ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/186/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст. 263 КК України
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2025 р.

Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 квітня 2025 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000271 від 01 листопада 2022 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Буцнів, Тернопільського району, Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та виправдано за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Вирішено звернутися до Президента України для вирішення питання про нагородження ОСОБА_10 орденом За заслуги.

Згідно вироку суду органом досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, за наступних обставин.

Так, в жовтні 2022 року у ОСОБА_10 виник злочинний умисел, спрямований на придбання та зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

В кінці жовтня 2022 року ОСОБА_11 , перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_10 , за адресою АДРЕСА_1 , залишив у будинку останнього мисливську нарізну гвинтівку «CZ 550» № НОМЕР_1 , калібру НОМЕР_2 Win (7,62 х 51 мм) фірми «Ceska zbrojvka», яка зареєстрована на ОСОБА_11 , про що в подальшому повідомив ОСОБА_10 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_10 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, посягаючи на громадську безпеку, що супроводжувалось незаконним поводженням із вогнепальною зброєю, без передбаченого законом дозволу, почав незаконно зберігати за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 нарізну гвинтівку «CZ 550» № НОМЕР_1 , калібру .308Win (7.62x51 мм) фірми «Ceska zbrojovka», яка зареєстрована на ОСОБА_11 .

Поряд з цим, на початку березня 2023 року, ОСОБА_12 , перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_10 , за адресою АДРЕСА_1 , залишив у будинку останнього комбіновану рушницю «SIMSON SUHL», калібру 12/12/7x65R мм із номером « НОМЕР_3 » та комбіновану рушницю «FORTUNA-SUHL» калібру 7x57R/12kal/12kal із серійним номером НОМЕР_4 , 1970 року випуску, виготовлену компанією «Sauer», які зареєстровані за ОСОБА_12 .

В подальшому, ОСОБА_12 повідомив ОСОБА_10 , що залишив у його будинку дві одиниці вогнепальної зброї.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_10 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, посягаючи на громадську безпеку, що супроводжувалось незаконним поводженням із вогнепальною зброєю, без передбаченого законом дозволу, почав незаконно зберігати за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 комбіновану рушницю «SIMSON SUHL», калібру 12/12/7x65R мм із номером « НОМЕР_3 » та комбіновану рушницю «FORTUNA-SUHL» калібру 7x57R/12kal/12kal із серійним номером НОМЕР_4 , 1970 року випуску, виготовлену компанією «Sauer», які зареєстровані за ОСОБА_12 .

Окрім того, 05.03.2023 ОСОБА_13 , перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_10 , за адресою АДРЕСА_1 , передав ОСОБА_10 нарізну гвинтівку калібру .308 Win (7.62x51 мм) моделі «MODEL 700» фірми «REMINGTON» із номером «G6817051», виробництва США (USA).

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_10 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, посягаючи на громадську безпеку, що супроводжувалось незаконним поводженням із вогнепальною зброєю, а саме незаконно отримав та зберігав без передбаченого законом дозволу, за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 вогнепальну нарізну мисливську зброю.

На підставі ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 06.03.2023 у визначеному законом порядку, проведено обшук у будинку за місцем проживання ОСОБА_10 , за адресою АДРЕСА_1 , за результатами якого виявлено та вилучено:

1. нарізну гвинтівку калібру .308 Win (7.62x51 мм), моделі «CZ 550» фірми «Ceska zbrojovka» із номером №А298354, країни Чеська республіка (Czech republic), яка є придатною до стрільби;

2. комбіновану рушницю «SIMSON SUHL», калібру 12/12/7x65R мм із номером « НОМЕР_3 », промислового виготовлення в м. Зуль НДР (Німецька Демократична Республіка), яка є придатною до стрільби;

3. комбіновану рушницю «FORTUNA-SUHL» калібру 7x57R/12kal/12kal із серійним номером НОМЕР_4 , 1970 р.в. виготовлена компанією «Sauer» на заводі м. Зуль НДР (Німецька Демократична Республіка), яка є придатною до стрільби;

4. нарізну гвинтівку калібру .308 Win (7.62x51 мм) моделі «MODEL 700» фірми «REMINGTON» із номером «G6817051», виробництва США (USA), яка є придатною до стрільби.

Своїми незаконними діями ОСОБА_10 , порушив вимоги п.8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» за №901-VII від 23.12.2015, Постанови Верховної Ради України №2471-ХІІ від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна», «Положення про дозвільну систему» №576 від 12.10.1992 (із змінами та доповненнями) та Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №622 від 21.08.1998».

Враховуючи викладені обставини, слідчий за погодженням з прокурором дійшли висновку, що ОСОБА_10 своїми діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.263 КК України тобто незаконне придбання та зберігання вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської) без передбаченого законом дозволу.

Виправдовуючи обвинуваченого ОСОБА_10 , суд першої інстанції виходив з того, що пред`явлене йому обвинувачення є безпідставним, оскільки в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України. При цьому, відсутність складу кримінального правопорушення в діях ОСОБА_10 суд мотивував приписами ст.43-1 КК України, за змістом якої виключається кримінальна протиправність діяння за умови виконання обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні - заступник начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальним органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_14 вважає оскаржуваний вирок незаконним та необґрунтованим, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Стверджує, що за своїм змістом оскаржуваний вирок не відповідає вимогам переконливості, визначеності і категоричності, оскільки в наведених у ньому висновках не зрозуміло, що саме не було доведено в ході судового розгляду.

Зазначає, що судом при ухваленні вироку не взято до уваги протоколи за результатами проведення НСРД, з яких вбачається, що ОСОБА_10 займався ремонтом зброї для цивільних громадян, які використовували зброю для мисливства.

Звертає увагу на кількість виявленої та вилученої під час обшуку зброї за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_10 , а саме крім 4 одиниць нарізної вогнепальної зброї, незаконне зберігання якої інкриміновано останньому, ще 14 одиниць гладкоствольних мисливських рушниць, які хоч і не є предметом кримінального правопорушення, передплаченого ч.1 ст.263 КК України, але в своїй сукупності підтверджують факт незаконного придбання та зберігання ним зброї.

На переконання апелянта, надані суду першої інстанції докази беззаперечно підтверджують факти незаконного придбання та зберігання обвинуваченим зброї, наявність прямого умислу у нього на вчинення цих дій, так само як і здійснення ним тривалий час діяльності з налаштування та ремонту зброї для приватних осіб без підтвердження законності володіння ними зброєю, задовго до подій, у яких обвинувачується ОСОБА_10 .

Зазначає, що місцевий суд, не спростовуючи доводи сторони обвинувачення, безпідставно прийняв до уваги та неправильно оцінив показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які з метою уникнення можливого можливого притягнення до відповідальності за передачу належної їм вогнепальної зброї особі, яка не мала права нею володіти, повідомили суд про те, що мали намір передати вилучену під час обшуку у ОСОБА_10 зброю на потреби ЗСУ. При цьому, судом не взято до уваги, що законодавством не визначено порядку передачі предметів, обіг яких є обмеженим законом, зокрема і зброї, на потреби ЗСУ, а сам факт передачі зброї особі, яка не має права нею володіти, утворює склад кримінального правопорушення у діях власника зброї.

Акцентує, що судом не надано оцінку тому, що ОСОБА_12 отримав дозвіл на вилучену у ОСОБА_10 зброю лише 09.03.2023 року, тобто після проведення обшуку і вилучення такої зброї, а ОСОБА_11 передав свою зброю ОСОБА_10 в кінці жовтня 2022 року і понад 4 місяці не забирав її, а лише в судовому засіданні заявив, що мав намір передати її на потреби ЗСУ.

Вищезазначене, на думку прокурора, дає підстави вважати, що суд першої інстанції вибірково підійшов до оцінки окремих доказів, надавши перевагу одним і без наведення мотивів, які б указували на їх недостовірність, неприпустимість чи суперечливість, відкинув інші, не провівши їх ґрунтовний аналіз, а докази сторони обвинувачення взагалі не проаналізував. Тому, висновки суду, викладені у вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.04.2025 р. щодо ОСОБА_10 , не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, а судом не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Вважає, що суд, в порушення вимог ст.ст.337, 368 КПК України, вийшов за межі судового розгляду та повноважень суду першої інстанції, оскільки в резолютивній частині вироку ухвалив рішення звернутися до Президента України для вирішення питання про нагородження ОСОБА_10 орденом За заслуги. Разом з тим, в порушення вимог п.1 ч.3 ст.374 КПК України мотиви такого рішення в мотивувальній частині вироку суд не навів і положення закону, яким керувався, також не зазначив.

Вказує, що ухвалюючи рішення про виправдування ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, суд не наводить аналізу доказів, наданих стороною обвинувачення, а лише констатує факт що пред`явлене обвинувачення є безпідставним, а ОСОБА_10 підлягає виправданню за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Наведене, на переконання прокурора, свідчить про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а викладені у резолютивній частині вимоги суду можуть викликати сумніви, непорозуміння та перепони під час його виконання.

Не заперечуючи виключно позитивної характеристики обвинуваченого, його допомоги ЗСУ, окремим військовим частинам та військовослужбовцям, його суспільну корисність під час повномасштабного вторгнення російської федерації, одночасно вважає, що це не виключає склад кримінального правопорушення в його діях.

Наголошує на неправильному застосуванні судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме - незастосуванні закону, який підлягає застосуванню, що відповідно до ст.413 КПК України є однією з підстав для скасування вироку судом апеляційної інстанції.

Також стверджує про неправильне застосування судом положень ч.1 ст.43?1 КПК України, відповідно до якої законодавцем визначено критерії оцінки дій особи, які не є кримінальним правопорушенням і в такому випадку, за змістом вказаної правової норми, дії особи мають безпосередньо бути спрямовані на відсіч та стримування збройної агресії з метою усунення конкретної існуючої загрози, що за обставин даного кримінального провадження відсутнє.

Просить вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.04.2025 року стосовно ОСОБА_10 скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винуватим у чиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням положень ст.69 КК України, у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що діють в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , подали заперечення на апеляційну скаргу прокурора, за змістом якого категорично не погоджуються з доводами сторони обвинувачення, наведених апеляційній скарзі щодо незаконності вироку суду першої інстанції і просять відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.04.2025 року залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просить скасувати вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.04.2025 року та ухвалити новий, яким ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та призначити йому покарання, вид та форма відбування якого вказані в апеляційній скарзі; обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисників ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення, вирок суду першої інстанції вважають законним та обґрунтованим і тому просять залишити його без зміни; провівши судове слідство в порядку ст.404 КПК України; перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанцій не було дотримано.

Відповідно до ст.409 КПК України однією з підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно ст.411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо, зокрема, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки і якщо висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, згідно приписів ст.413 КПК України, в тому числі, є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню;

Так, виправдовуючи обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд виходив з того, що з урахуванням виключної суспільної корисності діяльності ОСОБА_10 , яка сприяє зміцненню обороноздатності держави, відсічі та стримуванні збройної агресії російської федерації, зважаючи на приписи ст.43-1 КК України, такі обов`язкові елементи складу інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, як об`єкт, об`єктивна сторона та суб`єктивна сторона злочину відсутні у його діях.

Провівши судове слідство, в порядку ч.3 ст.404 КПК України, колегія суддів прийшла до переконання, що висновки суду першої інстанції, які покладено в основу ухвалення виправдувального вироку, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, та містять істотні суперечності.

Досліджені судом апеляційної інстанції докази дають колегії суддів підстави для висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, яка стверджується наступним.

Протоколом обшуку від 06.03.2023 року, який був предметом дослідження апеляційного суду та відповідно до якого судом встановлено, що за місцем проживання ОСОБА_10 в будинку АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено:

1. Комбіновану рушницю «FORTUNA-SUHL», № НОМЕР_4 , калібру 12/7x57;

2. Комбіновану рушницю «SIMSON SUHL», № НОМЕР_3 , калібру 12/7x65R;

3. Нарізну мисливську рушницю «REMINGTON», № НОМЕР_5 ;

4. Нарізну мисливську рушницю «CZ 550», № НОМЕР_1 , калібру 308, а також чотирнадцять одиниць гладкоствольних мисливських рушниць (т.2 а. п.76-82)

Наявність вказаної вище зброї за місцем свого проживання, на час проведення обшуку, обвинувачений ОСОБА_10 не заперечував, про що повідомив апеляційний суд, проте стверджував, що нарізна вогнепальна зброя була йому залишена для відповідного налаштування оптики з метою подальшої передачі її для потреб ЗСУ.

Наведеним доказом підтверджується факт придбання та зберігання обвинуваченим ОСОБА_10 вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

Дослідженими апеляційним судом висновками експертів:

- № СЕ-19/120-23/2764-БЛ від 27.03..2023 р., відповідно до якого наданий на дослідження предмет візуально схожий на гвинтівку «FORTUNA-SUHL», № НОМЕР_4 є вогнепальною зброєю. Комбінована рушниця «FORTUNA-SUHL», калібру 7х57R/12 kal, із серійним номером 957674, 1970 р.в., виготовлена компанією «Sauer», на заводі в м. Зуль, країна НДР (Німецька Демократична Республіка) і є придатна для проведення пострілів; (т.2 а. п.134-139)

- № СЕ-19/120-23/2743-БЛ від 27.03.2023 р., яким підтверджено, що наданий на експертизу предмет є вогнепальною зброєю, а саме: комбінованою рушницею «SIMSON SUHL», калібру 12/12/7x65R мм, за номером НОМЕР_3 , промислового виготовлення, в м. Зуль, країна НДР (Німецька Демократична Республіка); (т.2 а. п.123-128)

- № СЕ-19/120-23/2765-БЛ від 05.04.2023 р., відповідно до якого, наданий на дослідження предмет візуально схожий на гвинтівку «REMINGTON 700» № НОМЕР_6 , є вогнепальною зброєю, а саме: нарізною гвинтівкою калібру .308 Win (7.62x51 мм) моделі «MODEL 700» фірми «REMINGTON» із номером «G6817051», виробництва США (USA), яка є придатною до стрільби; (т.2 а. п.102-107)

- № СЕ-19/120-23/2766-БЛ від 06.04.2023 р., згідно з яким, наданий на дослідження предмет візуально схожий на гвинтівку марки «CZ 550» № НОМЕР_1 , є вогнепальною зброєю, а саме: нарізною гвинтівкою калібру .308 Win (7.62x51 мм) моделі «CZ 550» фірми «Ceska zbrojovka», із номером НОМЕР_1 , країни Чеська республіка (Czech republic), яка є придатною до стрільби. (т.2 а. п.111-116)

Вказаними вище експертними висновками підтверджується віднесення вилученої за місцем проживання ОСОБА_10 зброї до категорії вогнепальної, незаконне поводження з якою, в контексті диспозиції ч.1 ст.263 КК України, передбачає кримінальну відповідальність.

Постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області майора поліції ОСОБА_15 від 06.03.2023 р. комбінована рушниця «FORTUNA-SUHL», № НОМЕР_4 ; комбінована рушниця «SIMSON SUHL», № НОМЕР_3 ; нарізна мисливська гвинтівка «REMINGTON» № НОМЕР_5 ; нарізна мисливська гвинтівка « НОМЕР_7 » № НОМЕР_1 , які були виявлені та вилучені під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_10 за адресою АДРЕСА_1 , визнано речовими доказами. (т.2 а. п.140-141)

З досліджених судом апеляційної інстанції протоколу за результатами проведеної негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 18.01.2023 р. та протоколу за результатами проведеної негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних інформаційних мереж від 17.03.2023 р. вбачається, що обвинувачений ОСОБА_10 тривалий час, за місцем свого проживання, займається налаштуванням зброї, в тому числі - вогнепальної нарізної, яку йому залишають власники такої зброї, що фактично останній як в суді першої, так і апеляційної інстанції не заперечував. т.2 (а. п.22-50, 67-72)

Інформацією начальника Сектору контрою за обігом зброї ГУНП в Тернопільській області від 07.03.2023 р. № 623/17/01-2023 та від 09.03.2023 р. № 663/17/01-2023, яка була досліджена під час апеляційного розгляду, стверджується, що вогнепальна зброя, яка була виявлена під час обшуку у ОСОБА_10 зареєстрована, відповідно за ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 (т.2 а. п.144-145, 151-152)

Допитаний судом апеляційної інстанції свідок ОСОБА_13 повідомив, що він дійсно на початку березня 2023 року залишив у ОСОБА_10 належну йому нарізну мисливську рушницю «REMINGTON» для налаштування оптики і подальшого використання за місцем проходження військової служби, однак відразу ж повинен був прибути за місцем своєї служби, оскільки є військовослужбовцем. На наступний день його повідомили, що залишена ним рушниця вилучена під час проведення обшуку. Розуміє, що такі дії є порушенням встановленого порядку зберігання вогнепальної зброї, однак просить врахувати, що це було обумовлено необхідністю використання вказаної зброї для нього безпосередньо за місцем проходження служби.

