УХВАЛА

23 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 205/5579/17

провадження № 51-1390 ск 25

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

перевіривши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року,

установила:

У касаційній скарзі порушується питання про перегляд указаних судових рішень у касаційному порядку.

Перевіривши подану касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що при зверненні не було додержано приписів п. 4 ч. 2 цієї статті.

Згідно з положеннями закону в касаційній скарзі має бути зазначено правове обґрунтування заявленої вимоги, адже суд касаційної інстанції (далі - Суд) є судом права, а не факту. Цей суд уповноважений скасувати чи змінити оспорювані рішення виключно на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК. У силу ст. 433 цього Кодексу Суд не досліджує доказів, не перевіряє повноти розгляду й висновків щодо фактичних обставин кримінального провадження, а при вирішенні справи виходить з обставин, установлених судами попередніх інстанцій. Тому, заперечуючи законність судових рішень скаржник має конкретно вказати, у чому полягають допущені саме істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК є підставами для скасування оспорюваних вироку й ухвали.

Зазначеного не було враховано при зверненні до Верховного Суду.

У касаційній скарзі захисник, не погоджуючись із судовими рішеннями, просить їх змінити і перекваліфікувати вчинене засудженою ОСОБА_5 діяння з ч. 1 ст. 115 на ч. 1 ст. 119 Кримінального кодексу України.

Однак, наполягаючи на зміні юридичної оцінки діяння, скаржник не обґрунтовує в аспекті статей 84-87, 91, 94, 370, 374, 413 КПК з урахуванням установлених у справі фактів неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Доводів, які би свідчили про здійснення судового провадження з істотними порушеннями норм права, котрі зумовлюють обов`язкову зміну вироку на підставі п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК у скарзі не відображено.

Наводячи свою оцінку доказам, автор скарги посилається на неповноту розгляду справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно зі ст. 433 КПК не є предметом перевірки за касаційною процедурою і таких підстав для зміни чи скасування судових рішень у ст. 438 цього Кодексу законодавець не передбачив.

Крім того, попри те, що обвинувальний вирок переглядався в апеляційному порядку, скаржник не зазначає в розрізі статей 404, 412, 419 КПК аргументів на підтвердження незаконності оспорюваної ухвали й не окреслює яких конкретних доводів сторони захисту не розглянув суд апеляційної інстанції і не дав відповідей.

Захисник також просить проводити касаційний розгляд за участю ОСОБА_5 . Між тим у розумінні ч. 2 ст. 336, ч. 4 ст. 430 КПК таке клопотання має заявити засуджена, котра є самостійним учасником.

Недодержання при зверненні ст. 427 вказаного Кодексу перешкоджає відкриттю касаційного провадження.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів

постановила:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року залишити безруху і встановити строк для усунення недоліків упродовж п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3