Справа № 352/1168/25
Провадження № 11-кп/4808/377/25
Категорія ч.1 ст.309 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000045 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26 травня 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.04.2025 ОСОБА_8 через телеграм-бот «WallStreet09bot» замовив у невстановленої досудовим розслідуванням особи особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено 4-ММС (4-метилметкатинон), після чого отримав повідомлення про схованку вказаної психотропної речовини за адресою с. Клузів, поблизу річки Бистриця-Солотвинська, Угринівської територіальної громади Івано-Франківського району Івано-Франківської області.

З цією метою, 24.04.2025, близько 15 год. 30 хв., ОСОБА_8 на таксі прибув до річки Бистриця-Солотвинська в с. Клузів Угринівської територіальної громади Івано-Франківського району Івано-Франківської області.

Перебуваючи у вказаному місці, ОСОБА_8 за допомогою геолокації та фотозображень, надісланих з телеграм - боту, знайшов місце залишеної психотропної речовини. В подальшому, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, розуміючи, що вказана речовина є психотропною і що за незаконні дії у сфері обігу психотропних речовин передбачена кримінальна відповідальність, підібрав її із землі, тобто незаконно придбав та помістивши в ліву кишеню штанів, зберігав при собі для власного вживання, без мети збуту.

Підозрілу поведінку ОСОБА_8 побачили працівники поліції відділення поліції № 1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області, які зупинили останнього поблизу річки Бистриця-Солотвинська по вул. Набережна в с. Клузів Угринівської ТГ та діючи на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та п. 11 розпорядження КМУ № 181-р від 24.02.2022 «Питання запровадження та забезпечення здійснення заходів правового режиму воєнного стану в Україні», згідно яких працівники поліції мають право проводити перевірки документів в осіб, а в разі потреби огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією та законами України, запропонували ОСОБА_8 надати для перевірки документи.

Під час розмови з працівниками поліції ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що може бути викритим у незаконному зберіганні психотропної речовини, повідомив, що зберігає при собі щойно придбану особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено 4-ММС (4-метилметкатинон).

В подальшому, 24.04.2025 близько 17 год. 07 хв., прибулою на місце події слідчо-оперативною групою вилучено зіп-пакет із кристалічною речовиною білого кольору, яка є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено 4-ММС (4-метилметкатинон), кількістю 0,5934 грама.

У такий спосіб, ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, незаконно придбав та зберігав без мети збуту особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено 4-ММС (4-метилметкатинон), в кількості 0,5934 грама, що є розміром, який, відповідно до Таблиці 2 Невеликих, великих та особливо великих розмірів психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу, затвердженій Наказом Міністерства охорони здоров`я України 01.08.2000 № 188 (зі змінами), утворює склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

З огляду на зазначене, ОСОБА_8 вчинив умисні дії, які виразились у незаконному придбанні та зберіганні психотропних речовин без мети збуту, тобто кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу. Просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання. Призначити більш м`яке покарання із застосуванням ст. 69 КК України, а саме, у виді штрафу у меншому розмірі або звільнити його від відбування покарання з випробуванням згідно зі ст. 75 КК України.

Вважає, що суд першої інстанції призначив йому покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та його особі. Судом не враховано обставин, які пом`якшують покарання, а саме, те, що він є учасником бойових дій, має статус інваліда ІІІ групи, внаслідок проходження військової служби, має діагноз ПТСР, пов`язаний із бойовим досвідом, раніше не судимий, має постійне місце проживання, добровільно з`явився до правоохоронних органів, щиро розкаявся, повністю визнав вину, сприяв слідству, перебуває у складному матеріальному становищі, має на утриманні неповнолітню дитину, не має стабільного доходу. За наявності вказаних обставин, суд безпідставно відмовив у застосуванні ст. 69 КК України, обґрунтовуючи відмову негативною характеристикою з місця проживання та фактом перебування у психіатричному закладі. Зауважує, що перебування у медичному закладі було пов`язано з лікуванням ПТСР, а не із небезпечним психічним розладом.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просив вирок суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду та правова кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 309 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, вирок ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст. ст. 381 та 382 КПК України, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 394, ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вказує на незаконність вироку суду в частині призначеного йому покарання і вважає його несправедливим через суворість.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального Закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі, а висновки суду належним чином мотивовані.

Так, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, є кримінальним проступком, дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що обвинувачений є особою молодого віку, раніше несудимий, одружений, має постійне місце проживання, на утриманні має одну малолітню дитину, є учасником бойових дій, не перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , виключений за станом здоров`я з військового обліку 15.12.2023 року, призову на військову службу не підлягає, за місцем проживання характеризується негативно, неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «ПОКЦПЗ ІФ ОР» з діагнозом «Посттравматичний стресовий розлад», а також наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав обставинами, які пом`якшують покарання є щире каяття та активне сприяння розкриттю проступку.

З урахуванням всіх вказаних обставин в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у мінімальних межах санкції ч.1 ст.309 КК України у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо виду та розміру призначеного обвинуваченому покарання, враховуючи наведені дані про його особу та конкретні обставини провадження.

Таким чином, обставини, на які посилається обвинувачений в обґрунтування доводів щодо несправедливості призначеного покарання, були враховані судом першої інстанції при призначенні йому покарання.

Колегія суддів вважає неспроможними доводи обвинуваченого про можливість призначення йому більш м`якого покарання на підставі ч. 1 ст. 69 КК України.

Так, відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеної у справі № 629/2739/18 від 03.02.2021 року, відповідно до якої частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду, у виключних випадках, призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тобто такі обставини або сукупність обставин мають одночасно відповідати двом умовам: вони визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2статті 66 КК та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при призначенні покарання необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено на забезпечення виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення злочинів іншими особами.

Колегія суддів вважає, що встановлені судом першої інстанції обставини, які пом`якшують покарання, з урахуванням особи винного, конкретних обставин кримінального провадження, не свідчать про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину і не дають правових підстав для застосування ч. 1 ст. 69 КК України та призначення більш м`якого покарання.

Колегія суддів приймає до уваги, що санкція ч. 1 ст. 309 КК України надає суду можливість призначити покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або пробаційний нагляд на строк до п`яти років, або обмеження волі на той самий строк, що дозволило суду врахувати обставини, на які посилається обвинувачений в апеляційній скарзі та призначити йому міру покарання у мінімальному розмірі, який передбачений законом.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ч. 4 ст. 53 КК України передбачена можливість розстрочки виплати суми штрафу за відповідним клопотанням засудженого, з урахуванням його майнового стану певними частинами строком до одного року.

Таким чином, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо суворості призначеного покарання та необхідності його пом`якшення, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, а призначене покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження нових злочинів.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування вироку, при апеляційному розгляді не встановлено.

За таких обставин, вирок суду є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26 травня 2025 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5