Суд звертає увагу, що свідок ОСОБА_13 є кадровим військовослужбовцем і забезпечений табельною зброєю, а тому нагальність та необхідність використання власної нарізної мисливської рушниці по місцю проходження служби, за вказаних ним обставин, не може свідчити саме про крайню необхідність, яка є одним з визначальних чинників при застосуванні положень ст.43-1 КК України.

Як слідує з показань свідка ОСОБА_11 в апеляційному суді, він осінню 2022 року він залишив ОСОБА_10 належну йому гвинтівку моделі «CZ 550» фірми «Ceska zbrojovka» для відповідного її налаштування (оптика, глушник, кріплення і т.п.) з метою подальшої передачі цієї зброї на потреби Збройних Сил України. При цьому, незважаючи на те, що вказана вище зброя знаходилась у обвинуваченого близько шести місяців, свідок не надав пояснень з приводу того, кому безпосередньо чи в який військовий підрозділ і яким саме чином повинна була відбуватися передача зброї та її переоформлення, стверджуючи узагальнено, що мав намір передати її в Збройні Сили України.

Свідок ОСОБА_12 суду апеляційної інстанції повідомив, що в березні 2023 року залишив ОСОБА_10 дві комбіновані рушниці «FORTUNA-SUHL» та «SIMSON SUHL» та п`ять гладкоствольних рушниць з метою їх огляду на предмет можливості встановлення на них оптики та подальшої передачі військовослужбовцям Збройних Сил України. Свідок зазначив, що вказана вогнепальна зброя була придбана ним в січні 2023 року з метою передачі підрозділу територіальної оборони. Разом з тим, кому безпосередньо і яким чином повинна була передаватися вказана зброя, а також чому придбавши зброю в січні місяці він передав її ОСОБА_10 лише в березні свідок суду не пояснив і жодних доказів на підтвердження такого наміру не навів. При цьому, дві одиниці вогнепальної зброї, які обвинуваченому передав свідок ОСОБА_12 , були зареєстровані за останнім лише 09 березня 2023 р., тобто після проведення обшуку і вилучення зброї.

Колегія суддів зазначає, що всі чотири одиниці вогнепальної зброї, які є предметом інкримінованого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, на час проведення обшуку за місцем проживання обвинуваченого та вилучення зброї, не були налаштовані до того стану, для налаштування якого, зі слів свідків, вони залишили вказану вище зброю обвинуваченому.

Аналіз показань вказаних вище свідків, на переконання колегії суддів, дає підстави для обґрунтованого сумніву щодо доводів сторони захисту про те, що вогнепальна зброя, яка під час обшуку була виявлена та вилучена за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_10 , була передана йому допитаним апеляційним судом свідками, для подальшої передачі на потреби Збройних Сил України.

Суд звертає увагу, що законознавством не визначено порядок передачі предметів, обіг яких є обмеженим, зокрема і зброї, на потреби ЗСУ, а допитані судом свідки не могли чітко, послідовно та логічно пояснити, яким шляхом повинна була відбуватися така процедура.

Окрім того, відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_11 передав свою зброю обвинуваченому ОСОБА_10 в кінці жовтня 2022 року і близько шести місяців її не забирав та лише під час розгляду справи судом першої інстанції повідомив, про намір передати її в ЗСУ.

Що стосується свідка ОСОБА_12 , то він отримав дозвіл на попередньо залишену ним та в подальшому вилучено у ОСОБА_10 зброю лише 09.03.2023 р., що, в свою чергу, підтверджує той факт, що обвинувачений, прийнявши у ОСОБА_12 дві одиниці вогнепальної зброї, окрім того, що сам не мав права на придбання та зберігання такої зброї, не встановлював також кому вони належать і чи вправі особа, яка передала йому таку зброю, нею користуватися.

Разом з тим, незважаючи на непідтверджену доказами версію сторони захисту щодо наміру передати вилучену у ОСОБА_10 зброю на потреби ЗСУ, апеляційний суд констатує, що наявність чи відсутність такого наміру не спростовує наявності в діях ОСОБА_10 , за обставин даного кримінального провадження, складу кримінального правопорушення, яке полягає у незаконному придбанні та зберіганні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

Так, відповідно до ч.1 ст.263 КК України кримінально караним діянням є носіння, зберігання, придбання, передача чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Згідно Постанови пленуму Верховного Суду України № 3 від 26.04.2002 р. «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами» під незаконним зберіганням вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин чи вибухових пристроїв розуміються умисні дії, які полягають у володінні (незалежно від тривалості в часі) без відповідного дозволу або із простроченням його дії будь-яким із зазначених предметів, що знаходиться не при собі, а в обраному нею місці.

