Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

24 червня 2025 року м. Рівне

Справа № 164/93/23

Провадження № 11-кп/4815/174/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000177 за апеляційною скаргою захисників-адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , які діють в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Маневицького районного суду Волинської області від 12 червня 2024 року стосовно

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Осова Дубровицького району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 240-1 Кримінального кодексу України (далі - КК),

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Кричильськ, Сарненського району, Рівненської області, жителя АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 240-1 КК,

у с т а н о в и л а :

Вироком Маневицького районного суду Волинської області від 12 червня 2024 року ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 240-1 КК, на 3500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян штрафу, що становить 59500 гривень.

ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 240-1 КК, на 3500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян штрафу, що становить 59500 гривень.

Судом вирішено питання стосовно речових доказів, процесуальних витрат, а також скасовано арешт, накладений на майно у даному кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 18 вересня 2022 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, за попередньою змовою між собою, перебуваючи на автодорозі поблизу селища Любешів Камінь-Каширського району, Волинської області, незаконно придбали у невстановленої досудовим розслідуванням особи каміння бурштину у стані сировини, загальною масою 108,48988 кг, вартістю 89260 грн 32 коп, законність походження якого не підтверджується відповідними документами. Надалі, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_9 на автомобілі «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , автодорогою Луцьк-КПП Дольськ (Р-14) перевезли даний бурштин до селища Маневичі, Камінь-Каширського району, Волинської області, де на блок-посту №31, що по вул. Луцька в селищі Маневичі, зазначений автомобіль з вказаними особами було зупинено працівниками поліції, а каміння бурштину, на яке у них не було будь-яких документів, що підтверджують законність його походження, вилучено.

В апеляційній скарзі захисники-адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , які діють в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просять вирок Маневицького районного суду Волинської області від 12 червня 2024 року змінити в частині вирішення питання речового доказу, виключивши з резолютивної частини вироку посилання на конфіскацію транспортного засобу «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , повернувши його законному власнику ОСОБА_8 .

На обґрунтування цих вимог зазначили, що автомобіль марки «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , 2008 року випуску, належить на праві спільної сумісної власності обвинуваченому ОСОБА_8 та його колишній дружині ОСОБА_10 , оскільки даний транспортний засіб був набутий ними за час перебування у шлюбі, а тому до нього не може бути застосована конфіскація та/або спеціальна конфіскація. Зазначає, що суд в мотивувальній частині вироку посилається на підстави застосування спеціальної конфіскації, а в резолютивній вказує про застосування конфіскації як до транспортного засобу, так і до бурштину, що непередбачено санкцією ч.1 ст. 240-1 КК, чим фактично ототожнив їх поняття, що по своїй природі є різними, та фактично застосував ще одне покарання, яке є більш тяжким поряд основним покаранням у виді штрафу.

Також зазначено, що відповідно до ст. 59 КК, конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, передбачених Особливою частиною кримінального кодексу, а оскільки злочин вчинений ОСОБА_8 є нетяжким, та не належить до злочинів проти основ національної безпеки, конфіскація транспортного засобу не може бути застосована.

Ухвалою Верховного Суду від 06 серпня 2024 року задоволено подання Волинського апеляційного суду та направлено матеріали даного кримінального провадження на розгляд Рівненського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника-адвоката ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_4 про безпідставність апеляційних вимог та залишення вироку без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Проте, ухвалюючи вказаний вирок місцевий суд повною мірою не дотримався зазначених вимог закону.

Зокрема, як вбачається з оскаржуваного вироку, місцевий суд, вирішуючи долю речового доказу - автомобіля марки «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , ухвалив конфіскувати його в дохід держави як засіб вчинення кримінального правопорушення.

Мотивуючи своє рішення про застосування спеціальної конфіскації, місцевий суд вказав на те, що стороною захисту не надано доказів, що цей транспортний засіб був придбаний за спільні кошти подружжя та був їх спільною сумісною власністю.

Однак, з такими висновками колегія суддів погодитись не може.

З матеріалів судового провадження встановлено, що ОСОБА_8 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 з 28 вересня 2000 року, що стверджується копією Свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 , виданого Осівською сільською радою Дубровицького району Рівненської області. 04 травня 2023 року цей шлюб було розірвано. Ці обставини сторонами кримінального провадження не оспорюються.

Згідно із Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , 20 листопада 2021 року власником автомобіля марки «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстровано ОСОБА_8 .

За цих обставин, слід дійти висновку, що вказаний транспортний засіб був набутий у період перебування ОСОБА_8 у шлюбі з ОСОБА_10 .

За приписами ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, законодавцем презумується, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо не встановлено іншого.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з доводами сторони захисту, що автомобіль марки «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , є спільною сумісною власністю подружжя.

Як визначено положеннями ч. 1 ст. 96-2 КК спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Частиною 9 ст. 100 КПК передбачено, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).

Водночас, місцевий суд жодним чином не з`ясовував чи була ОСОБА_10 обізнаною, що ОСОБА_8 , з яким вона на той час ще перебувала у зареєстрованому шлюбі, буде використовувати автомобіль під час вчинення кримінального правопорушення. Таких доказів не надано й стороною обвинувачення в ході судового розгляду.

Також слід зауважити, що у відповідності до приписів ст. 183 Цивільного кодексу України, автомобіль є неподільною річчю, а тому з нього не можливо виділити частину для застосування спеціальної конфіскації.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19.06.2024 у справі №676/4542/22.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до ч.1 ст. 92 КПК, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Проте прокурором ні під час розгляду провадження у суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду, не було надано доказів, які б беззаперечно підтверджували можливість спеціальної конфіскації зазначеного автомобіля в дохід держави.

Окрім того, за встановлених обставин, колегія суддів позбавлена можливості застосування положень ч.2 ст. 96-2 КК, адже матеріали цього кримінального провадження не містять відомостей щодо грошової вартості цього автомобіля.

Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, та не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а також визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно з ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу сторони захисту необхідно задовольнити, повернувши автомобіль марки «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_8 .

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисників-адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Маневицького районного суду Волинської області від 12 червня 2024 року стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 змінити.

Речовий доказ автомобіль марки «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , повернути власнику ОСОБА_8 .

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3