ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1362/25 Справа № 191/3297/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (приймає участь в режимі

відеоконференції),

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0000623 за апеляційними скаргами прокурора Синельниківської окружної прокуратури, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2023 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в с. Луківці Вижницького району Чернівецької області, громадянка України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі та в доповненні до апеляційної скарги прокурор просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання: - за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років; - за ч. 2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць без конфіскації майна; на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць без конфіскації майна; в іншій частині вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції на підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно призначив ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць та одночасно звільнив її від призначеного покарання з іспитовим строком, що є порушенням вимог ч.1 ст.75 КК України, відповідно до якої звільнення від відбування покарання з випробуванням можливе за умови якщо строк призначеного покарання не більше 5 років.

Також вказує на те, що ч.2 ст.289 КК України передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна або без такої, однак суд в порушення вимог ст. 371, 374 КПК України у вироку не зазначив про призначення чи не призначення ОСОБА_8 додаткового покарання у виді конфіскації майна.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що вона в повному обсязі визнала свою вину, а тому судом їй було призначено занадто суворе покарання.

Стверджує, що при роз`ясненні їй судом положення ст.349 КПК України вона не зрозуміла, що не зможе оскаржити обставини справи, а лише міру призначеного покарання.

Також суд не роз`яснив їй, що вона має право користуватися допомогою захисника з безоплатної правової допомоги.

Зазначає, що вона раніше не судима, перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні неповнолітню дитину, 2012 року народження, повністю визнала свою вину, працює.

Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2023 року ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень та призначено покарання: - за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років; - за ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць; на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць; на підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбуття покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 3 роки та покладено певні обов`язки, передбачені ст.76 КК України; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2023 року виправлено описку у вироку від 23.05.2023 року та вказано, що у вступній частині зазначити правову кваліфікацію кримінальних правопорушень - «ч.4 ст.185, ч.2 ст.289 КК України», замість «ч.1 ст.185 КК України», у третьому абзаці резолютивної частини зазначити «один місяць без конфіскації майна» замість «один місяць» та у четвертому абзаці резолютивної частини зазначити «одного місяця позбавлення волі без конфіскації майна» замість «одного місяця позбавлення волі».

За обставин, викладених у вироку, 22.09.2022 року приблизно о 10.20 годин ОСОБА_8 , проходячи повз територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , побачила спортивний велосипед марки «CROSSRIDE», модель SKYLINE чорно-помаранчевого кольору, який вона визначила для себе, як об`єкт свого злочинного посягання та в цей час у неї раптово виник прямий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у сховище, в умовах воєнного стану, введеного указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 та продовженого указами Президента України від 17.05.2022 року №341/2022 строком на 90 діб - до 22.08.2022 року, від 12.08.2022 року №573/2022 строком на 90 діб - до 20.11.2022 року.

Далі, реалізуючи свій прямий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у сховище, в умовах воєнного стану, введеного указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 та продовженого указами Президента України від 17.05.2022 року №341/2022 строком на 90 діб - до 22.08.2022 року, від 12.08.2022 року №573/2022 строком на 90 діб - до 20.11.2022 року, з корисливих мотивів та переслідуючи при цьому ціль незаконного збагачення, впевнившись, що її дії носять таємний характер та за нею ніхто не спостерігає, 22.09.2022 року приблизно о 10.20 годин ОСОБА_8 перелізла через паркан, звідки викрала спортивний велосипед марки «CROSSRIDE», модель SKYLINE чорно-помаранчевого кольору, вартість якого згідно із висновком експерта №2945/22 від 19.10.2022 року становить 6237 грн. З викраденим майном, ОСОБА_8 з місця злочину зникла та розпорядилась ним на власний розсуд.

Своїми злочинними діями, що виразились у таємному, умисному викраденні чужого майна (крадіжка), ОСОБА_8 спричинила потерпілій ОСОБА_9 матеріальний збиток на суму 6237 грн.