Незаконним придбанням вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв слід вважати умисні дії, пов`язані з їх набуттям (за винятком викрадення, привласнення, вимагання або заволодіння шляхом шахрайства чи зловживання службовим становищем) всупереч передбаченому законом порядку в результаті купівлі, обміну, привласнення знайденого, одержаного в подарунок, на відшкодування боргу тощо.

Апеляційний суд звертає увагу, що при вирішенні питання чи є незаконними придбання та зберігання вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), що в межах даного кримінального провадження інкриміновано обвинуваченому ОСОБА_10 , слід керуватися Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями металевими снарядами смертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року № 662; Положенням про дозвільну систему, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2012 року № 576; Постановою Верховної Ради України № 2471-ХІІ від 17.06.1992 р. Про право власності на окремі види майна, а також п.8 Прикінцевих та перехідних положень закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України Про національну поліцію за № 901-VІІІ від 23.12.2015 р.

Вказаними нормативно-правовими актами регламентовано спеціальний порядок поводження зі зброєю, зокрема її придбання, зберігання, використання.

Аналіз матеріалів кримінального принадження та досліджених судом апеляційної інстанції доказів дає підстави для висновку, що обвинувачений ОСОБА_10 , всупереч вимог вказаних вище нормативно правових актів, без передбаченого законом дозволу, зберігав за місцем свого проживання чотири одиниці вогнепальної зброї, які придбав, отримавши їх від ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 для відповідної їх налаштування (зі слів обвинуваченого та свідків - для налаштування оптичного прицілу).

Що стосується висновку суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_10 таких обов`язкових елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, як об`єкт, об`єктивна сторона та суб`єктивна сторона з урахуванням положень ст.43-1 КК України, апеляційний суд зазначає наступне.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо визначення обставин, що виключають кримінальну протиправність діяння та забезпечують бойовий імунітет в умовах дії воєнного стану» № 2124-IX від 15 березня 2022 року, яким доповнила інститут обставин, що виключають кримінальну протиправність діяння статтею 43-1 «Виконання обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України», що передбачає перелік діянь, які в умовах дії воєнного стану або в період збройного конфлікту не є кримінально протиправними.

Відповідно до ч.1 ст.43-1 КК України, яку застосував суд першої інстанції, не є кримінальним правопорушенням діяння (дія або бездіяльність), вчинене в умовах воєнного стану або в період збройного конфлікту та спрямоване на відсіч та стримування збройної агресії російської федерації або агресії іншої країни, якщо це заподіяло шкоду життю або здоров`ю особи, яка здійснює таку агресію, або заподіяло шкоду правоохоронюваним інтересам, за відсутності ознак катування чи застосування засобів ведення війни, заборонених міжнародним правом, інших порушень законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Системний аналіз вказаної правової норми свідчить про те, що законодавцем визначено критерії оцінки дій особи та відповідні умови, за яких діяння, передбачене КК України не визнається кримінальним правопорушенням.

Однією з таких умов є те, що дії особи в такому випадку повинні бути безпосередньо спрямовані на відсіч та стримування збройної агресії з метою усунення конкретної існуючої загрози.

В той же час, у Тернопільській області з часу введення воєнного стану не велися і не ведуться активні бойові дії під час яких є необхідність у застосуванні стрілецької, в даному випадку нарізної мисливської зброї, для того щоб стверджувати, що передача такої зброї в березні 2023 року підрозділам Збройних Сил України, навіть за умови підтвердження такої версії, була необхідна для підтримання обороноздатності держави та стримування збройної агресії російської федерації.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що КК України доповнений статтею 43-1 відповідно до Закону України Про внесення змін до Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо визначення обставин, що виключають кримінальну протиправність діяння та забезпечують бойовий імунітет в умовах дії воєнного стану № 2124-IX від 15.03.2022 року (надалі Закон № 2124-IX від 15.03.2022 р.).

Виходячи зі змісту Закону № 2124-ХІІ від 15.03.2022 р., ним визначено обставини, що виключають кримінальну протиправність діяння та забезпечують бойовий імунітет в умовах дії воєнного стану. Тобто, обставини, які виключають кримінальну протиправність діяння, це фактично обставини, які забезпечують бойовий імунітет в умовах воєнного стану.

