УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року

м. Київ

справа № 715/1379/23

провадження № 51 - 1420 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_4 на вирок Чернівецького апеляційного суду від 15 січня 2025 року щодо ОСОБА_5 ,

встановив:

Вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 16 вересня 2024 року ОСОБА_5 визнано винною та засуджено за ст. 332 ч. 3 КК України до покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати посади в митних органах на строк 3 роки. На підставі ст. 54 КК України ОСОБА_5 позбавлена спеціального звання інспектора митної служби І-го рангу.

Вироком Чернівецького апеляційного суду від 15 січня 2025 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_5 залишено без задоволення, апеляційну скаргу прокурора задоволено частково, вищезазначений вирок місцевого суду скасовано в частині призначення покарання. ОСОБА_5 призначено покарання за ст. 332 ч. 3, ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання та встановлено іспитовий строк тривалістю 3 роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а в решті вирок суду залишено без зміни.

Проте, скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК України, а тому колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення

її без руху на підставі ст. 429 ч. 1 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 427 ч. 2 п. 4 КПК України у касаційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того,

у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа,

яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону,

що є підставами для скасування або зміни судових рішень, і які, на її думку, допущені судом при його винесенні, навести конкретні докази і аргументи

в обґрунтування кожної позиції.

Так, прокурор у своїй скарзі, хоч і вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженої, проте в порушення вимог ст. 427 ч. 2 п. 4 КПК України не наводить доводи на обґрунтування цього відповідно до положень ст. 438 ч. 1, статей 413, 414 цього Кодексу.

У поданій скарзі прокурор також не зазначає в чому полягає незаконність вироку апеляційного суду в силу ст. 420 КПК України, які конкретно порушення закону,

на його думку, було допущено цим судом, які доводи апеляційної скарги прокурора суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив.

Також в порушення вимог ст. 427 ч. 6 КПК України до касаційної скарги

не додано копії додатків до неї в кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження (не вистачає

5 копій судового рішення, що оскаржується).

Вказані недоліки перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Керуючись ст. 429 ч. 1 КПК України, Верховний Суд

постановив:

Залишити касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 без руху.

Встановити прокурору ОСОБА_4 п`ятиденний строк

для усунення зазначених недоліків з дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3