КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

підозрюваного: ОСОБА_7

захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 з доповненнями на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09 червня 2025 року щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 28, частиною четвертою статті 426-1 КК України, у кримінальному провадженні №0000702 від 20 серпня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09 червня 2025 року старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задоволено.

Продовжено ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 07 серпня 2025 року.

Визначено ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 119 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що відповідно становить 360 332 000 гривень, у разі внесення якої він підлягає звільненню з-під варти.

Роз`яснено, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент до закінчення строку дії ухвали внести заставу у визначеному розмірі на відповідний рахунок ТУ ДСА в м. Києві та надати документ, що це підтверджує, слідчому, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні.

Отримувач ТУ ДСАУ в м. Києві

ЄДРПОУ банку: 26268059;

МФО 820172;

Банк одержувача: Державна казначейська служба України м. Києва.

р/р UA1012089.

У разі внесення застави зобов`язано підозрюваного ОСОБА_7 прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою, а також виконувати строком до 12 червня 2025 року наступні обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 КПК України: не відлучатися з м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками, перелік яких зобов`язати прокурора вручити ОСОБА_7 під підпис; здати на зберігання до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Роз`яснено, що з моменту внесення застави підозрюваний ОСОБА_7 уважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Строк дії ухвали визначено до 07 серпня 2025 року.

Не погоджуючись з указаною ухвалою захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою визначити ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, у вигляді домашнього арешту.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що під час судового розгляду клопотання слідчого про продовження тримання під вартою ОСОБА_7 слідчим суддею не було досліджено жодного доказу, який би підтвердив обґрунтованість підозри та наявність ризиків: переховуватись від органу досудового розслідування, суду; знищити або спотворити докази; незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, експертів, інших учасників у цьому кримінальному провадженні з метою надання недостовірних показань; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, про існування яких заявив прокурор.

Уважає, що з огляду на ту обставину, що останнім днем тримання під вартою ОСОБА_7 є 11 червня 2025 року, слідчий був зобов`язаний подати клопотання про продовження тримання під вартою до суду не пізніше 06 червня 2025 року, при цьому слідчим клопотання до суду було подано 09 червня 2025 року, тобто за три дні до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, чим порушено вимоги частини першої статті 199 КПК України.

Також зазначає, що слідчим суддею під час судового розгляду було встановлено відсутність виконання слідчим вимог пункту 3 частини третьої статті 184 КПК України та не вручення підозрюваному і його захисникам клопотання про продовження тримання під вартою, а також доказів, якими воно обґрунтовується, але не повернуто це клопотання, а навпаки було розглянуто.

Вказує, що слідчим суддею не взято до уваги заяву захисту про порушення права ОСОБА_7 на захист, хоча факт порушення було встановлено на підставі доказів, та здійснено розгляд клопотання про продовження тримання під вартою, без належного забезпечення права на захист, навпаки слідчим суддею нівельовано дане право та легалізовано протиправні дії сторони обвинувачення щодо його порушення.

На переконання захисника подані стороною обвинувачення матеріали кримінального провадження не містять доказів обставин вчинення ОСОБА_7 протиправних дій, що не містять ознаки складу злочину, передбаченого частиною четвертою статті 426-1 КК України, та він являється суб`єктом даного злочину, що вказує на відсутність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 та відсутність підстав продовження тримання його під вартою.

Посилається на те, що у клопотанні про продовження тримання під вартою ОСОБА_7 , обґрунтовуючи йому підозру, слідчий посилається на докази, в яких відсутні не тільки відомості про вчинення ОСОБА_7 дій, що містять ознаки наявності складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 426-1 КК України, а навіть відсутня згадка про ОСОБА_7 , відсутні докази перебування його на місці вчинення злочину 28 березня 2019 року приблизно о 23:00.

Зазначає, що з огляду на повідомлення про підозру ОСОБА_7 та клопотання про продовження йому запобіжного заходу, основним доказом, яким обґрунтовується підозра, являється протоколи огляду відео файлу під назвою «Т1» на флешнакопичувачі синього кольору з металевими вставками WIBRAND 32 GB, але в наданих до клопотання матеріалах кримінального провадження відсутні відомості, що підтверджують легальні шляхи його отримання та достовірність даного доказу і цей доказ не містить жодної інформації про ОСОБА_7 та вчинення ним дій, які містять склад інкримінованого йому злочину.

Протоколи негласних слідчих дій, на які посилається слідчий як на докази обґрунтування підозри ОСОБА_7 , вказують на примушування слідчим ОСОБА_7 до надання неправдивих показань щодо інших осіб, а повідомлення йому про підозру та застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з непомірною до сплати заставою вказує на здійснення примушування надати неправдиві показання шляхом психологічного катування, неналежного утримання під вартою, що являється порушенням статті 3 Європейської конвенції з прав людини.

Уважає, що ОСОБА_7 не являється суб`єктом інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки відповідно до висновку науково-правової експертизи Інституту держави і права ім. В.М. Корецького НАН України військовослужбовці Управління державної охорони не являються суб`єктами кримінального правопорушення, передбаченого статтею 426-1 КК України, та не несуть кримінальної відповідальності за даною статтею, так як відповідно до частини другої статті 401 КК України Управління державної охорони не є військовим формуванням згідно законодавства України.

На переконання сторони захисту, додані слідчим до клопотання матеріали досудового розслідування не містять жодного доказу, який би підтверджував наявність ризиків переховуватись від органу досудового розслідування, суду або його намагання знищити, спотворити, сховати докази, впливати на інших учасників, свідків, експертів.

Навпаки, дані матеріали, у тому числі протоколи за результатами проведення НСРД, містять відомості, що ОСОБА_7 не переховувався від органу досудового розслідування та не мав такого наміру, сумлінно виконував свої трудові та інші соціальні функції, планував подальше їх виконання; ОСОБА_7 виконував та виконує виключно функцію водія, тому в нього відсутні можливості впливати на свідків та інших підозрюваних, які за соціальним та службовим статусом значно вищі за нього; ОСОБА_7 позбавлений навіть гіпотетичної можливості впливати на експертів, так як до інформації про експертів, що здійснюють експертизи у кримінальному провадженні, має виключно керівник експертної установи, який визначає експертів, а тому дані експерта як слідчому, так і підозрюваним стають відомі вже після отримання висновку експерта за результатами проведеної експертизи.

Зауважує, що ОСОБА_7 прибув на виклик слідчого, не дивлячись на ту обставину, що даний виклик було складено з порушенням вимог пунктів 5, 7 частини першої статті 112 КПК України, так як в ній не зазначено процесуальний статус особи, що викликається, для здійснення якої саме слідчої (процесуальної) дії викликається особа; 12 березня 2025 року за місцем його проживання було здійснено обшук без ухвали суду у порядку частини третьої статті 233 КПК України, не виявлено речей та документів, які мають значення для даного кримінального провадження; відповідно до інформації Прикордонної служби України з моменту внесення відомостей про дане кримінальне провадження до ЄРДР по даний час ОСОБА_7 18 разів перетинав державний кордон України та повертався назад, що являється доказом відсутності у нього наміру переховуватись; відсутні докази застосування до ОСОБА_7 приводу у зв`язку з неявкою до органу дізнання, слідчого, прокурора, суду; відсутні докази того, що ОСОБА_7 притягувався до адміністративної відповідальності за злісне ухилення від явки до суду, прокурора, слідчого, органу дізнання, а також до кримінальної відповідальності за відмову від дачі показань або дачу завідомо неправдивих показань; відсутні докази протидії ОСОБА_7 розпорядженням і діяльності суду, працівників правоохоронних органів та притягнення у зв`язку з цим до кримінальної або адміністративної відповідальності; відсутні докази ухилення ОСОБА_7 від виконання будь-яких процесуальних рішень органу дізнання, слідчого, прокурора, суду.

Вказує, що слідчим суддею не враховано майнового стану підозрюваного ОСОБА_7 та можливість сплати застави, як альтернативи тримання під вартою у розмірі 119 000 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 360 332 000 гривень, являється непомірною для нього, вказує на порушення статті 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод.

Зауважує, що ОСОБА_7 мав та має єдину роботу, а саме в Управлінні державної служби охорони, сукупний дохід ОСОБА_7 та його родини за останні шість місяців склав 499 348,60 гривень, без урахування податків та зборів, за рахунок якого він утримує себе, дружину, дітей та батька, а тому сума застави у чотириста мільйонів являється непомірною для сплати та вказує на безальтернативність тримання під вартою.

Звертає увагу суду на те, що слідчим суддею не розглянуто можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Наголошує на тому, що відповідно до інформації, наданої Народним депутатом України ОСОБА_11 та Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини, ними зафіксовано порушення щодо підозрюваного ОСОБА_7 прав людини, що призвело до значного погіршення його стану здоров`я.

Погіршення стану здоров`я у ОСОБА_7 також підтверджується лікарями Київської міської медичної частини ФДУ «ЦОЗДКВС України» та довідками КНП «Центр ЕМД та МК» від 05 червня 2025 року та 06 травня 2025 року, які вказують на те, що підозрюваний перебуває у стані гіпертонічного кризу та потребує термінового медичного обстеження та лікування, оскільки дане захворювання являється небезпечним для життя.

