У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/895/25

№ 1-кп/183/1343/25

22 травня 2025 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження за 0000418 від 29.05.2021 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянки України, депутат Новомосковської міської ради VIII скликання, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки с. Світлогірське Кобиляцького району Полтавської області, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

в с т а н о в и в :

До Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за фактом вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України.

Прокурор вважає необхідним призначити кримінальне провадження до розгляду, оскільки підстав для закриття провадження немає.

Обвинувачені та їх не заперечували проти призначення обвинувального акту до судового розгляду.

Представник потерпілого не заперечував також не заперечував проти призначення обвинувального акту до судового розгляду.

Дослідивши обвинувальний акт, суд вважає його таким, що відповідає вимогам КПК України, підстав для закриття провадження немає.

Суд вислухавши думку учасників процесу, вважає можливим призначити провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за участю учасників процесу.

Окрім цього, прокурор в судовому засіданні заявила клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту ОСОБА_6 , у вигляді домашнього арешту ОСОБА_3 .

Захисник заперечив проти задоволення клопотання прокурора відносно ОСОБА_6 , повідомив суду, що ризики відсутні, просив змінити запобіжний захід обвинуваченій з цілодобового домашнього арешту на домашній арешт із забороною залишати житло в нічний період доби.

Обвинувачена підтримала думку захисника.

Представник потерпілого підтримав клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Вислухавши думку учасників судового процесу, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ухвалою суду від 31.03.2025 до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд, за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у рішеннях «Ігнатов проти України» від 15.12.2016, «Наконечний та інші проти України» від 11.01.2018, «Міхайлов та інші проти України» від 11.01.2018 вказав, що, продовжуючи тримання заявника під вартою та відмовляючи у задоволенні його клопотань про звільнення, національні суди здебільшого посилались на аналогічні підстави, наведені при його затриманні, та не додавали жодних нових деталей. Крім того, на жодному етапі національні суди не розглядали можливості застосування альтернативних запобіжних заходів. З огляду на це, а також на свою попередню практику у справах проти України, Європейський суд встановив порушення пункту 3 статті 5 Конвенції.

В судовому засіданні встановлено, що обвинувачена ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України, яке передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до дванадцяти років, що відповідно до практики СЄПЛ є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування від суду, тому суд приходить до переконання, що наразі продовжує існувати ризик переховування обвинуваченої від органів прокуратури та суду.

Крім того, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 190, який відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжкого злочину.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганням спробам, у тому числі: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків або потерпілого; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.

Суд вважає, що обраний запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_6 у вигляді цілодобового домашнього арешту необхідно продовжити, оскільки ризики, передбачені ст.177 КПК України, що були підставою для застосування щодо обвинуваченої такого запобіжного заходу, не зменшилися та не перестали існувати.

Щодо клопотання захисника обвинуваченої про зміну запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на домашній арешт із забороною залишати житло в нічний період доби, суд вважає, що обмежений домашній арешт на певний час доби не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченій ОСОБА_6 , тому у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу необхідно відмовити.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченій ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту підлягає задоволенню.

Крім того, судом встановлено, що ухвалою суду від 31.03.2025 до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд, за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у рішеннях «Ігнатов проти України» від 15.12.2016, «Наконечний та інші проти України» від 11.01.2018, «Міхайлов та інші проти України» від 11.01.2018 вказав, що, продовжуючи тримання заявника під вартою та відмовляючи у задоволенні його клопотань про звільнення, національні суди здебільшого посилались на аналогічні підстави, наведені при його затриманні, та не додавали жодних нових деталей. Крім того, на жодному етапі національні суди не розглядали можливості застосування альтернативних запобіжних заходів. З огляду на це, а також на свою попередню практику у справах проти України, Європейський суд встановив порушення пункту 3 статті 5 Конвенції.

В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України, яке передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до дванадцяти років, що відповідно до практики СЄПЛ є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування від суду, тому суд приходить до переконання, що наразі продовжує існувати ризик переховування обвинуваченої від органів прокуратури та суду.

Крім того, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 190, який відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжкого злочину.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганням спробам, у тому числі: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків або потерпілого; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.

Суд вважає, що обраний запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді домашнього арешту необхідно продовжити, оскільки ризики, передбачені ст.177 КПК України, що були підставою для застосування щодо обвинуваченого такого запобіжного заходу, не зменшилися та не перестали існувати.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Представником Самарівського міської ради до початку судового розгляду подано цивільний позов про відшкодування майнової шкоди завданої злочином обвинуваченими, який відповідає вимогам, встановленим статтями 175, 177 ЦПК України, тому його необхідно прийняти до розгляду, долучити до матеріалів кримінального провадження та розглядати разом з обвинувальним актом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 315, 331, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Призначити обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України, до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 22 травня 2025 року о 12.45 годині в залі судового засідання Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області за участю учасників процесу.

Цивільний позов Самарівської міської ради про відшкодування майнової шкоди завданої злочином - розглядати разом з обвинувальним актом.

Обвинуваченій у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_6 , продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту по 18 липня 2025 року включно, з можливістю реалізації права обвинуваченої на одержання необхідної медичної допомоги без додаткового дозволу суду.

Обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_3 , продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту по 18 липня 2025 року включно, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , з 22.00 години по 06.00 годину наступного дня.

Продовжити дію покладених раніше на обвинуваченого ОСОБА_3 таких обов`язків:

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

-не залишати межі Дніпропетровської області без дозволу суду.

Копію ухвали направити до Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області для виконання.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора в даному кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1