Справа № 766/5774/25
н/п 1-кп/766/3591/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2025 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Херсона в режимі відеоконференції кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.12.2022 року за № 0000500 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Ульянівка Білозерського району Херсонської області, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, яка на момент вчинення кримінального правопорушення обіймала посаду молодшого інспектора відділу охорони ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№10)», незаміжньої, маючої на утриманні неповнолітню дитину 2008 року народження, яка на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченої - ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

В С Т А Н О В И В:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним. Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення.

ОСОБА_3 , займаючи посаду молодшого інспектора відділу охорони Державної установи «Дар`ївська виправна колонія № 10», яка відповідно до ч. 6 ст. 14 Закону України «Про Державну кримінально виконавчу службу України» входить до осіб молодшого начальницького складу та відповідно до ч. 4 ст. 14 Закону України «Про державну кримінально виконавчу службу України», будучи громадянкою України, яка прийняла присягу на вірність народові України та, серед іншого, зобов`язувалась неухильно додержуватись Конституції та Законів України, будучи працівником правоохоронного органу відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для розуміння факту захоплення та подальшого утримання рф території Херсонської області, зокрема обласного центру м. Херсон та с. Дар`ївка Дар`ївської сільської територіальної громади, усвідомлення проведення активної підривної діяльності проти України представниками спецслужб, правоохоронних та інших органів державної влади рф, переслідуючи прямий умисел, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою утворення та функціонування на території Херсонської області та, зокрема, м. Херсона та с. Дар`ївка Дар`ївської сільської територіальної громади, окупаційною адміністрацією рф системи органів державної влади рф, у тому числі правоохоронної, з метою становлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю української влади, в порушення вимог ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, перебуваючи на території с. Дар`ївка Дар`ївської сільської територіальної громади Херсонського (Білозерського) району Херсонської області, будучи обізнаною про факт ведення рф агресивної війни проти України, порушивши присягу з власної ініціативи, добровільно у травні 2022 року, більш точний час не установлено, однак не пізніше 31.05.2022 року, зайняла посаду (мовою оригіналу) «младшего инспектора 1 категории отдела охраны в ИК «Дарьевская исправительная колония (№10)» у підпорядкованому окупаційній адміністрації рф, незаконно створеному на тимчасово окупованій території органі «Управлении службы исполнения наказаний по Херсонской области» (с. Дар`ївка Дар`ївської сільської територіальної громади Херсонського (Білозерського) району Херсонської області), після чого остання розпочала виконувати вказівки і розпорядження керівників окупаційної адміністрації рф на вищевказаній посаді.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 7 ст. 111-1 КК України, як добровільне зайняття громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території.

II. Позиція сторін та інших учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні вказала на доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_3 , у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, зазначила про наявність достатніх підстав для застосування положень ч. 1 ст. 69 КК України, з урахування обставин справи, даних про особу обвинуваченої, її поведінку після вчинення злочину, зокрема каяття та активного сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, оскільки на стадії досудового розслідування та під час судових проваджень ОСОБА_3 надавала викривальні покази стосовно інших осіб, які також зайняли посади в незаконно створеному окупаційною владою правоохоронному органі. З урахуванням наведених обставин, просила призначити ОСОБА_3 відповідне покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК Україниу виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю на строк 10 років, без конфіскації майна.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 вину, у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення за ч. 7 ст. 111-1 КК України, визнала повністю, підтвердила обставини, викладені в обвинувальному акті, розкаялася у вчиненому та запевнила суд, що зробила для себе висновки та не вчинятиме правопорушень у майбутньому.