Крім того, ОСОБА_8 17.01.2023 року близько 00.00 годин (більш точний час під час досудового розслідування встановити не вдалося, знаходячись по вул. Затишній в м. Синельникове Дніпропетровської області та достовірно знаючи, що на території домоволодіння АДРЕСА_4 знаходиться транспортний засіб, а саме моторолер марки «ТУЛА» 1992 року випуску, червоного кольору, номер двигуна НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_10 , у неї раптово виник прямий злочинний умисел на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом.

Так, реалізуючи свій раптово виниклий прямий злочинний умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_8 , шляхом відчинення хвіртки безперешкодно проникла на територію домоволодіння АДРЕСА_4 , після чого, не маючи ніяких повноважень на користування та керування даним моторолером, всупереч волі власника, діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості за допомогою фізичної сили викотила з території домоволодіння моторолер марки «ТУЛА» 1992 року випуску, червоного кольору, номер двигуна НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Після чого, застосовуючи фізичне зусилля ОСОБА_8 та управляючи кермом вказаного моторолера, таким чином встановила контроль над моторолером марки «ТУЛА» 1992 року випуску, червоного кольору, номер двигуна НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 попрямувала з ним до свого місця проживання, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , тим самим незаконно заволоділа колісним транспортним засобом - моторолером марки «ТУЛА» 1992 року випуску, червоного кольору, номер двигуна НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Таким чином, ОСОБА_8 своїми умисними злочинними діями спричинила потерпілому ОСОБА_10 матеріальний збиток на загальну суму 11 750 грн.

Кримінальне провадження розглянуто в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги прокурора, обвинувачену, яка підтримала свою апеляційну скаргу та заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, захисника, яка частково підтримала апеляційну скаргу обвинуваченої та просила до призначеного покарання за ч.2 ст.289 КК України застосувати ст.69 КК України, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченої підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_8 за кримінальним законом та доведеність її вини в апеляційних скаргах прокурора та обвинуваченої не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Доводи обвинуваченої про те, що при роз`ясненні їй судом першої інстанції положення ст.349 КПК України вона не зрозуміла, що не зможе оскаржити обставини справи, а лише міру призначеного покарання, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з технічного запису судового засідання від 27.04.2023 року вбачається, що ОСОБА_8 , не оспорюючи викладених в обвинувальному акті обставин вчинення нею злочинів, погодилася на розгляд кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, при цьому судом було роз`яснено наслідки спрощеного розгляду справи, з`ясовано думку обвинуваченої щодо такого розгляду кримінального провадження, а також з`ясовано чи в повному обсязі ОСОБА_8 розуміє наслідки розгляду справи у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме, стосовно того, що вона буде позбавлена в подальшому процесуальної можливості оскаржувати в апеляційному порядку обставини кримінального провадження. В свою чергу, обвинувачена ОСОБА_8 заявила, що розуміє зміст цих обставин та підписала відповідну заяву (а.п.35 т.1).

Посилання обвинуваченої на те, що суд не роз`яснив їй, що вона має право користуватися допомогою захисника з безоплатної правової допомоги, - не є слушним, оскільки з журналу судового засідання від 27.04.2023 року та аудіозапису цього судового засідання вбачається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_8 були належним чином роз`яснені її права, у тому числі й право мати захисника, проте вона виявила бажання здійснювати захист своїх прав та законних інтересів самостійно, і це, як вона стверджувала в судовому засіданні, не пов`язано з її фінансовим становищем.

Колегія суддів звертає увагу на те, що участь захисника у вказаному провадженні, відповідно до положень ст. 52 КПК України, не є обов`язковою, оскільки інкриміновані ОСОБА_8 кримінальні правопорушення не є особливо тяжкими.

Отже, зазначені обвинуваченою у цій частині твердження не є порушенням кримінального процесуального закону в розумінні ст. 412 КПК України та не є підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував тяжкість вчинених нею кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів; дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, не працює, не одружена, має на утриманні малолітню дитину; обставини, що пом`якшують покарання судом, - щире каяття, визнання вини; обставин, що обтяжують покарання, - не встановлено.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції засудив ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць та на підставі ст. 75 цього Кодексу звільнив її від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме щодо безпідставного застосування ст. 75 КК України, колегія суддів вважає такими, що знайшли підтвердження при здійсненні апеляційного розгляду.

Так, частиною 1 ст. 75 КК України передбачено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч. 3 ст. 127 КК України, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Зі змісту указаної норми закону вбачається, що законодавець не лише визначив підстави, за яких особу може бути звільнено від відбування покарання з випробуванням, а й зазначив обов`язкові умови, за наявності яких можливе застосування ст. 75 КК України, зокрема призначення покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Отже, суд не вправі звільнити з випробуванням засуджену особу від відбування покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років.

Цих вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.

Таким чином, суд першої інстанції призначивши ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць та на підставі ст. 75 цього Кодексу звільнивши її від відбування призначеного покарання з випробуванням неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, яке полягає у застосуванні закону, який не підлягав застосуванню.

Також заслуговують на увагу доводи прокурора про те, що ч.2 ст.289 КК України передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна або без такої, однак суд в порушення вимог ст. 371, 374 КПК України у вироку не зазначив про призначення чи не призначення ОСОБА_8 додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Водночас, колегія суддів вважає слушними доводи захисника про можливість пом`якшення призначеного обвинуваченій покарання за ч.2 ст.289 КК України на підставі ст. 69 КК України.

Відповідно до ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість (ст. 414 КПК).

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Виходячи з указаної мети та принципів справедливості, співмірності й індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їхньої небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

За змістом ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Суд апеляційної інстанції зважає на те, що ОСОБА_8 вчинила тяжкий корисливий злочин під час дії воєнного стану.

Водночас, колегія суддів враховує, що обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_8 судом першої інстанції встановлено не було, обвинувачена є раніше не судимою, має міцні соціальні зв`язки: неповнолітню дитину, 2012 року народження, матір пенсійного віку, офіційно не працює, викрадений нею моторолер був повернутий потерпілому ОСОБА_10 , що підтверджується розпискою (а.п.29 т.3), а також те, що потерпілий претензій матеріального характеру до ОСОБА_8 не має, на призначенні суворого покарання не наполягав (а.п.11 т.4).

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 повідомила про те, що вона повністю визнала свою вину, щиро розкаялася, має на утриманні неповнолітню дитину, не заперечувала щодо розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, також судом встановлено відсутність спричиненої потерпілому шкоди, повернення викраденого майна, що колегія суддів відповідно до ч. 1, 2 ст. 66 КК України визнає обставинами, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, а призначене обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць занадто суворим.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за можливе на підставі ч. 1 ст. 69 КК України пом`якшити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.289 КК України до 4 років позбавлення волі без конфіскації майна, що є пропорційним вчиненому, за ч.4 ст.185 КК України має бути призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, що не оскаржується прокурором, та остаточно призначено покарання із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна із застосуванням ст. 75, 76 КК України, так як наявні обставини, що пом`якшують покарання, відсутні обставини, що обтяжують покарання, також враховується особа обвинуваченої, яка раніше не судима, має на утриманні неповнолітню дитину, посередньо характеризується за місцем проживання та відсутність спричиненої потерпілим шкоди, шляхом повернення викраденого майна.

На думку колегії суддів, саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування вироку суду першої інстанції, перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_8 відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 413, п.1 ч.1 ст.408 КПК України підлягає зміні, а тому апеляційні скарги прокурора та обвинуваченої підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Синельниківської окружної прокуратури, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2023 року задовольнити частково.

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2023 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання - змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженою до покарання: - за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років; - за ч. 2 ст. 289 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 4 роки без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, вважати ОСОБА_8 засудженою до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки: - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4