Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

13 травня 2025 року м. Рівне

Справа № 570/2618/24

Провадження № 11-кп/4815/181/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7

потерпілого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000876 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , громадянина України, одруженого, працюючого в ТДВ "ПОЛІССЯ ХЛІБ", раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 03 липня 2024 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 03 липня 2024 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України - три роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 8330,08 грн. процесуальних витрат за проведення судових експертиз у кримінальному провадженні та вирішено питання щодо речових доказів і накладеного арешту на майно.

Як визнав доведеним суд, 29 березня 2024 р. приблизно о 21 год. 50 хв. ОСОБА_6 , керуючи технічно справним легковим автомобілем FORD FOCUS р.н. НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною автомобільної дороги Р-77 «Рівне - Тучин - Гоща - /Н-25/» на 9 км. + 175 м. в межах с. Нова Українка Рівненського району Рівненської області, в порушення п. 12.3 ПДР проявив неуважність до дорожньої обстановки, під час виникнення перешкоди для руху не вжив заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу, і допустив наїзд на ОСОБА_8 , який знаходився на проїзній частині.

У результаті ДТПОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

У поданих апеляційних скаргах:

Обвинувачений ОСОБА_6 , не погоджуючись із вироком суду, який, на його думку, ухвалений на припущеннях, просить його скасувати, а щодо обрання міри покарання призначити покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України без позбавлення права керування транспортними засобами.

Захисник - адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , покликаючись на проведення досудового розслідування і розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції без участі захисника обвинуваченого, який не заперечує своєї вини у скоєному кримінальному правопорушенні, вважає вирок суду незаконним в частині встановлення фактичних обставин справи. Рахує, що саме дії потерпілого, який знаходився в темну пору доби на проїжджій частині дороги в стані алкогольного сп`яніння, перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням ДТП та настанням негативних наслідків.

Доводить, що судом призначено надто суворе покарання без врахування даних про особу ОСОБА_6 , який раніше не притягувався ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності, позитивно характеризується, займається суспільно - корисною працею, має стаж водіння понад 30 років, на його утриманні знаходиться батько-пенсіонер, який має вади зору, та пом`якшуючих покарання обставин - щирого розкаяння і активного сприяння розкриттю злочину.

Просить вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 03 липня 2024 року скасувати, а при визначенні покарання обрати ОСОБА_6 покарання, в межах ст.ст. 69, 75 КК України без позбавлення волі та права керування транспортними засобами.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу потерпілий ОСОБА_8 вказує, що на момент ДТП в темну пору доби він знаходився на проїжджій частині дороги в стані сильного алкогольного сп`яніння, що зумовлювало його пересування в зігнутому стані, без очевидної видимості для учасників руху, в тому числі, і ОСОБА_6 , який добровільно відшкодував йому заподіяну шкоду.

Підтримує призначення ОСОБА_6 більш м`якого покарання, аніж позбавлення чи обмеження волі, без позбавлення права керування транспортними засобами.

До початку апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 , наголошуючи, як і в суді першої інстанції, на визнанні своєї вини, зазначив, що просить змінити вирок і призначити йому більш м`яке покарання, аніж призначено судом, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Позиція ОСОБА_6 підтримана і захисником - адвокатом ОСОБА_7 .

При апеляційному розгляді захисник та обвинувачений змінили свої апеляційні вимоги, посилаючись на ряд пом`якшуючих покарання обставин та особу ОСОБА_6 , який працює на об`єкті критичної інфраструктури вже понад 30 років та здійснює доставку хлібобулочної продукції, просять не позбавляти його волі, призначивши ОСОБА_6 покарання або у вигляді штрафу, або у виді виправних робіт за місцем його працевлаштування, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , який просить обрати йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді виправних робіт, або штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, з чим погоджується сторона захисту і потерпілий ОСОБА_8 , думку прокурора, яка вважає вирок законним і просить залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступного.

Винність ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, вказаних у вироку, підтверджена сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, яким судом дана правильна юридична оцінка, що не оспорюється ніким з учасників апеляційного розгляду.

За змістом ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справах про призначення судом більш м`якого покарання.

Так, у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Термін явно несправедливе покарання означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність, між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом і розміром покарання, та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, і ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Судами при обранні покарання повинні враховуватися, як загальні засади призначення покарання, відповідно до положень ст. 65 КК України, так і розяснення, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) „Про практику призначення судами кримінального покарання, згідно яких, судам, з урахуванням ступеня тяжкості злочину, даних про особу ( поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле ( зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї ( наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), матеріальний стан, тощо, належить обговорювати питання про призначення більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на грунті пияцтва та наркоманії, за наявності рецидиву злочину та у складі організованих груп, і менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочин, щиро розкаялися у вчиненому та активно сприяли розкриттю злочину, тощо.

Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Згідно постанови Верховного Суду від 29.05.2018 року, злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, належить до категорії двооб`єктивних злочинів, які одночасно посягають на приватні та публічні інтереси, однак, урахування думки потерпілого при призначенні покарання винуватому, є обов`язковим.

Як вбачається з вироку, при обранні покарання суд врахував ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_6 кримінального правопорушення, віднесеного законом до тяжких необережних злочинів, його наслідки, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, працевлаштований, добровільне відшкодування завданої шкоди, пом`якшуючі покарання обставини щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, і призначив ОСОБА_6 покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства з позбавленням права керування транспортними засобами.

Між тим, як слідує з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 вчинив ДТП з необережності, на момент якої перебував за кермом у тверезому стані, натомість, потерпілий знаходився на проїжджій частині дороги в темну пору доби в стані алкогольного сп`яніння, що не дозволяло йому, з його слів, пересуватися в повний зріст, і не оспорюється самим потерпілим в ході апеляційного розгляду.

При апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_6 , як і в суді першої інстанції, не заперечив своєї провини у скоєнні ДТП, щиро розкаюється і шкодує про вчинене.

Зазначає, що працює водієм на ТОВ «Поліссяхліб», це єдине джерело його доходу, водійський стаж складає 30 років і він раніше не вчиняв жодного кримінального чи адміністративного правопорушення.

Поведінка ОСОБА_6 , який вчинив даний злочин з необережності, будучи в тверезому стані, протягом досудового, судового слідства і по даний час свідчить про те, що каяття ОСОБА_6 є дійсно щирим, про що свідчить і добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілому, якого провідував у лікарні та забезпечував ліками.

В ході апеляційного розгляду потерпілий ОСОБА_8 , не заперечуючи недотримання ним ПДР для пішоходів - перебування в темну пору доби на проїжджій частині дороги в стані алкогольного сп`яніння, зазначив, що розкаяння ОСОБА_6 є щирим, він добровільно сплатив йому кошти на лікування, у вязку з чим просить обрати ОСОБА_6 більш м`яку міру покарання, аніж призначено судом, і не позбавляти права керування транспортними засобами.

Згідно тверджень прокурора, матеріали кримінального провадження негативних характеристик щодо ОСОБА_6 не містять.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 дійсно раніше не притягувався ні до кримінальної, ані до адміністративної відповідальності, на обліку з приводу наркоманії чи алкоголізму не перебуває, має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, та сім`ю, займається суспільно-корисною працею, у зв`язку з чим директором ТОВ Поліссяхліб подано письмове клопотання, в якому керівник просить не позбавляти та не обмежувати волі ОСОБА_6 , і не позбавляти його права керування транспортними засобами.

В обґрунтування клопотання, адресованого апеляційному суду ( т.2 а.с. 47), керівник ТОВ «Полісся хліб» зазначає, що ОСОБА_6 працює на посаді водія, підприємство визначено критично важливим у воєнний час, і належне виконання ОСОБА_6 своїх обов`язків з урахуванням суспільної потреби від його роботи, буде більш позитивно відображатися для суспільних потреб в цілому та його перевиховання в межах трудового колективу.

Відповідно до вимог ст. 69 КК України і роз`яснень п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 Про практику призначення судами кримінального покарання, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

При цьому, у кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і впливають на пом`якшення покарання.

Враховуючи, що ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, як за місцем проживання, так і за місцем праці, раніше жодних ДТП не вчиняв, щиро розкаюється у вчиненому, активно сприяв у розкритті кримінального правопорушення, добровільно відшкодував завдану потерпілому шкоду, про що свідчать належні та допустимі докази, наявні в матеріалах кримінального провадження, позицію потерпілого, який підтверджує наведені обставини, і клопоче про призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, аніж призначене судом, відсутність обтяжуючих покарання обставин, колегія суддів вважає, що вказані обставини у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, і слугують підставою для призначення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України більш м`якого покарання, аніж передбачене законом.

На думку колегії суддів, ОСОБА_6 з урахуванням клопотання трудового колективу та його роботи водієм на підприємстві критично-важливої інфраструктури у воєнний час, яка є єдиним джерелом заробітку, можливо призначити покарання у виді виправних робіт за місцем праці, однак, у максимальній межі тривалістю два роки та з максимальним відсотком відрахування заробітку щомісячно, без позбавлення права керування транспортними засобами, що буде слугувати, як виправленню обвинуваченого, запобіганню вчинення ним нових правопорушень, так і відповідати суспільній потребі від його праці в цілому.

Керуючись ст. ст. 404-405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги задовольнити частково.

Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 03 липня 2024 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.

Визнати ОСОБА_6 винним за ч. 2 ст. 286 КК України і призначити покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді двох років виправних робіт за місцем праці з відрахуванням в прибуток держави 20 % заробітку щомісячно.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення ухвали.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2