При цьому показала, щопід час окупації військами рф ПВК № 90 продовжувала функціонувати. Після того, як на територію установи зайшла російська сторона, засуджених перевели до іншої колонії, а працівників розпустили. Призначений окупаційною владою керівник ПВК №90 - ОСОБА_6 , запропонував їй роботу в колонії, на що вона спочатку відмовилася, але у зв`язку з тяжким матеріальним становищем, оскільки самостійно утримувала неповнолітню дитину та матір, пішла працювати до окупаційних органів. Примусу в пропозиції щодо її працевлаштування не було. Посаду зайняла на початку червня 2022 року, приблизно 1-2 червня, та працювала чотири місяці Заробітну плату отримувала в російських рублях, в розмірі приблизно 40 тисяч. В її обов`язки входило охороняти територію колонії та приміщення, прибирання території та утримання собак, які були на території колонії. Про те, що її було звільнено з попереднього місця роботи не знала, наказ про її звільнення побачила вже при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження. Можливості виїхати з окупованої території не було, наміру завдання шкоди державі не мала, працевлаштувалася внаслідок тяжкого матеріального становища.

Захисник ОСОБА_5 у своїй промові під час судових дебатів, не оспорюючи факт доведеності винуватості ОСОБА_3 , у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення за ч. 7 ст. 111-1 КК України, просив при ухваленні вироку та визначенні міри покарання врахувати особу підзахисної, наявність у неї утриманців, а також врахувати вчинення злочину останньою, внаслідок збігу тяжких особистих обставин і вважав за можливе призначити покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років, без застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна.

ІІІ. Докази, досліджені судом на підтвердження вини та обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Окрім визнання вини ОСОБА_3 її вина у вчиненні інкримінованого їй злочину за ч. 7 ст. 111-1 КК України, за вказаних вище обставин, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй належності, достовірності та допустимості, а саме:

- копією документу, складеного російською мовою: «СПИСОК ПО ШТАТНОМУ РАСПИСАНИЮ» учреждения исправительной колонии «Дарьевская исправительная колония (№10)» Управление службы исполнения наказаний по Херсонской области на 6-ти аркушах, який 28.03.2025 року добровільно виданий ОСОБА_7 та містить відомості про перебування ОСОБА_3 на посаді у так званому Відділі охорони, вказаної установи, незаконно створеної на тимчасово окупованій території Херсонської області;

- протоколом огляду речей та документів від 28.03.2025 року, в ході проведення якого було оглянуто копію документу, який добровільно видано ОСОБА_7 , складеного російською мовою: «СПИСОК ПО ШТАТНОМУ РАСПИСАНИЮ» учреждения исправительной колонии «Дарьевская исправительная колония (№10)» Управления службы исполнения наказаний по Херсонской области» із надрукованими відомостями щодо особового складу, викладений у формі таблиці із зазначенням посад, ПІБ, спеціального звання, дати звільнення, вислуги та окладів за посадою. На другому аркуші вказаного списку у розділі із назвою (мовою оригіналу) «ОТДЕЛ ОХРАНЫ» зазначено: - в стовпці № 1 «Посада, Спеціальне звання, класний чин, категорія посади» - «Младший инспектор 1 категории старший прапорщк внутренней службы»; - в стовпці № 2 «ПІБ» в строці № 12 - « ОСОБА_8 »; - в стовпці № 3 в строці № 12 мовою оригіналу «старший прапорщик внутренней службы»;- в стовпці №5 «Вислуга»в строці № 12 - «22 года 03 месяца 21день»; - біля стовпця №6 «Оклад за посадою» з правого боку мається рукописний текст -«4115411».

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 17.03.2025 року, який отримано на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.03.2025 року та в ході якого було вилучено копії документів, складених російською мовою, згідно Опису речей і документів, вилучених на підставі ухвали слідчого судді від 17.03.2025 року, а саме: - «Приказ о назначении сотрудников Управления службы исполнения наказаний по Херсонской области от 31.05.2022 № 14» на 44 арк.; - «Журнал регистрации внутренней кореспонденции» на 6 арк; - «Журнал регистрации приказов по личному составу» на 6 арк.;

- протоколом огляду речей та документів від 28.03.2025 року, в ході проведення якого було оглянуто копії документів, які 17.03.2025 року були вилучені під час проведення тимчасового доступу до документів та свідчать про перебування ОСОБА_3 на посаді у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, а саме:

1) копію документу, складеного російською мовою:«ПРИКАЗ 31.05.2022» №14О назначении сотрудников», підписантом якого є (мовою оригіналу): «Начальник подполковник внутренней службі ОСОБА_9 », пункт 1.13 якого містить відомости щодо призначення на посаду ОСОБА_3 наступного змісту:

