ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року

м. Київ

справа № 753/16003/23

провадження № 51-4279 км 24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001460 від 27 листопада 2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_8 на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року.

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 21 грудня 2023 року ОСОБА_7 було засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

За обставин, детально наведених у вироку, ОСОБА_7 було визнано винуватим у незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту: особливо небезпечного наркотичного засобу, особливо небезпечної психотропної речовини, особливо небезпечної психотропної речовини у великих розмірах та психотропної речовини, обіг якої обмежений у великих розмірах (ч. 2 ст. 307 КК України), з огляду на таке.

ОСОБА_7 у не встановлені досудовим розслідуванням день, час, місці та спосіб придбав у не встановленої слідством особи особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, - канабіс та надалі розпочав зберігати його з метою збуту шляхом надсилання за допомогою послуг таксі ТОВ «ТТ Уклон».

Згодом ОСОБА_7 16 червня 2023 року приблизно о 18:10, перебуваючи неподалік будинку № 7/15 на вул. Анни Ахматової в м. Києві, з метою збуту наркотичного засобу замовив за допомогою мобільного додатка «Uklon» автомобіль служби таксі ТОВ «ТТ Уклон», а після прибуття автомобіля марки «Кіа» (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ) передав водієві ОСОБА_9 дві картонні коробки з написами «АДРЕСА_2 НОМЕР_2» і «АДРЕСА_3 НОМЕР_3» для їх доставки за вказаними адресами наркозалежним особам.

Після цього 16 червня 2023 року приблизно о 18:25 ОСОБА_9 зателефонував на лінію «102» та повідомив про факт передачі йому згаданих картонних коробок, унаслідок чого того ж дня в період з 21:22 по 21:31 працівники поліції провели огляд зазначеного вище транспортного засобу, під час якого було вилучено вказані картонні коробки, де виявлено полімерні пакети з особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, - канабісом масою 13,44 г та 8,96 г відповідно, які ОСОБА_7 умисно, незаконно, протиправно, з корисливих мотивів, усупереч вимогам закону придбав і зберігав з метою подальшого збуту.

Крім того, ОСОБА_7 у не встановлені досудовим розслідуванням день, час, місці та спосіб придбав особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, - канабіс, плодові тіла грибів, що містять псилоцин і належать до особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено, психотропну речовину, обіг якої обмежено, - амфетамін, які, тримаючи при собі, переніс за адресою: АДРЕСА_1 , у такий спосіб розпочав зберігати особливо небезпечний наркотичний засіб та психотропні речовини за місцем свого проживання з метою подальшого збуту.

Далі 10 липня 2023 року в період з 18:12 по 21:33 в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 було виявлено та вилучено:

- речовину зеленого кольору рослинного походження, що є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, - канабіс масою 385,645 г;

- речовини сіро-коричневого кольору рослинного походження, які є плодовими тілами грибів, що містять псилоцин, який належить до особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено, масою 36,60 г, що є великим розміром;

- порошкоподібні речовини та нашарування порошкоподібних речовин, які містять психотропну речовину, обіг якої обмежено, - амфетамін, масою 6,550 г, що є великим розміром,

які ОСОБА_7 умисно, незаконно, протиправно, з корисливих мотивів, усупереч вимогам закону придбав і зберігав з метою подальшого збуту.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 червня 2024 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.

Вимоги, викладені в касаційних скаргах, та узагальнені доводи осіб, які їх подали

У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_8 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину й особі засудженого через м`якість, просить ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Водночас стверджує, що цей суд усупереч положенням статей 370, 419 КПК України у своєму рішенні не навів переконливих мотивів можливості застосування до ОСОБА_7 норм ст. 69 КК України.

На обґрунтування своїх доводів прокурор указує, що суд апеляційної інстанції, погоджуючись із висновками місцевого суду, не врахував:

- тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії тяжких злочинів;

- даних про особу обвинуваченого, зокрема того, що останній працездатний, проте непрацевлаштований та існував за рахунок незаконного збуту психотропних речовин і наркотичних засобів, що підтверджується їх кількістю, яку було вилучено під час обшуку за його місцем проживання.

