декілька днів, а тим хто погодиться приходити з документами. Після цього ОСОБА_8 та інші співробітники, які погодились працювати з окупаційною владою, одночасно видались з робочої групи їх відділу, яка була створена у Вайбері.

Свідок ОСОБА_24 , який працює начальником відділу кадрового забезпечення Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області, у суді першої інстанції показав, що від начальника управління ОСОБА_25 він дізнався, що 8 співробітників Мелітопольського МВ Управління ДМС у Запорізькій області погодились на співпрацю з окупаційною владою. У зв`язку з цим дисциплінарна комісія проводила службове розслідування та прийняла рішення про звільнення ОСОБА_8 . Він та інші працівники намагались зв`язатись із ОСОБА_8 , щоб отримати пояснення та повідомити про прийняте рішення, вони направляли їй повідомлення на всі відомі месенджери, але відповіді не було. Телефони не відповідали, були недоступні.

Свідок ОСОБА_25 , який працює начальником Управління ДМС у Запорізькій області, у суді першої інстанції показав, що 2 червня 2022 року від начальника Мелітопольського МВ Управління ДМС у Запорізькій області ОСОБА_18 він дізнався, що 8 працівників цього відділу перейшли на роботу до міграційної служби окупаційної влади, серед яких була і ОСОБА_8 . Це повідомлення він передав голові Державної міграційної служби, той в свою чергу сповістив про це СБУ.

Додатково повідомив, що особові справи співробітників ДМС у Запорізькій області зберігались у них, але в деяких особових справах була відсутня присяга держслужбовця, оскільки ці співробітники почали працювати на державній службі в іншому державному органі, тому присяга зберігалась там.

Підстав не довіряти показанням свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , ОСОБА_26 та ОСОБА_25 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведені до присяги, у суду не було, а в апеляційній скарзі не вказані ймовірні причини обмови обвинуваченої з боку свідків.

Показання вищезазначених свідків у суді першої інстанції є логічними та послідовними, оскільки вони переконливо повідомили про відомі їм обставини вчиненого кримінального правопорушення, їх пояснення повністю узгоджуються між собою та дослідженими судом першої інстанції документами.

Також суд першої інстанції на вимогу процесуального закону дослідив надані сторонами інші докази, яким зробив обґрунтовану оцінку.

Так, з протоколу за результатами НСРД від 1 травня 2023 року - зняття інформації з електронних інформаційних систем, а саме з мобільного номера терміналу мобільного зв`язку із номером - НОМЕР_1 , який використовує громадянка рф ОСОБА_27 , вбачається, що в процесі огляду інформації, виявлено прикріплені фото «Строевая записка сотрудников ВРГ по Запорожской области» де вказано «сотрудник ОВМ МВД по г. Мелитополь Запорожской области - ОСОБА_8 » (т. 2, а.с. 166, 185).

З протоколу огляду від 1 травня 2023 року вбачається, що об`єктом огляду є флеш-носій Verbatim з серійним номером YB16GIL, на який скопійовано інформацію за результатами зняття інформації з електронних інформаційних систем терміналу мобільного зв`язку із номером НОМЕР_2 , який використовує громадянка рф ОСОБА_27 . В ході огляду інформації виявлено наявність 12 скріншотів від «Джордан» з надписом «Штат подразделений по вопросам миграции по Запорожской области на 27.07.2022», де в графі «Сотрудники ГУ МВС Запорожкой области» на посаді «специалист ОВМ МВД по г. Мелитополь Запорожской области» виявлено прізвище ОСОБА_8 (т. 2, а.с. 229-230 ).

З протоколів пред`явлення для впізнання за фотознімками від 5 грудня 2022 року та 15 грудня 2022 року вбачається, що свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_22 впізнала ОСОБА_8 як колишню колегу, яка перейшла працювати в незаконно утворений окупаційною владою орган (т. 1, а.с. 181-182, 183-184).

З особової картки державного службовця, наказу Управління ДМС у Запорізькій області №178-к від 04.10.2018, присяги державного службовця та копії трудової книжки вбачається, що ОСОБА_8 6 травня 2011 року прийняла присягу державного службовця, а з 5 жовтня 2018 року займала посаду провідного спеціаліста Мелітопольського відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (т. 1, а.с. 201-209, 210).

З матеріалів дисциплінарної справи № 99 відносно ОСОБА_8 від 27 січня 2023 року вбачається, що начальник Мелітопольського міського відділу Управління ДМС у Запорізькій області ОСОБА_18 звернувся до начальника УДМС України із доповідною запискою, в якій повідомив про те, що провідний спеціаліст Мелітопольського відділу УДМС у Запорізькій області ОСОБА_8 проходить стажування у незаконному підрозділі створеному окупаційною владою на території м. Мелітополя, на який покладено функції оформлення і видачі паспортів громадян російської федерації, що йому стало відомо з телефонної розмови з заступником начальника Мелітопольського міського відділу Управління ДМС у Запорізькій області ОСОБА_28 . Таку ж інформацію йому підтвердив головний спеціаліст ОСОБА_22 та головний спеціаліст ОСОБА_20 . За поданням дисциплінарної комісії УДМС у Запорізькій області від 27 січня 2023 року до ОСОБА_8 було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби (наказ №12-с від 07.02.2023). З протоколу ознайомлення ОСОБА_8 з наказом №12-с від 07.02.2023 вбачається, що 07.02.2023 о 10-10 год. була спроба зв`язатися з ОСОБА_8 за номером телефону: НОМЕР_3 , в результаті прозвучали голосові повідомлення оператора мобільного зв`язку «зараз абонент знаходиться поза зоною досяжності». Наказом №25-к від 07.02.2023 ОСОБА_8 було звільнено з посади головного спеціаліста Мелітопольського міського відділу Управління ДМС у Запорізькій області відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 87 ЗУ «Про державну службу» (т. 2, а.с. 89-97).