«1. Назначить … 1.13 ОСОБА_8 на должность младшего инспектора 1 категории отдела охраны учреждения ИК «Дарьевская исправительная колония (№ 10)» Управления службы исполнения наказаний по Херсонской области, присвоивши специальное звание старший прапорщик внутренней службы, с должностным окладом 12167 рублей, с 01.06.2022, и установив дополнительные выплаты: - ежемесячную надбавку в процентах к должностному окладу за особые условия службы в размере 78; - замещающему должность сотрудника УИС, проходящего службу в Херсонской области - 65; замещающему должность в подразделениях охраны - 10; - замещающему должность младшего начальствующего состава - 3.

Установить стаж службы (выслугу лет) для выплаты ежемесячной надбавки к окладу месячного денежного содержания за стаж службы (выслугу лет) по состоянию на 01.06.2022 22 (двадцать два) года 03 (три)месяца 21 (двадцать один) день.

Основание: заявление о принятии на службу ОСОБА_8 »;

2) копію документу, складеного російською мовою: «Управления службы исполнения наказаний по Херсонской области Журнал регистрации внутренней кореспонденции» де за порядковим № 74 наявні відомості про внутрішній документ(мовою оригіналу): «Справка ОСОБА_8 »;

3) копію документу, складеного російською мовою: «Управления службы исполнения наказаний по Херсонской области Журнал регистрации приказов по личному составу» де наявні відомості про реєстрацію наказу № 14-лс 31.05.2022 (мовою оригіналу): «О назначении сотрудников».

ІV. Оцінка доказів. Мотиви суду щодо висунутого обвинувачення.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011 року) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), n. 161, заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

У судовому засіданні були досліджені документи, які сталі підставою для реєстрації кримінального провадження.

Одночасно слід зазначити, що суд не покладає в обґрунтування даного вироку в якості доказів вини ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, матеріали та процесуальні документи, що надані стороною обвинувачення, оскільки за своїм змістом вказані документи не містять ознак доказів, що мають значення для вирішення кримінального провадження, а лише засвідчують відповідність окремих проведених слідчих та процесуальних дій вимогам закону та належними процесуальними особами, а також характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_3 .

Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також в сукупності з показаннями свідків, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

За викладених підстав суд дійшов до висновку, що стороною обвинувачення надано достатньо доказів винуватості обвинуваченої ОСОБА_3 у скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України в об`ємі пред`явленого обвинувачення, надані докази суд визначає допустимими доказами, оскільки вони отримані у порядку, встановленому діючим КПК України, будь-яких порушень вимог діючого законодавства під час руху кримінального провадження не встановлено.

Під час судового слідства не встановлено обставин, на підтвердження того, що дії обвинуваченої ОСОБА_3 вчинено під фізичним чи психологічним примусом.

Аналізуючи, чи наявна у діях обвинуваченої ОСОБА_3 ознака добровільності, суд враховує постанову Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 31.01.2024 у справі №638/5446/22, провадження №51-4092км23, відповідно до якої зазначено, що в кримінальному праві добровільним вважається діяння, яке вчинено при можливості вибрати декілька варіантів поведінки, з урахуванням сукупності обставин, які можуть виключати кримінальну протиправність за приписами статей 39, 40 КК України.

Зміст досліджених судом доказів, а також показів обвинуваченої, дає підстави стверджувати, що обвинувачена ОСОБА_3 , будучи громадянкою України, з власної ініціативи, перебуваючи на тимчасового окупованій території України за місцем свого проживання у м. Херсоні зайняла посаду так званого «младшего инспектора 1 категории отдела охраны в ИК «Дарьевская исправительная колония (№10)» у підпорядкованому окупаційній адміністрації рф, незаконно створеному на тимчасово окупованій території органі «Управлении службы исполнения наказаний по Херсонской области» - добровільно, при цьому ОСОБА_3 мала вибір та можливість відмовитись від дій, які є кримінально-караними.

За викладених обставин, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, суд, оцінивши сукупність зібраних доказів, які є належними та допустимими, узгоджуються між собою, ставити їх під сумнів підстав немає та доводять факт вчинення обвинуваченою протиправних дій, а також за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що вина обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення та кваліфікація її дій за ч. 7 ст. 111-1 КК України, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і доведена у повному обсязі.

V. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання

Обвинувачена свою вину визнала, розкаялася у вчиненому та співпрацювала зі слідством, надаючи покази як свідок щодо інших осіб, які вчинили кримінальні правопорушення проти основ національної безпеки, тому відповідно ст. 66 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , суд відносить визнання вини останньою, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та щире каяття.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання, судом не встановлено.

VІ. Мотиви призначення покарання

Згідно зі ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Призначаючи обвинуваченій покарання, суд враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації.

Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Вивченням особи обвинуваченої ОСОБА_3 встановлено, що вона є громадянкою України, має зареєстроване місце проживання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину, яку виховує самостійно, а також матір пенсійного віку, раніше не судима та вперше притягується до кримінальної відповідальності.

При обранні виду та розміру покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, сукупність усіх характеризуючих обвинувачену даних, характер, ступінь її суспільної небезпеки.

Враховуючи підвищену суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченою злочину та дані про особу винної, наявність обставин, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_3 можливо лише в умовах ізоляції її від суспільства.

Зі змісту частини першої статті 69 КК України вбачається, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання`призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. Вказана норма Закону передбачає, що у кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч.1 ст.69 КК України.

Приймаючи до уваги наведені обставини та враховуючи наведені пом`якшуючі покарання обставини, зважаючи на відсутність обтяжуючих покарання обставин, за яких вчинено злочин, що у сукупності істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима та вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, на обліках у лікарів-нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину, яку протягом тривалого часу виховує самостійно, а також матір пенсійного віку, суд вважає, що обвинуваченій слід призначити основне покарання із застосуванням положень ч.1 ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.7 ст.111-1 КК України, у виді 8 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати будь-які посади в правоохоронних органах, а також органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування та займатися діяльністю, пов`язаною з наданням публічних послуг строком на 10 (десять) років, без конфіскації майна. На думку суду, саме таке покарання буде необхідним та достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

VІІ. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.03.2025 року відносно ОСОБА_3 застосовано запобіжній захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався.

Згідно ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили, суд вважає необхідним залишити без змін.

Заходи забезпечення кримінального провадження у види арешту майна не застосовувались.

Цивільний позов не заявлено. Процесуальні витрати на залучення експертів відсутні.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст.124, 369-371, 373-374, 381-382 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України та призначити покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді 8 (вісім) років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати будь-які посади в правоохоронних органах, а також органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування та займатися діяльністю, пов`язаною з наданням публічних послуг строком на 10 (десять) років, без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_3 строк попереднього ув`язнення, в період з 05.03.2025 року до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку: одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Строк додаткового покарання у вигляді позбавлення права обіймати будь-які посади в правоохоронних органах, а також органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування та займатися діяльністю, пов`язаною з наданням публічних послуг, рахувати з моменту відбуття ОСОБА_3 основного покарання.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 - залишити без змін.

Речові докази:

- копії документів, складені російською мовою: «СПИСОК ПО ШТАТНОМУ РАСПИСАНИЮ» учреждения исправительной колонии «Дарьевская исправительная колония (№10)» Управления службы исполнения наказаний по Херсонской области; «Приказ №14 от 31.05.2022 Управления службы исполнения наказаний по Херсонской области «О назначении сотрудников»; «ЖУРНАЛ №7 регистрации внутренней корреспонденции Управления службы исполнения наказаний по Херсонской области»; «ЖУРНАЛ №3 регистрации приказов по личному составу Управления службы исполнения наказаний по Херсонской области» - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинувачена та захисник мають право на ознайомлення з журналом судового засідання та подання на нього письмових зауважень.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Копію вироку негайно після його проголошення направити для вручення прокурору, обвинуваченій та захиснику.

Суддя ОСОБА_1