З огляду на зазначене вище прокурор уважає, що призначене ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України не відповідає своїй меті, оскільки не свідчить про можливість виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Разом з тим, не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, сторона обвинувачення вказує на неможливість урахування під час призначення обвинуваченому покарання та застосування до нього положень статей 69, 75 КК України одних і тих самих обставин.

Крім того, прокурор, посилаючись на зміст постанови Кабінету Міністрів України від 24 травня 2024 року № 653, наполягає на перекваліфікації дій ОСОБА_7 за епізодами незаконного придбання, зберігання з метою збуту та збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, - канабісу та особливо небезпечної психотропної речовини, - тетрагідроканабінолу.

Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу прокурора не надходило.

Позиції інших учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримала касаційну скаргу прокурора ОСОБА_8 лише в частині застосування до ОСОБА_7 положень статей 69, 75 КК України.

Захисник ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення касаційної скарги прокурора, просив ухвалу суду апеляційної інстанції залишити без зміни, а подану касаційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та наведені в касаційній скарзі прокурора доводи, колегія суддів дійшла висновку, що ця скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Мотиви Суду

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПКУкраїни підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України від 24 травня 2024 року № 653, указує на необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_7 у частині епізодів незаконного придбання, зберігання з метою збуту та збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, - канабісу та особливо небезпечної психотропної речовини, - тетрагідроканабінолу.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та наведені доводи сторони обвинувачення, колегія суддів дійшла таких висновків.

16 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 21 грудня 2023 року № 3528-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо державного регулювання обігу рослин роду коноплі (Cannabis) для використання у навчальних цілях, освітній, науковій та науково-технічній діяльності, виробництва наркотичних засобів, психотропних речовин та лікарських засобів з метою розширення доступу пацієнтів до необхідного лікування».

Положеннями вказаного Закону рекомендовано Кабінету Міністрів України внести зміни до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770.

На виконання цих вимог згаданого закону постановою Кабінету Міністрів України від 24 травня 2024 року № 653 «Про внесення змін до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», яка набрала чинності 16 серпня 2024 року, унесено зміни до вказаного вище Переліку, зокрема таблиці І у списку № 1 виключено таку позицію: «Канабіс, смола канабісу, екстракти і настойки канабісу», а в таблиці ІІ у списку № 1 назву викладено в такій редакції: «Список № 1 Наркотичні засоби та рослини, обіг яких обмежено» та доповнено позицією: «Канабіс, смола канабісу, екстракти і настойки канабісу».

Водночас, як видно з вироку, ОСОБА_7 вчинив інкримінований йому злочин, передбачений ч. 2 ст. 307 КК України, у період із 16 червня по 10 липня 2023 року, тобто до набрання наведеним вище Законом чинності.

Згідно із правовим висновком, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 24 лютого 2025 року у справі № 552/4770/19 (провадження № 51-1524 кмо 24), зміни, унесені постановою Кабінету Міністрів України від 24 травня 2024 року № 653 до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770, не є змінами до закону України про кримінальну відповідальність і відповідно до ст. 5 КК України та ст. 58 Конституції України не мають зворотної дії в часі.

Ураховуючи зазначене вище, колегія суддів не бачить підстав для задоволення касаційної скарги прокурора в частині перекваліфікації дій засудженого ОСОБА_7 з огляду на зміст постанови Кабінету Міністрів України від 24 травня 2024 року № 653.

Доводи касаційної скарги прокурора про безпідставне застосування під час призначення ОСОБА_7 покарання положень, передбачених ст. 69 КК України, і невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого через м`якість, на переконання колегії суддів, є необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. З огляду на принципи співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Під час вибору заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

За приписами ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд, визначаючи ОСОБА_7 вид та міру покарання, урахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке належить до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується, молодого віку (34 роки), має місце проживання в м. Києві, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 , згідно з п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України місцевий суд визнав щире каяття, зважаючи на те, що обвинувачений ще під час досудового розслідування визнав свою винуватість і підтвердив це під час судового розгляду, розкаюючись у вчиненому.

Крім того, місцевий суд, посилаючись на те, що в обвинуваченого ОСОБА_7 залишилася заборгованість за кредитом матері ОСОБА_11 , яку після її смерті він мав виплачувати, з огляду на положення п. 5 ч. 1 ст. 66 КК України визнав обставиною, що пом`якшує покарання, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставин.

Обставин, які обтяжують обвинуваченому покарання, місцевий суд не встановив.

З огляду на зазначене суд першої інстанції вказав, що наведені обставини є свідченням належної та законослухняної передкримінальної поведінки обвинуваченого, а усвідомлення ним протиправності своєї злочинної поведінки, дієве каяття у вчиненому, неофіційна робота вантажником після вчинення злочину, намір вступити до лав Збройних Сил України, збіг тяжких життєвих обставин дають підстави для висновку, що індивідуальна тяжкість вчиненого є нижчою від типової тяжкості злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Таким чином, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь вчиненого кримінального правопорушення, місцевий суд дійшов переконання про можливість, згідно з ч. 1 ст. 69 КК України призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України нижче від найнижчої межі, установленої в санкції цієї статті у виді позбавлення волі. Водночас суд зауважив, що саме таке покарання буде пропорційним (у контексті п. 38 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ізмайлов проти Росії»), необхідним, справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а також відповідатиме принципу індивідуалізації кримінального покарання.

З такою позицією суду першої інстанції погодився і суд апеляційної інстанції.

Так, переглядаючи вирок у частині призначеного ОСОБА_7 покарання в порядку апеляційної процедури за апеляційною скаргою прокурора, суд апеляційної інстанції, урахувавши тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого (які наведено в рішенні суду першої інстанції), а також наявність кількох обставин, які пом`якшують ОСОБА_7 покарання, та відсутність обставин, які його обтяжують, зазначив, що наведене з огляду на зміст рішення суду першої інстанції істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, що у свою чергу свідчить про доцільність призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України.

Стосовно доводів прокурора про те, що ОСОБА_7 непрацевлаштований та існував за рахунок незаконного збуту наркотичних і психотропних речовин, колегія суддів зауважує, що така позиція сторони обвинувачення, відповідно до змісту вироку місцевого суду (зокрема в частині того, що обвинувачений неофіційно працює вантажником, що також не заперечується у касаційній скарзі) та враховані судами попередніх інстанцій дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, передбачених ст. 66 КК України і відсутність обставин, визначених ст. 67 КК України, у цілому не спростовують наведених в оскаржуваних судових рішеннях тверджень щодо призначеного ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Ураховуючи вказане, колегія суддів дійшла переконання, що висновки судів попередніх інстанцій про можливість призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 цього Кодексу базуються на вимогах закону, є вмотивованими та обґрунтованими.

Отже, Верховний Суд уважає, що призначене ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів, справедливим та таким, що не суперечить ст. 65 КК України. Таке покарання з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність та принципами співмірності й індивідуалізації, відповідає основній його меті як заходу примусу, а тому касаційна скарга прокурора в цій частині задоволенню не підлягає.

Що стосується доводів сторони обвинувачення про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень його ст. 75 КК України, то колегія суддів уважає за необхідне зазначити таке.

Згідно із ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч. 3 ст. 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Тож, під час вирішення питання про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та звільнення його від відбування покарання з випробуванням беруться до уваги тяжкість злочину, особа винного та інші обставини справи.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд, застосовуючи до ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України, виходив з того, що обвинувачений активно сприяв у розкритті вперше вчиненого кримінального правопорушення, критично оцінює свою злочинну поведінку та зобов`язується стати на шлях виправлення, інтегрований в суспільство, що підтверджувалося наявністю місця проживання, середньої освіти, сім`ї, малолітньої доньки й доньки його дружини від іншого шлюбу.

