УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року

м. Київ

справа № 748/1972/19

провадження № 51-2540 во 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції),

перекладача ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву засудженого ОСОБА_5 про виправлення описки,

ус т а н о в и в:

За вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 липня 2023 року засуджено ОСОБА_5 і призначено йому покарання у виді позбавлення волі: за ч. 3 ст. 185 КК України - на строк 5 років, за ч. 1 ст. 263 КК України - на строк 4 роки. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Суд зарахував ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 22 до 25 червня 2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Чернігівський апеляційний суд скасував цей вирок у частині призначеного покарання та ухвалив новий вирок від 20 лютого 2024 року, яким призначив ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі: за ч. 3 ст. 185 КК України - на строк 5 років, за ч. 1 ст. 263 КК України - на строк 4 роки; відповідно до ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 визначив покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання за цим вироком і покарання, призначеного за вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова від 13 січня 2023 року, визначив ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. Строк відбуття покарання ухвалив рахувати з 05 жовтня 2019 року.

Також апеляційний суд зарахував ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 22 до 25 червня 2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та з 18 до 19 квітня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Крім того, апеляційний суд доповнив мотивувальну частину вироку місцевого суду щодо ОСОБА_5 кваліфікуючою ознакою «повторно» за епізодом крадіжки належного ОСОБА_7 майна, а в решті цей вирок залишив без змін.

Засуджений ОСОБА_5 і заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури подали касаційні скарги на вказані вище судові рішення.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду в постанові від 21 листопада 2024 року встановив, що в межах цього кримінального провадження в суді апеляційної інстанції щодо ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 22 вересня 2023 року, який діяв до ухвалення вироку судом апеляційної інстанції, тобто до 20 лютого 2024 року, однак цей строк попереднього ув`язнення не зараховано у строк призначеного йому покарання. Тому суд касаційної інстанції задовольнив частково касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 та в повному обсязі касаційну скаргу заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури, змінив вирок Чернігівського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року і на підставі положень ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII зарахував засудженому у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 22 вересня 2023 року до 20 лютого 2024 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У решті вирок апеляційного суду залишено без зміни.

Засуджений ОСОБА_5 , посилаючись на положення статей 379 і 380 КПК України, звернувся до Касаційного кримінального суду із заявою, у якій просить виправити фактичну помилку й уточнити згадану вище постанову від 21 листопада 2024 року, зарахувавши у строк відбування покарання в порядку ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIIIтакож періоди з 22 до 25 червня 2015 року та з 13 січня до 22 вересня 2023 року. Вказує, що суд касаційної інстанції проігнорував ці періоди, незважаючи на наведені ним у касаційній скарзі доводи про неправильне застосування ч. 5 ст. 72 КК України.

Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_5 , колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення заяви відсутні з огляду на таке.

За змістом ч. 4 ст. 441 КПК України судові рішення суду касаційної інстанції ухвалюються, проголошуються, видаються, роз`яснюються або надсилаються учасникам судового провадження в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 КПК України суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Згідно з ч. 1 ст. 380 КПК України, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення, приватного виконавця ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст.

Тобто механізм, визначений положеннями вказаних статей, не може використовуватися, якщо учасник процесу не згоден з мотивами судового рішення, порушує питання про внесення змін або нових даних у судове рішення, тим більше прийняття додаткових рішень.

Зі змісту згаданої вище постанови від 21 листопада 2024 року вбачається, що в ній відсутні будь які описки й очевидні арифметичні помилки. Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглянув судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах тих доводів, на які посилалися засуджений і прокурор у касаційних скаргах, зокрема в частині застосування положень ч. 5 ст. 72 КК України. На виконання приписів ст. 442 КПК України в постанові чітко зазначено мотиви, з яких виходив суд касаційної інстанції під час прийняття рішення, і положення закону, яким він керувався. Постанову викладено зрозумілими реченнями, вона не містить труднощів для розуміння її точного змісту або положень, стосовно яких можуть виникнути суперечності або неоднозначне тлумачення під час виконання.

У заяві ОСОБА_5 не порушує питання про виправлення описок або роз`яснення судового рішення, а, фактично оспорюючи незастосування судом касаційної інстанції положень ч. 5 ст. 72 КК України до періоду з 13 січня до 22 вересня 2023 року, просить уточнити постанову шляхом прийняття рішення про зарахування цього періоду у строк покарання як попереднього ув`язнення. Також, незважаючи на те, що строк попереднього ув`язнення з 22 до 25 червня 2015 року був зарахований у строк покарання у вироку апеляційного суду і це рішення залишено без змін судом касаційної інстанції, ОСОБА_5 порушує питання про його повторне зарахування.

Тобто засуджений з огляду на незгоду з постановою суду касаційної інстанції фактично просить внести в неї зміни у виді прийняття додаткових рішень. Однак його вимоги не ґрунтуються на законодавчих приписах, оскільки постанова суду касаційної інстанції є остаточною та не підлягає оскарженню. Питання, пов`язані з виконанням вироку, які виникли зокрема й після ухвалення остаточного рішення судом касаційної інстанції, можуть бути вирішені в порядку, передбаченому статтями 537, 539 КПК України.

З цих підстав, керуючись статтями 379, 380, 442 КПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити ОСОБА_5 в задоволенні заяви про виправлення описки в постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 21 листопада 2024 року.

Ухвала Верховного Суду оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_8 ОСОБА_2 ОСОБА_3