У доповненнях до апеляційної скарги вказує на те, що у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, всупереч вимогам пункту 2 частини першої статті 372 КПК України, відсутні відомості про дослідження слідчим суддею матеріалів справи, якими обґрунтовується підозра, відсутнє зазначення встановлених судом обставин з посиланням на докази, які в сукупності вказують на вірогідність причетності ОСОБА_7 до вчиненого злочину.

А також, на думку захисника, мотивувальна частина рішення не містить викладу встановлених судом обставин наявності ризиків перешкоджання ОСОБА_7 здійсненню кримінального провадження з посиланням на докази, які вказують на необхідність тримання його під вартою та неможливість застосування до нього домашнього арешту, про застосування якого клопотав захист, що не відповідає вимогам пункту 2 частини першої статті 372 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 , його захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000702 від 20 серпня 2021 року за підозрою ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 426-1 КК України, ОСОБА_7 та ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 28, частиною четвертою статті 426-1 КК України, та за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 28, частиною першою статті 111, частиною третьою статті 15, частиною другою статті 28, частиною першою статті 438, частиною першою статті 438 КК України.

19 березня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 28, частиною четвертою статті 426-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20 березня 2025 року у справі №757/12993/25-к щодо підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 17 травня 2025 року з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави та можливими обов`язками.

Постановою Першого заступника Генерального прокурора ОСОБА_14 від 06 травня 2025 року строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 12 червня 2025 року.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 травня 2025 року у справі №757/22140/25-к строк тримання під вартою ОСОБА_7 продовжено до 12 червня 2025 року.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 06 червня 2025 року у справі №757/25811/25-к строк досудового розслідування продовжено до шести місяців, тобто до 12 вересня 2025 року.

09 червня 2025 року Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 , погоджене з прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні №0000702 про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09 червня 2025 року старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задоволено.

Продовжено ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 07 серпня 2025 року.

Визначено ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 119 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що відповідно становить 360 332 000 гривень, у разі внесення якої він підлягає звільненню з-під варти.

Роз`яснено, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент до закінчення строку дії ухвали внести заставу у визначеному розмірі на відповідний рахунок ТУ ДСА в м. Києві та надати документ, що це підтверджує, слідчому, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні.

Отримувач ТУ ДСАУ в м. Києві

ЄДРПОУ банку: 26268059;

МФО 820172;

Банк одержувача: Державна казначейська служба України м. Києва.

р/р UA1012089.

У разі внесення застави зобов`язано підозрюваного ОСОБА_7 прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою, а також виконувати строком до 12 червня 2025 року наступні обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 КПК України: не відлучатися з м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками, перелік яких зобов`язати прокурора вручити ОСОБА_7 під підпис; здати на зберігання до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Роз`яснено, що з моменту внесення застави підозрюваний ОСОБА_7 уважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Строк дії ухвали визначено до 07 серпня 2025 року.

З висновками слідчого судді, викладеними в оскаржуваній ухвалі, колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку статті 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно частини третьої статті 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

За змістом частини першої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях статей 177, 178, 183 КПК України.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала слідчого судді, яка переглядається, виходячи з тих обставин кримінального провадження, які існували на день її постановлення.

Так, під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується на даному етапі розслідування достатньою сукупністю даних, здобутих в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, які долучено до клопотання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 з інкримінованим йому кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами, сукупність яких дає підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення є обґрунтованою.

Слідчим суддею досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали слідчого судді про тримання ОСОБА_7 під вартою та встановлено, що до закінчення строку дії ухвали про продовження строку дії запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_7 необхідно провести значну кількість процесуальних дій, необхідність у проведенні яких виникне під час розслідування, спрямовані на встановлення обставин злочину та завершення досудового розслідування, а також внаслідок особливої складності провадження.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, колегія суддів уважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про те, що заявлені під час застосування та продовження вказаного запобіжного заходу ризики об`єктивно продовжують існувати та для їх запобігання необхідно продовжити останньому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Зокрема, наявні у матеріалах кримінального провадження докази і обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, експертів, інших учасників у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до вимог статті 178 КПК України у сукупності з вищезазначеними обставинами слідчий суддя врахував встановлення обґрунтованості підозри, продовження існування ризиків, тривалість та стійкість інкримінованої протиправної діяльності та її наслідки, тяжкість кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_7 , серйозний характер загрози для суспільного порядку протиправних діянь, їх тяжкість з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, дані про особу підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, у тому числі наявність в нього родини, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого, та не забезпечить виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

З урахуванням указаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені статтею 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

Даних, які б унеможливлювали подальше тримання ОСОБА_7 під вартою, матеріали судового провадження не містять та колегією суддів не встановлено.

Крім того, на переконання колегії суддів, слідчий суддя станом на день розгляду клопотання, у відповідності до вимог статей 182, 183 КПК України, враховуючи стадію кримінального провадження, серйозний характер загрози для суспільного порядку протиправних діянь, їх тяжкість з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, особу підозрюваного, його майновий стан, з урахуванням доводів сторони захисту, обґрунтовано вважав за можливе визначити альтернативну заставу у розмірі 119 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 360 332 000 грн, яка буде достатнім стримуючим засобом для належного виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та виконання завдань кримінального провадження.

З таким висновком погоджується і колегія суддів з огляду на те, що вказаний розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, такий запобіжний захід буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 . Підстав уважати його завідомо непомірним для підозрюваного колегія суддів не вбачає.

З огляду на вищезазначене, не заслуговують на увагу суду посилання сторони захисту на те, що слідчим суддею не враховано майнового стану підозрюваного ОСОБА_7 та можливість сплати застави, як альтернативи тримання під вартою у розмірі 119 000 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 360 332 000 гривень, являється непомірною для нього, вказує на порушення статті 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод.

З наведеного вбачається, що слідчим суддею враховано обставини справи у сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, у зв`язку з чим ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, у сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю злочину та його наслідками, є обґрунтованим, та підстав для обрання ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, або відмови у задоволенні клопотання слідчого колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри колегія суддів уважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 28, частиною четвертою статті 426-1 КК України.

Враховуючи те, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №12244/86, №12245/86, №12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у пункті 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13 листопада 2007 року Європейський Суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності із статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту статті 368 КПК України питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі, що подані стороною обвинувачення матеріали кримінального провадження не містять доказів обставин вчинення ОСОБА_7 протиправних дій, що не містять ознаки складу злочину, передбаченого частиною четвертою статті 426-1 КК України, та він являється суб`єктом даного злочину, що вказує на відсутність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 та відсутність підстав продовження тримання його під вартою; у клопотанні про продовження тримання під вартою ОСОБА_7 , обґрунтовуючи йому підозру, слідчий посилається на докази, в яких відсутні не тільки відомості про вчинення ОСОБА_7 дій, що містять ознаки наявності складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 426-1 КК України, а навіть відсутня згадка про ОСОБА_7 , відсутні докази перебування його на місці вчинення злочину 28 березня 2019 року приблизно о 23:00; з огляду на повідомлення про підозру ОСОБА_7 та клопотання про продовження йому запобіжного заходу, основним доказом, яким обґрунтовується підозра, являється протоколи огляду відео файлу під назвою «Т1» на флешнакопичувачі синього кольору з металевими вставками WIBRAND 32 GB, але в наданих до клопотання матеріалах кримінального провадження відсутні відомості, що підтверджують легальні шляхи його отримання та достовірність даного доказу і цей доказ не містить жодної інформації про ОСОБА_7 та вчинення ним дій, які містять склад інкримінованого йому злочину; протоколи негласних слідчих дій, на які посилається слідчий як на докази обґрунтування підозри ОСОБА_7 , вказують на примушування слідчим ОСОБА_7 до надання неправдивих показань щодо інших осіб, а повідомлення йому про підозру та застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з непомірною до сплати заставою вказує на здійснення примушування надати неправдиві показання шляхом психологічного катування, неналежного утримання під вартою, що являється порушенням статті 3 Європейської конвенції з прав людини; ОСОБА_7 не являється суб`єктом інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки відповідно до висновку науково-правової експертизи Інституту держави і права ім. В.М. Корецького НАН України військовослужбовці Управління державної охорони не являються суб`єктами кримінального правопорушення, передбаченого статтею 426-1 КК України, та не несуть кримінальної відповідальності за даною статтею, так як відповідно до частини другої статті 401 КК України Управління державної охорони не є військовим формуванням згідно законодавства України, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

На даному етапі провадження, слідчий суддя у відповідності до вимог процесуального закону обґрунтовано обмежився виключно питанням визначення причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення та дійшов висновку про вірогідність та достатність доказів його причетності для застосування обмежувальних заходів.

Сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для продовження щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Доводи захисника про те, що органом досудового розслідування не доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував дані про особу підозрюваного, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Матеріалами судового провадження, які були предметом дослідження судом першої інстанції, підтверджується існування ризиків переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, експертів, інших учасників у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними та такими, що ґрунтуються на припущеннях, оскільки доказів зменшення вказаних ризиків стороною захисту не надано.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_7 прибув на виклик слідчого, не дивлячись на ту обставину, що даний виклик було складено з порушенням вимог пунктів 5, 7 частини першої статті 112 КПК України, так як в ній не зазначено процесуальний статус особи, що викликається, для здійснення якої саме слідчої (процесуальної) дії викликається особа; 12 березня 2025 року за місцем його проживання було здійснено обшук без ухвали суду у порядку частини третьої статті 233 КПК України, не виявлено речей та документів, які мають значення для даного кримінального провадження; відповідно до інформації Прикордонної служби України з моменту внесення відомостей про дане кримінальне провадження до ЄРДР по даний час ОСОБА_7 18 разів перетинав державний кордон України та повертався назад, що являється доказом відсутності у нього наміру переховуватись; відсутні докази застосування до ОСОБА_15 приводу у зв`язку з неявкою до органу дізнання, слідчого, прокурора, суду; відсутні докази того, що ОСОБА_7 притягувався до адміністративної відповідальності за злісне ухилення від явки до суду, прокурора, слідчого, органу дізнання, а також до кримінальної відповідальності за відмову від дачі показань або дачу завідомо неправдивих показань; відсутні докази протидії ОСОБА_7 розпорядженням і діяльності суду, працівників правоохоронних органів та притягнення у зв`язку з цим до кримінальної або адміністративної відповідальності; відсутні докази ухилення ОСОБА_7 від виконання будь-яких процесуальних рішень органу дізнання, слідчого, прокурора, суду, не свідчать про зменшення існування ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, та не є достатньою підставою для обрання ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Посилання захисника на те, що останнім днем тримання під вартою ОСОБА_7 є 11 червня 2025 року, а тому слідчий був зобов`язаний подати клопотання про продовження тримання під вартою до суду не пізніше 06 червня 2025 року, проте подав клопотання до суду 09 червня 2025 року, тобто за три дні до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, чим порушено вимоги частини першої статті 199 КПК України, а також що слідчим суддею під час судового розгляду було встановлено відсутність виконання слідчим вимог пункту 3 частини третьої статті 184 КПК України та не вручення підозрюваному і його захисникам клопотання про продовження тримання під вартою, а також доказів, якими воно обґрунтовується, але не повернуто це клопотання, а навпаки було розглянуто, не є самостійною та безумовною підставою для скасування законної та обґрунтованої ухвали слідчого судді суду першої інстанції.

Крім того, колегією суддів в ході судового розгляду досліджено усі надані стороною захисту відомості про стан здоров`я підозрюваного та наявність у нього ряду захворювань, відомості про назви та перебіг яких містяться в матеріалах судової справи.

При цьому, надані відомості про стан здоров`я не можуть слугувати самостійною підставою для пом`якшення підозрюваному запобіжного заходу, оскільки стороною захисту не надано доказів про неможливість утримання підозрюваного під вартою та неможливість отримання ним необхідного лікування в умовах установи попереднього ув`язнення, як не надано і відомостей про те, що наявні та діагностовані у ОСОБА_7 захворювання відносяться до переліку хвороб, які несумісні із триманням під вартою.

Разом з тим, матеріалами, наданими стороною захисту, встановлено, що відповідно до інформації, наданої Народним депутатом України ОСОБА_11 та Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини, зафіксовано порушення щодо підозрюваного ОСОБА_7 прав людини, зокрема, що стосується матеріально-побутових умов камерного приміщення, неналежного рівня освітлення, забезпечення надання медичної допомоги.

Відповідно до частини першої статті 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

На підставі викладеного та зважаючи на надані захисником матеріали щодо встановлення факту порушення щодо підозрюваного ОСОБА_7 прав людини, колегія суддів уважає за необхідне зобов`язати прокурора першого відділу управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальному провадженні органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_16 перевірити матеріально-побутові умови камерного приміщення №327 у ДП «Київський слідчий ізолятор» щодо додержання вимог частини другої статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», а також вимоги щодо стандартів освітлення.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин у їх сукупності, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись статтями 176-178, 183, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 з доповненнями - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09 червня 2025 року - залишити без змін.

Зобов`язати прокурора першого відділу управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальному провадженні органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_16 перевірити матеріально-побутові умови камерного приміщення №327 у ДП «Київський слідчий ізолятор» щодо додержання вимог частини другої статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», а також вимоги щодо стандартів освітлення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4