Суд першої інстанції, вивчивши і дослідивши кожний доказ окремо з точки зору належності та допустимості, і в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, на переконання апеляційного суду прийшов до правильного висновку, що обвинувачена ОСОБА_8 добровільно зайняла посаду «специалист ОВМ МВД по г. Мелитополь» у незаконному окупаційному органі - «ГУ МВД россии по Запорожской области», що діє на території Запорізької області, яка на даний час перебуває під окупацією російських військ, чим порушила присягу державного службовця та перейшла на бік ворога в умовах воєнного стану.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вищенаведеними дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 , які за своєю суттю зводяться до того, що матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що ОСОБА_8 вчинила інкримінований їй злочин, а також що вона саме добровільно зайняла посаду в незаконному органі окупаційної адміністрації, чим порушила присягу державного службовця та перейшла на бік ворога.

Так, з досліджених судом протоколу за результатами НСРД від 1 травня 2023 року та протоколу огляду від 1 травня 2023 року вбачається, що в процесі огляду інформації з мобільного номера терміналу мобільного зв`язку, який використовує громадянка рф ОСОБА_27 , було виявлено фотографії, на яких знаходиться ОСОБА_8 як «сотрудник ОВМ МВД по г. Мелитополь Запорожской области», а також скриншоти з написом «Штат подразделений по вопросам миграции по Запорожской области на 27.07.2022», де в графі «Сотрудники ГУ МВС Запорожкой области» на посаді «специалист ОВМ МВД по г. Мелитополь Запорожской области» виявлено прізвище ОСОБА_8 .

Допитані в суді першої інстанції свідки категорично підтвердили, що ОСОБА_8 зайняла посаду в незаконному окупаційному органі, у зв`язку з чим за результатами розгляду дисциплінарної справи її було звільнено із займаної посади.

Незважаючи на те, що свідок ОСОБА_18 не був безпосереднім очевидцем надання обвинуваченою добровільної згоди на зайняття посади в незаконному окупаційному органі та повідомляв про відомі йому обставини вчинення злочину, його показання узгоджуються з показаннями допитаних свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_22 .

Зокрема, свідок ОСОБА_20 особисто бачила, як ОСОБА_8 погодилась на пропозицію військових рф, наступного дня бачила ОСОБА_8 на робочому місці, а через декілька тижнів бачила ОСОБА_8 біля будівлі Мелітопольського МВ Управління ДМС у Запорізькій області разом з іншими своїми колишніми колегами, які виходили з цієї будівлі на обід.

Також свідок ОСОБА_29 підтвердила той факт, що обвинувачена ОСОБА_8 добровільно зайняла посаду, та зазначила, що ніяких погроз з боку військових рф під час пропонування зайняття посади не було.

Свідок ОСОБА_22 також підтвердила, що після того, як ОСОБА_8 та інші співробітники погодились працювати з окупаційною владою, всі вони одночасно видалились з робочої групи їх відділу, яка була створена у месенджері «Viber».

Під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, свідки ОСОБА_29 та ОСОБА_22 на представлених фотознімках впізнали обвинувачену ОСОБА_8 як колишню колегу, яка перейшла працювати в незаконно утворений окупаційною владою орган.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що стороною обвинувачення доведено «поза розумним сумнівом» те, що обвинувачена ОСОБА_8 надала добровільну згоду на зайняття посади «специалист ОВМ МВД по г. Мелитополь» у незаконному окупаційному органі - «ГУ МВД россии по Запорожской области», що діє на території Запорізької області, яка на даний час перебуває під окупацією російських військ, чим порушила присягу державного службовця та перейшла на бік ворога в умовах воєнного стану.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України - державна зрада, тобто діяння, умисно скоєне громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України: перехід на бік ворога умовах воєнного стану, а доводи захисника в апеляційній скарзі про протилежне спростовуються сукупністю наведених вище доказів.

Також колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що було порушено право обвинуваченої ОСОБА_8 на захист у зв`язку з розглядом кримінального провадження за її відсутності, оскільки суд першої інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», неодноразово повідомляв їй про дату, час та місце судового засідання та викликав через оголошення на офіційному сайті суду, а також розміщував публікації про виклик обвинуваченої ОСОБА_8 у газеті «Урядовий кур`єр».

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно розглянув справу за процедурою спеціального судового провадження (in absentia) за відсутності обвинуваченої, оскільки як вбачається з ухвали суду від 16 січня 2024 року, суд першої інстанції детально проаналізував доводи клопотання сторони обвинувачення про здійснення спеціального судового провадження, визнав їх обґрунтованими та виклав мотиви прийнятого рішення, з якими колегія суддів повністю погоджується.

До того ж, адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні не заперечувала щодо розгляду даної справи в порядку спеціального судового провадження.

Інших доводів щодо наявності сумнівів з приводу доведеності вини ОСОБА_8 в апеляційній скарзі не вказано, і в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту наведено не було.

Разом з тим, доводам сторони захисту у вироку обґрунтовано наведено критичну оцінку, оскільки позиція захисту має на меті уникнення від кримінальної відповідальності та повністю спростовується сукупністю досліджених належних та допустимих доказів.

Що стосується призначеного ОСОБА_8 покарання, то суд першої інстанції виконав вимоги ст. ст. 50, 65 КК України, в повній мірі встановив та належним чином оцінив і врахував всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання, у тому числі відсутність у неї судимостей, та прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим можливо лише з призначенням їй покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна, і підстави для призначення їй більш м`якого покарання відсутні.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2024 року, яким ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженою, яка утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4