Також Законом № 2124-ХІІ від 15.03.2022 р. доповнено статтю 1 Закону України Про оборону України визначенням терміну бойовий імунітет.

Згідно ст.1 Закону України Про оборону України бойовий імунітет звільнення військового командування, військовослужбовців, добровольців Сил територіальної оборони Збройних Сил України, працівників правоохоронних органів, які відповідно до своїх повноважень беруть участь в обороні України, осіб, визначених Законом України «Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України», від відповідальності, у тому числі кримінальної, за втрати особового складу, бойової техніки чи іншого військового майна, наслідки застосування збройної та іншої сили під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань з оборони України із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння), настання яких з урахуванням розумної обачності неможливо було передбачити при плануванні та виконанні таких дій (завдань) або які охоплюються виправданим ризиком, крім випадків порушення правил ведення війни або застосування збройної сили, визначених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

З цього визначення слідує, що змістом бойового імунітету є звільнення від відповідальності, у т. ч. кримінальної, вказаних вище суб`єктів; за обставин відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань з оборони України; із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння); за такі наслідки як втрати особового складу, бойової техніки чи іншого військового майна, наслідки застосування збройної та іншої сили.

Тому, в даному випадку, за обставин кримінального провадження, яке є предметом розгляду апеляційного суду, колегія суддів, жодним чином не заперечуючи виключної суспільної корисності діяльності обвинуваченого ОСОБА_10 щодо виконання робіт по налаштуванню зброї та його професійної допомоги військовим підрозділам, які стримують збройну агресію російської федерації, що встановлено судом першої інстанції, вважає, що придбання та зберігання вказаних вище чотирьох одиниць нарізної мисливської зброї за місцем його проживання, у даній конкретній ситуації не відповідали обстановці відсічі та стримування агресії, не охоплювались виправданим ризиком та бойовим імунітетом, у зв`язку з чим відсутні підстави стверджувати, що обвинувачений діяв у розумінні положень ч.1 ст.43-1 КК України.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про виправдання ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому стороною обвинувачення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, у мотивувальній частині вироку не навів аналізу доказів, наданих стороною обвинувачення, а лише описав їх та констатував факт безпідставності пред`явленого обвинувачення та виправдання ОСОБА_10 за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення.

Також слушними є доводи прокурора про недотримання судом першої інстанції вимог ст.ст.368, 374 КПК України, якими визначено питання, що вирішуються судом при ухваленні вироку.

Так, статтею 368 КПК України визначені питання, що вирішуються судом при ухваленні вироку. Перелік таких питань є чітко визначений і стосуються вони виключно рішення суду в межах кримінального провадження, яке було предметом його розгляду.

Згідно вимог статті 374 КПК України, якою регламентовано зміст вироку, у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд. У резолютивній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначаються: прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та його виправдання; рішення про закриття провадження щодо юридичної особи; рішення про поновлення в правах, обмежених під час кримінального провадження;рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили; рішення щодо речових доказів і документів; рішення щодо процесуальних витрат; строк і порядок набрання вироком законної сили та його оскарження; порядок отримання копій вироку та інші відомості.

Всупереч вказаних вимог закону, суд першої інстанції, не наводячи жодного обґрунтування у мотивувальній частині вироку, в резолютивній частині вироку ухвалив рішення звернутися до Президента України для вирішення питання про нагородження ОСОБА_10 орденом За заслуги, чим, на переконання апеляційного суду, вийшов за межі судового розгляду та повноважень суду першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з доводами прокурора, що вирішення такого питання під час судового розгляду кримінального провадження виходить за межі судового розгляду, які визначені приписами статті 337 КПК України, є невмотивованим, суперечить завданням та загальним засадам кримінального провадження, а також Порядку представлення до нагородження та вручення державних нагород України, затвердженого Указом Президента України від 19.02.2003 р. № 138/2003, у тому числі щодо суб`єктів, які можуть ініціювати представлення до нагородження, до яких суд першої інстанції не відноситься.

За наведених вище обставин, апеляційним судом встановлено невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішення, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою ухвалення місцевим судом необґрунтованого виправдувального вироку та, відповідно до п.2 ч.1 ст.409, п.1 ч.1, ч.2 ст. 411, п.п.1, 2 ч.1 ст.413 КПК України, є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.420 КПК України, у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ухвалює свій вирок.

