Справа № 202/3628/25
Провадження № 1-кс/202/2808/2025
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м.ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

18 квітня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Тернопільської окружної прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3 , про арешт майна, яке подане в рамках кримінального провадження № 0000394, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Тернопільської окружної прокуратури Тернопільської області ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, яке подане в рамках кримінального провадження № 0000394, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

В обґрунтування свого клопотання посилається на те, що солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період та проходячи її в посаді водія 1 автомобільного відділення 3 автомобільного взводу 2 автомобільної роти 2 автомобільного батальйону підвозу пального військової частини НОМЕР_1 , 11 квітня 2025 року о 21 годині 00 хвилин, керуючи технічно справним транспортним засобом автомобілем марки «Volkswagen Golf», польської реєстрації з номером НОМЕР_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (показник алкотестеру «Drager» 2.70 ‰), чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, рухаючись зі швидкістю 50 км/год по сухому асфальтобетонному покриттю проїзної частини вул. Ральченка в с. Бегма Синельниківського району Дніпропетровської області, що має по одній смузі для руху в кожному напрямку, з боку c-ща Славгород у напрямку с. Первозванівка, в порушення вимог ст.ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», п.п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 2.9 а), 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, проявляючи кримінально-протиправну недбалість, діючи необережно, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної події, маючи об`єктивну можливість у межах видимості за напрямком руху спостерігати за дорожньою обстановкою, а також своєчасно реагувати на її зміни, не виконавши покладені на нього обов`язки, як на водія, грубо порушуючи Правила дорожнього руху, легковажно розраховуючи на відвернення суспільно-небезпечних наслідків, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, за відсутності перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити небезпеку для руху у вигляді пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка рухалася у зустрічному йому напрямку по смузі його руху, не зменшив швидкість руху аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду небезпеки та, як наслідок, в районі буд. № 111 по вул. Ральченка в с. Бегма Синельниківського району Дніпропетровської області, скоїв наїзд передньою лівою частиною керованого ним автомобіля марки «Volkswagen Golf», польської реєстрації з номером НОМЕР_2 , на пішохода ОСОБА_6 та з місця події зник у напрямку с. Первозванівка Синельниківського району Дніпропетровської області, внаслідок чого пішохід ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження, від яких загинула на місті події.

12.04.2024 в ході проведення огляду в с. Первозванівка Синельниківського району Дніпропетровської області було вилучено з механічними пошкодженнями автомобіль марки «Volkswagen Golf», польської реєстрації з номером НОМЕР_2 .

Постановою слідчого від 12.04.2025 вищевказаний автомобіль визнано, речовим доказом в кримінальному провадженні.

В обґрунтування свого клопотання прокурор посилається на п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України та зазначає, що накладання арешту на визначене в клопотанні майно, яке є речовими доказами, є необхідним для цілей кримінального провадження, зокрема запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, необхідність його використання під час досудового розслідування в якості речового доказу.

Слідчий клопотання підтримав та просив задовольнити.

Володілець майна та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені в передбаченому законом порядку.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до таких висновків.

У провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000039412.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

11.04.2025 о 21:00 водій ОСОБА_5 , 1969 р.н. (військовослужбовець ЗСУ, в/ч НОМЕР_1 , солдат), керуючи автомобілем «Volkswagen Golf», рухаючись по вул. Радченка у с. Бегма, Синельниківського району, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , 1964 р.н., яка рухалася в зустрічному напрямку по правому краю проїзної частини. Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_7 загинула на місці події. Водій на автомобілі місце пригоди покинув. Вжитими заходами встановлено місце перебування водія та автомобіля. Водій ОСОБА_8 перебував в стані алкогольного сп`яніння.

12.04.2024 в ході проведення огляду в с. Первозванівка Синельниківського району Дніпропетровської області було вилучено з механічними пошкодженнями автомобіль марки «Volkswagen Golf», польської реєстрації з номером НОМЕР_2 .

Постановою слідчого від 12.04.2025 вищевказаний автомобіль визнано, речовим доказом в кримінальному провадженні.

Положенням ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Як визначено ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до статті 100 КПК України, на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя, суд накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Слідчий суддя, вважає, що стороною обвинувачення доведена необхідність накладання арешту на зазначене майно, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України з метою збереження речових доказів. Для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу власника майна, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 110, 131-132, 170-173, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Тернопільської окружної прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3 , про арешт майна, яке подане в рамках кримінального провадження № 0000394, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль марки «Volkswagen Golf», польської реєстрації з номером НОМЕР_2 , який був вилучений 12.04.2025 під час огляду в с. Первозванівка Синельниківського району Дніпропетровської області, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Роз`яснити, що відповідно до частини 1 статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Слідчий суддя ОСОБА_1