Водночас, беручи до уваги наведене, суд першої інстанції зауважив, що вид і міра призначеного ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України є домірними вчиненому злочину й перебувають у справедливому співвідношенні з тяжкістю кримінального правопорушення, обставинами його скоєння та особою обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції, посилаючись на обґрунтованість позиції місцевого суду в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, серед іншого, урахував дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, характеризується позитивно, є особою молодого віку, має постійне місце проживання в м. Києві, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Разом з тим, зважаючи на вказане, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням принципу індивідуалізації покарання свідчать про законність висновків суду першої інстанції щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та необґрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора в цій частині.

На переконання колегії суддів, таке рішення суду апеляційної інстанції в цілому є обґрунтованим і вмотивованим.

Крім того, до початку касаційного розгляду на адресу Суду захисник ОСОБА_6 направив для долучення лист начальника Дарницького районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області, копію витягу з наказу командира військової частини від 25 листопада 2024 року № 336, копію витягу з наказу командира військової частини від 26 листопада 2024 року № 344, зі змісту яких видно, що ОСОБА_7 закінчив навчання за програмою базової загальновійськової підготовки для бойових військових частин та був переміщений розпорядженням Генерального штабу Збройних Сил України в розпорядження окремої десантно штурмової бригади десантно-штурмових військ Збройних Сил України.

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні не заперечувала щодо достовірності відомостей, зазначених у цих документах.

Отже з огляду на збройну агресію росії проти України, обставини, які склалися внаслідок воєнних дій на території нашої держави, а також з урахуванням згаданих вище даних про особу ОСОБА_7 , доводи касаційної скарги прокурора щодо тяжкості вчиненого засудженим злочину та встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, зокрема й стосовно кількості вилучених під час обшуку за його місцем проживання наркотичних і психотропних речовин, на думку колегії суддів, у цілому не спростовують обґрунтованості указаних висновків судів щодо застосування до засудженого положень ст. 75 КК України.

Ураховуючи зазначене, Верховний Суд уважає, що застосування до ОСОБА_7 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням у цьому випадку відповідає принципам законності та справедливості, а тому звільнення засудженого від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з установленням іспитового строку є достатнім і необхідним для виправлення останнього без відбування реального покарання.

Стосовно посилань у касаційній скарзі прокурора на те, що суди попередніх інстанцій під час застосування до обвинуваченого положень, передбачених статтями 69, 75 КК України, урахували одні і ті самі обставини, Суд зауважує таке.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, суди попередніх інстанцій, призначаючи ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 307 КК України, відповідно до вимог статей 65, 69 КК України врахували тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (обставин, які обтяжують обвинуваченому покарання, суди не установили). Водночас, обґрунтовуючи свої висновки щодо звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з-поміж іншого, суди також врахували дані про особу обвинуваченого, як того вимагають положення ст. 75 КК України.

За таких обставин, на думку Верховного Суду, суди попередніх інстанцій, застосовуючи до ОСОБА_7 положення статей 69, 75 КК України, дотрималися вимог, передбачених цими нормами кримінального закону, а тому касаційна скарга прокурора в цій частині задоволенню не підлягає.

На переконання колегії суддів, суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок місцевого суду в порядку апеляційної процедури, у цілому дав належну оцінку викладеним в апеляційній скарзі сторони обвинувачення доводам, ретельно їх перевірив та обґрунтовано залишив без задоволення, належним чином мотивувавши своє рішення. При цьому підстав, які б свідчили про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень, передбачених статями 69, 75 КК України, чи будь-яких інших порушень норм матеріального і процесуального права, про що прокурор указував у своїй апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції не встановив.

Тож істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що, як наголошує сторона обвинувачення, виразилося в не наведенні судом апеляційної інстанції переконливих мотивів свого рішення, у ході касаційного розгляду не встановлено.

Ураховуючи зазначене, Верховний Суд уважає, що ухвала суду апеляційної інстанції в цілому відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Отже, оскільки кримінальний закон застосовано правильно, тих істотних порушень, які б перешкодили суду ухвалити законне й обґрунтоване рішення, не встановлено, а призначене засудженому ОСОБА_7 покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його особі, то касаційну скаргу прокурора необхідно залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду - без зміни.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року стосовно засудженого ОСОБА_7 - без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3