печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 06.06.2025 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000647 від 01.12.2025 та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 06.06.2025 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000647 від 01.12.2025 та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування скарги зазначено, що постанова слідчого є необґрунтованою, незаконною та винесеною з істотним порушенням кримінального процесуального закону, оскільки є всі підстави для визнання потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.

Особа, якою подано скаргу у судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду скарги повідомлений належним чином.

Слідчий, рішення, якого є предметом оскарження в судове засідання не з`явився, про час розгляду скарги повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Частиною 3 ст. 306 КПК України передбачено, що відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя, приходить до наступного висновку.

З матеріалів скарги вбачається, що Першим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000647 від 01.12.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366 КК України.

Судовим розглядом встановлено, що 20.12.2024 на адресу ТУ ДБР, розташованого у м. Києві надійшла ухвала Печерського районного суду м. Києва від 02.12.2024 у справі № 757/52500/24-к, якою скасовано постанову слідчого Першого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 11.10.2024 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000647 від 01.12.2025.

06.06.2025 постановою слідчого Першого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 повторно відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000647 від 01.12.2025.

В обґрунтування вказаної постанови, слідчий вказує, що обставини ,які викладені у заяві та містяться в матеріалах кримінального провадження не дають можливості стверджувати, що заявнику ОСОБА_3 вчиненими кримінальними правопорушеннями, передбаченими ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366 КК України, було завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Проте слідчий суддя, з висновками, які зробив слідчий у своїй постанові від 06.06.2025 погодитися не може, виходячи з наступного.

Так, відповідно до положень ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Відповідно до ч. 4 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Вимогами ч.5 ст. 110 КПК України, передбачено, що мотивувальна частина рішення слідчого, викладеного у формі постанови повинна містити відомості про мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, однак слідчим при винесенні постанови вказані вимоги проігноровані.

Відповідно до ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

За викладених обставин, в силу принципу змагальності сторін, стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів та в судовому засіданні не встановлено таких, які б давали підстави слідчому судді прийти до висновку про законність та вмотивованість рішення слідчого, а відтак приходжу до висновку, що таких не має та як наслідок вважаю за необхідне скасувати постанову слідчого від 06.06.2025 року, як невмотивовану, у зв`язку з чим, скарга у цій частині підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги скарги про визнання бездіяльності слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 протиправною, вказана вимога задоволенню не підлягає, оскільки таке оскарження не передбачене ст. ст. 303-306 КПК України.

Щодо решти вимог скарги, то слідчий суддя приходить до висновку, що вони є передчасними, а відтак задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 26, 55, 107, 110, 220, 303-304, 307, 309, КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Скаргу - задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 06.06.2025 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000647 від 01.12.2025.

У задоволенні решти вимог скарги - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1