Справа № 128/1963/24
УХВАЛА

22 липня 2025 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Вінниці кримінальне провадження по обвинувальному акту № 0000605, внесеному до ЄРДР 16.11.2023 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебуває вищевказане кримінальне провадження.

В підготовчому засіданні прокурор просив закрити підготовче провадження, призначити справу до судового розгляду та не заперечив, щодо прийняття цивільного позову до спільного розгляду з кримінальним провадженням. Щодо клопотання захисника ОСОБА_5 заперечив, в задоволенні просив відмовити.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав позицію свого адвоката ОСОБА_6 , згідно якої вони не заперечують проти призначення судового розгляду даного кримінального провадження, щодо часткового скасування арешту з майна по клопотанню представника потерпілого ОСОБА_5 покладаються на розсуд суду.

Представник потерпілого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_4 просила прийняти до спільного розгляду її цивільний позов та призначити справу до судового розгляду. Також просила залишити без розгляду, подану раніше заяву про накладення арешту про забезпечення позову на майно обвинуваченого.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали провадження, клопотання, надані сторонами, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Як наведено вище, згідно ч. 1 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

У зв`язку з викладеним суд вважає за можливе призначити на підставі обвинувального акта судовий розгляд у кримінальному провадженні, який, з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження, слід проводити у відкритому судовому засіданні, суддею одноособово.

Щодо клопотання адвоката ОСОБА_5 про часткове скасування арешту майна від 21.07.2025 суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, якщо існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, перетворення, відчуження.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При цьому у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК країни (збереження речових доказів) арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування приведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу), а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, правові підстави для накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів визначені частиною третьою ст. 170 КПК України, згідно з якою арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ проти Об`єднаного Королівства"). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Як встановлено п. 2 ч. 1ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту на майно, суд приходить до висновку, що означені в ньому доводи не вказують на необґрунтованість накладення арешту на майно.

Матеріали реєстру досудового розслідування не містить відомостей щодо звернення заявника під час досудового розслідування з клопотанням в порядку ст. 174 КПК України до слідчого судді.

Нових обставин, які не були предметом дослідження під час вирішення питання про накладення арешту на майно, клопотання не містить.

Станом на час вирішення даного клопотання відсутні будь-які підстави вважати, що в подальшому в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба.

Суд враховує ту обставину, що майно, яке може мати ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Враховуючи стадію судового провадження, коли свідки по справі судом ще не допитані, письмові докази судом не досліджувались, обвинувачений пояснення суду не надавав, суд позбавлений можливості прийняти законне та обґрунтоване рішення щодо розгляду клопотання представника особи, щодо майна якої вирішується питання про скасування арешту адвоката ОСОБА_9 .

Крім того, до завдань суду на даному етапі провадження (триває підготовче провадження) не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження, а скасування арешту майна на стадії підготовчого судового провадження може призвести до знищення речових доказів, які ще не досліджені судом, що в свою чергу може перешкодити кримінальному провадженню, унеможливить виконання завдань кримінального провадження, яке відповідно до ст. 2 КПК України полягає, серед іншого, в забезпеченні повного судового розгляду, в зв`язку з чим приходить до висновку, що потреба в застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна щодо них не відпала.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Також слід звернути увагу, що вирішення долі речових доказів здійснюється судом у відповідності до вимог ст.100 КПК України під час ухвалення вироку.

Враховуючи наведене, доводи клопотання не вказують на необґрунтованість накладення арешту на майно, представником заявника не спростовано і відповідно, не доведено, що в подальшому застосуванні арешту відпала потреба, вказане клопотання заявлено під час підготовчого провадження, до початку встановлення наявності чи відсутності підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 КПК України, до початку вирішення питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду, передбачених ст. 315 КПК України, до призначення справи до судового розгляду, потреби кримінального процесуального характеру, для забезпечення яких накладено арештне відпали, тому клопотання про скасування арешту з майна, про який зазначає в своєму клопотанні представник власника майна, заявлене передчасно.

Оскільки підстави для скасування арешту на майно на даній стадії процесу відсутні, вказане питання підлягає вирішенню одночасно з постановленням судового рішення, яким закінчується розгляд справи.

Щодо прийняття цивільного позову до спільного розгляду з кримінальним провадженням, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.

Згідно зі ст. 62 КПК України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Потерпілим подано цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

При вирішенні питання щодо можливості прийняття вказаного позову до спільного розгляду з кримінальним провадженням встановлено, що він поданий з додержанням вимог статей 175-177 ЦПК України.

Підстав для залишення вказаної позовної заяви без руху, повернення її чи відмови у відкритті провадження судом не встановлено.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про можливість прийняття цивільного позову потерпілої сторони ОСОБА_8 до СК «Кредо», ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненим кримінальним правопорушенням до розгляду разом із кримінальним провадженням, визнавши відповідні процесуальні статуси, у відповідності до ст. 48 ЦПК України.

Щодо заяви про забезпечення позову в порядку ст. 149 ЦПК України, від заявника адвоката ОСОБА_4 надійшло клопотання про залишення без розгляду заяви про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_7 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 128, 174, 314-1, 317 КПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволені клопотання адвоката ОСОБА_5 про часткове скасування арешту майна від 21.07.2025 відмовити.

Призначити судове засідання у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000605 від 16.11.2013 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України на 31.07.2025 року о 11:30 год в приміщенні Вінницького районного суду Вінницької області за адресою вул. Винниченка, 29, м. Вінниця.

Прийняти до розгляду в межах кримінального провадження цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 до СК «Кредо», ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненим кримінальним правопорушенням.

Визнати потерпілого ОСОБА_8 цивільним позивачем, визначивши для СК «Кредо», ОСОБА_7 статус цивільних відповідачів у кримінальному провадженні.

Встановити цивільним відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Встановити цивільному позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

Встановити цивільним відповідачам п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення, копія якого одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

Заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_7 залишити без розгляду.

В судове засідання викликати учасників судового провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1ст. 392 КПК України.

Суддя ОСОБА_10