Справа № 573/816/25
Провадження №1-кп/573/130/25
В И Р О К

і м е н е м У к р а ї н и

22 травня 2025 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР за №0000106 від 03.04.2025 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

українця, громадянина України, уродженця с. Річки, Білопільського району Сумської області, з професійно-технічною освітою, працюючого різноробочим ФГ «Шафорост», розлученого, не особа з інвалідністю, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуваючого, перебуваючого на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ч. 2 ст. 197-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 з метою ведення особистого селянського господарства, діючи умисно, всупереч вимогам ст.ст. 112, 116 - 126 Земельного кодексу України, що регламентують набуття і реалізацію права на землю, не маючи рішень органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу її у власність чи надання у користування земельної ділянки, в кінці жовтня 2024 року (точної дати досудовим розслідуванням встановити не представилося за можливе) самовільно зайняв земельну ділянку сільськогосподарського призначення комунальної власності, яка відноситься до особливо цінних земель з шифром агровиробничої групи ґрунтів 53д, що не надана у власність чи користування, розташована за межами населених пунктів на території Ворожбянської міської ради, поблизу провулку Кирпичний в м. Ворожба Сумського району Сумської області, загальною площею 0,1382 га, яка перебуває поряд із земельною ділянкою з кадастровим номером :01:004:0175, яку самостійно за допомогою сільськогосподарського інвентарю, засіяв люцерною. Розмір шкоди, завданої внаслідок самовільного зайняття вказаної земельної ділянки, становить 1290,44 грн.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість визнав повністю, щиро розкаявся та дав показання, які відповідають обставинам, викладеним в обвинувальному акті. Зокрема, пояснив, що восени 2024 року, точної дати не пам`ятає, виявив поблизу провулку Кирпичний у м. Ворожба Сумського району Сумської області земельну ділянку площею приблизно 13 соток, яку ніхто не використовував. Тому вирішив засіяти її особисто. Орендував трактора, за допомогою якого зорав і засіяв вказану земельну ділянку люцерною. Ця земельна ділянка йому виділена не була, на неї у нього немає жодного дозвільного документа.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При цьому встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а тому в суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій.

Також судом обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

За таких обставин суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 197-1 КК України, оскільки він вчинив самовільне зайняття земельної ділянки, яка відноситься до особливо цінних земель.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує наступне.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» звернуто увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимоги ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

За місцем проживання ОСОБА_4 характеризується задовільно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не знаходиться, раніше не судимий, працює різноробочим ФГ "Шафорост".

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, оскільки він критично оцінив вчинений ним злочин, своєю поведінкою під час досудового розслідування та судового провадження прагнув зменшити негативні наслідки своєї протиправної поведінки; активне сприяння розкриттю злочину, бо він правдиво повідомив про обставини його вчинення; добровільне відшкодування завданого збитку Ворожбянській міській раді.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлені.

При обранні виду та міри покарання для ОСОБА_4 суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням наведених вище всіх обставин та практики Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання й того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 з урахуванням обставини, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, необхідно призначити покарання більш м`яке, ніж передбачено санкцією ч. 2 ст. 197-1 КК України, на підставі ст. 69 КК України у виді штрафу в доход держави.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Питання про процесуальні витрати необхідно вирішити відповідно до ст. 124 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Речові докази у провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, і призначити йому покарання на підставі ст. 69 КК України у виді штрафу в доход держави в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 ( три тисячі чотириста ) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 2674 грн. 20 коп.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя