У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника - ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ужгород скаргу ОСОБА_4 на незаконне затримання, подане у порядку ст. 206 КПК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді із клопотанням на незаконне затримання, подане у порядку ст. 206 КПК України.

В обґрунтування скарги посилається на те, що ОСОБА_4 був затриманий о 18 год. 24.07.2025 року в місті Ужгород на вулиці, коли він їхав на велосипеді з роботи, його обігнав та перегородив дорогу автомобіль. З нього вийшли мінімум двоє чоловіків, один з них сказав, що вони з поліції і його звати ОСОБА_6 . Він наголосив на тому, що чоловік мусить поїхати з ними, щоб йому вручили повістку. Чоловік відмовився, показав довідку про те, що він Свідок ОСОБА_7 та запропонував, щоб вони самі на місці дали йому повістку. Але йому в цьому відмовили. Чоловік сказав, що хворіє дружина і він не може її залишити (ще з 2010 року діагноз депресивно-тривожний розлад, а зараз генералізований депресивно-тривожний розлад). Його примусово відвезли в ІНФОРМАЦІЯ_1 . В РТЦК, де його примусово та протиправно направили на ВЛК, ОСОБА_8 пройшов ВЛК формально, бо просив про дообстеження (у нього ревматоїдний артрит, був укус кліща (хвороба Лайма), постраждала також нервова система, регулярно підіймається високий тиск, який важко збити, також має діагноз аритмія. Лікарі були категоричні, тиснули, щоб підписав заключення, в якому було вказано, що він здоровий. Чоловік нічого не підписував. ОСОБА_8 вже майже 25 років є Свідком Єгови. Його релігійне сумління категорично забороняє участь у військовій службі та всьому, що з нею пов`язано. Він подавав заяву про заміну військової служби на альтернативну (невійськову) до адміністрації та ТЦК та СП. З собою він завжди мав оригінал і копії довідки про приналежність до релігійної організації Свідків ОСОБА_9 письмово заявив про відмову від проходження військової служби відповідно до статті 35 Конституції України, надав довідку від 28.07.2025 №8622 року, яка підтверджує його членство в релігійній організації Свідків Єгови, а також заявив про готовність проходити альтернативну (невійськову) службу, працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 продовжують його незаконно утримувати в приміщенні ТЦК, з метою примусити його добровільно поїхати до військової частини проти волі та релігійного сумління. Перебуваючи у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , чоловік ОСОБА_4 неодноразово усно та письмово повідомляв службовим особам зазначеного державного органу про те, що він належить до Релігійної організації Свідків Єгови в Україні, і його релігійні переконання не дозволяють йому проходити військову службу, а тому він не підлягає призову на військову службу за призовом по мобілізації та бажає скористатися правом на заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою, гарантованим йому ч. 4 ст. 35 Конституції України. З метою виконання своїх громадських обов`язків перед державою, він просив про те, щоб йому замінили спосіб виконання його обов`язків з військового на невійськовий і він міг би виконувати альтернативну (невійськову) службу, приносячи користь державі, однак службові особи ТЦК та СП відмовили йому у прийнятті та розгляді відповідного письмового звернення. Також, на підтвердження правдивості своїх релігійних переконань він пред`явив службовим особам ІНФОРМАЦІЯ_2 довідку про його приналежність до релігійної організації Свідків Єгови. В своїй заяві мій чоловік чітко пояснив, що не може поїхати до військової частини, оскільки його релігійні переконання не дозволяють йому одягати військову форму, приймати присягу, виконувати військові накази та інше. Однак його законне прохання службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 було проігноровано: чоловік додому з того часу не повернувся, попри релігійні переконання чоловіка ОСОБА_4 , гарантовані і не обмежені через військовий стан його конституційні права, та неодноразове особисте прохання направити на проходження альтернативної (невійськової служби), не зважаючи на категоричну та ясно виражену відмову від проходження військової служби з мотивів особистих релігійних переконань, службові особи ІНФОРМАЦІЯ_3 намагаються його мобілізувати та чоловіка ОСОБА_4 шляхом примусу позбавляють волі та направляють до військової частин. 24.07.2025 представником було подано заяву до поліції і повідомила про незаконне затримання чоловіка, а також просила скерувати наряд поліції, щоб вжити заходи із-за позбавлення волі працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 чоловіка. Навіть після цього його продовжують незаконно тримати на території вище вказаного ТЦК, і поліція не звільнила його.

На підставі наведеного, просить доставити ОСОБА_4 до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Постановити ухвалу, якою негайно звільнити з-під незаконного утримання ОСОБА_4 , який перебуває у приміщенні та/або на збірному пункті ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Представник ІНФОРМАЦІЯ_3 подав заяву про розгляд без їх участі, просив відмовити у задоволенні скарги. Зазначив,що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , 25.07.2025 р. призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період і відправлений у складі команди НОМЕР_1 , що підтверджується наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 25.07.2025 р. №М718 та поїменним списком від 25.07.2025 р. №361. Саме з цього моменту ОСОБА_4 , у відповідності до п. 4 ч.1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІ, є військовослужбовцем, а відтак ІНФОРМАЦІЯ_1 не має можливості виконати вимогу суду щодо його доставлення. На даний час тривають заходи щодо подальшого направлення військовослужбовця ОСОБА_4 до відповідної військової частини, що підтверджується поіменним списком від 10.08.2025 №514. Це виключає можливість його доставлення до Ужгородського міськрайонного суду для участі в судовому засіданні. ОСОБА_3 , як слідує з її звернення до суду, вказує на незаконне затримання і позбавлення волі. Разом з тим, належних доказі факту протиправного утримання чи позбавлення волі, а тим більше утримання під вартою не надано, що підтверджується змістом заяви в справі. Фактично має місце незгода скаржника із діями працівників РТЦК, пов`язаними з мобілізацією. Скаржник не є затриманою особою в розумінні кримінально процесуального законодавства, а тому повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються, просить відмовити у задоволенні скарги.

ОСОБА_3 в судовому засіданні просила задовольнити скаргу та звільнити ОСОБА_4 від незаконного утримання в ІНФОРМАЦІЯ_6 . Зазначила, що вже 26 років з чоловіком є свідками Єгови, у цей складний час підтримують ніших осіб, які повернулися з війни. Чоловік не ухиляється, а згоден проходити альтернативну службу. Сама з 2010 року не працює через ряд захворювань, син воює на фронті, має піклуватися про 78-річну матір, кошти вже закінчуються, а працювати повноцінно не може.

Адвокат ОСОБА_5 підтримала подану скаргу, зважаючи на вимоги ст.ст. 3, 8, 29, 55 Конституції України, практику ЄСПЛ. ОСОБА_4 неодноразово формував заяви про згоду на альтернативну службу. РТЦК та СП не можуть проти волі утримувати особу, зобов`язані звільнити такого.

Розглянувши вказане клопотання та дослідивши додані до нього матеріали, заслухавши учасників, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Згідно з витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №М718 від 25.07.2025 "Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період" призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період та відправлено до військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_4 .

Згідно поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані ІНФОРМАЦІЯ_1 і відправлені ускладі команди НОМЕР_1 у розпорядження командира НОМЕР_1 від 25.07.2025 в м. Самбір старший солдат ОСОБА_4 , 1973 року народження, придатний до військової служби.

Згідно поіменного списку від 10.08.2025 №514 військовозобов`язаних, які призвані ІНФОРМАЦІЯ_1 і відправлені ускладі команди НОМЕР_2 у розпорядження командира НОМЕР_2 11.08.2025 старший солдат ОСОБА_4 , 1973 року народження, придатний до військової служби.

Згідно із ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Згідно із ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Нормами ст. 208 КПК України встановлено виключні випадки, за наявності яких уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрюваного у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі, зокрема, якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин.

У відповідності до ч.ч. 2, 3 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

У відповідності до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані, зокрема, з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти СБ України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує політику у сфері цивільного захисту).

Згідно норм КПК України, службові (посадові) особи зазначеної військової частини, у тому числі територіального центру комплектування та соціальної підтримки не є правоохоронними органами чи органами державної влади, на яких покладено функцію затримання чи утримання осіб під вартою, а також службові чи посадові особи не є уповноваженими особами, що уповноважені затримати особу в рамках кримінальної юрисдикції в силу ст. 208 КПК України. Відтак ОСОБА_4 не є затриманою особою в розумінні кримінально-процесуального законодавства, а тому повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються. Протокол про затримання згідно вимог КПК України та КУпАП відносно ОСОБА_4 не складався згідно з поданими доказами.

Отже, законодавець чітко визначив, що постановлення слідчим суддею ухвали щодо негайного звільнення з-під варти особи, яка позбавлена свободи, здійснюється лише в тому разі, якщо отримані слідчим суддею відомості створять у нього обґрунтовану підозру про те, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

Слідчий суддя констатує, що призов громадянина на військову службу під час мобілізації не є позбавленням особи права на свободу, а є обов`язком громадянина України на захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, передбачений ст. 65 Конституції України.

Згідно наданої довідки представником скаржника, судом стало відомо, що ОСОБА_4 перебуває у громадській організації «Свідки Єгови», яка згідно тверджень представника унеможливлює можливість проходження військової служби ОСОБА_4 в міру своїх релігійних переконань.

Верховний Суд у своїй постанові №601/2491/22 від 12.06.2024 наголосив, що жодні релігійні переконання не можуть бути підставою для ухилення громадянина України, визнаного придатним до військової служби, від мобілізації з метою виконання свого конституційного обов`язку із захисту територіальної цілісності та суверенітету держави від військової агресії з боку іноземної країни.

У постанові Верховного Суду №344/12021/22 від 02.05.2024 було відмічено, що особа має право відмовитися від проходження від військової служби навіть в період мобілізації, однак людина має продемонструвати наявність у неї відповідних глибоких, щирих та послідовних релігійних переконань певними даними, крім власних слів і тверджень близьких осіб (інформацією про публічні висловлювання у минулому такої світоглядної позиції, участь у суспільних рухах пацифістської спрямованості тощо).

Слідчий суддя звертає увагу, що строкова військова служба та військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період це два самостійні види військової служби і Законом України «Про альтернативну (невійськову) службу» альтернативна служба запроваджується замість проходження саме строкової військової служби, тобто заміна військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період на альтернативну (невійськову) службу, цим Законом не встановлена.

Україна запровадила альтернативи військовій службі у мирний час і громадяни України можуть безперешкодно ними скористатися. Проте у воєнний час, під час мобілізації і оборонної війни обов`язок захисту України, яка зазнала агресивного нападу з боку Російської Федерації, покладається на всіх громадян України незалежно від їхнього віросповідання (постанова ККС ВС від 15 квітня 2025 року у справі № 573/406/24).

Аналіз статті 206 КПК України передбачає як незаконне затримання особи - тримання особи під вартою, позбавлення свободи без судового рішення, або не звільнення з під варти після внесення застави.

За наслідками розгляду скарги, факт незаконного позбавлення свободи ОСОБА_4 за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, не знайшов свого підтвердження на підставі поданих доказів.

Інші доводи ОСОБА_3 , які викладенні у скарзі, адвоката не підтвердженні доказами, а тому в задоволенні скарги, поданої в інтересах ОСОБА_4 в порядку ст. 206 КПК України на незаконне затримання, слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 206, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_4 на незаконне затримання, подане у порядку ст. 206 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 15.08.2025.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1