Доводи сторони захисту про наявність підстав для закриття кримінального провадження на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України, про що адвокат ОСОБА_8 зазначив під час виступу в судових дебатах апеляційної інстанції, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, за змістом вказаної правової норми кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Відповідно до ч.1 ст.219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту повідомлення особі про підозру до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотанням про закриття кримінального провадження або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Згідно п.4 ч.3 ст.219 КПК України з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 листопада 2022 року за № 000271, зокрема з реєстру матеріалів досудового розслідування, ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, 15 серпня 2023 року.

25 та 26 вересня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_10 та його захисникам - адвокатам ОСОБА_9 і ОСОБА_8 надано доступ до матеріалів кримінального провадження, а 27 вересня 2023 року обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні надійшов на розгляд до Тернопільського міськрайонного суду.

Таким чином, підстав стверджувати про недотримання вимог ч.1 ст.219 КПК України і закриття у зв`язку з цим кримінального провадження на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України, як про це ставить питання сторона захисту, колегія суддів не вбачає.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що як в запереченні на апеляційну скаргу прокурора, так і під час апеляційного розгляду, під час якого в порядку ч.3 ст.404 КПК України повторно досліджувалися обставини, встановлені під час кримінального провадження, стороною захисту не наведено аргументованих доводів, які були б підставою для їх перевірки на предмет направлення до суду обвинувального акту поза межами строків досудового розслідування.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_10 , обставини якого відображені в обвинувальному акті у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000271 від 01.11.2022 р. знаходить своє підтвердження і тому його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.263 КК України як незаконне придбання та зберігання вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської) без передбаченого законом дозволу.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та виходить з того, що згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Домірність покарання за злочин є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

Вирішуючи питання про вид покарання, який необхідно призначити обвинуваченому ОСОБА_10 , колегія суддів враховує, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався; позитивно характеризується за місцем свого проживання, є особою пенсійного віку, а також його діяльність в період воєнного стану, яка полягає у високоефективному наданні допомоги військовим підрозділам Збройних Сил України щодо налаштування різних видів зброї, яку він виконує на безкоштовній основі та у максимально стислі терміни, про що свідчать численні подяки військових структур за волонтерську діяльність, спрямовану на допомогу військовослужбовцям ЗСУ для посилення обороноздатності держави.

Наведені обставини колегія суддів вважає такими, що пом`якшують покарання.

Обставин, які обтяжують покарання, у цьому кримінальному провадженні не встановлено.

На переконання колегії суддів, наведені вище обставини, які пом`якшують покарання, у сукупності з даними про особу обвинуваченого, є такими, що не свідчать про його суспільну небезпечність і настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що призначення обвинуваченому ОСОБА_10 навіть мінімального покарання в межах санкції статті обвинувачення було б явно недоцільним і несправедливим, а тому слід застосувати статтю 69 КК України і перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення і визначити таке покарання у виді штрафу.

Таке покарання, на думку колегії суддів, повністю узгоджуватиметься з критерієм справедливості, правову позицію щодо якого висловив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі N 1- 3/2004, зазначивши, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного та особою винного.

Також, враховуючи майновий стан обвинуваченого ОСОБА_10 , який є особою пенсійного віку, офіційно не працевлаштований і неодноразово виконував роботи по налаштуванню зброї військовим підрозділам ЗСУ на безоплатній основі, апеляційний суд вважає, що його, відповідно до ч.1 ст.119 КПК України, слід звільнити від сплати процесуальних витрат, пов`язаних з проведенням експертиз у даному кримінальному провадженні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 411, 413, 420 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 - задовольнити.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 квітня 2025 року відносно ОСОБА_10 скасувати.

Постановити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України і призначити йому покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу в розмір п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Звільнити ОСОБА_10 від сплати процесуальних витрат, пов`язаних з проведенням експертиз у кримінальному провадженні та компенсувати їх за рахунок коштів Державного бюджету України.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.03.2023 р. скасувати. Комбіновану мисливську гвинтівку «FORTUNA-SUHL», № НОМЕР_4 ; комбіновану мисливську гвинтівку «SIMSON SUHL», № НОМЕР_3 ; нарізну мисливську гвинтівку «REMINGTON», № НОМЕР_5 ; нарізну мисливську гвинтівку « НОМЕР_7 », № НОМЕР_1 ; нарізний карабін системи AR CALMULTI DB10 № НОМЕР_8 ; ноутбук марки HP повернути власникам.

На вирок може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді