Справа № 473/2810/25
Номер провадження 1-кс/473/644/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2025 р. слідчий суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , розглянувши клопотання ОСОБА_2 про звільнення з-під незаконного утримання ОСОБА_3 , в порядку ст.206 КПК України,

В С Т А Н О В И В:

29.05.2025 до суду, в порядку ст.206 КПК України, надійшло клопотання ОСОБА_2 про негайне звільнення з-під незаконного утримання ОСОБА_3 , який перебуває у приміщенні та/або на збірному пункті ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання ОСОБА_2 зазначає, що її чоловік ОСОБА_3 був затриманий 22.05.2025 о 08 годині ранку представниками правоохоронних органів та проти його волі привезений у ІНФОРМАЦІЯ_2 , працівники якого досі протиправно утримують його.

В подальшому ОСОБА_3 доправили до обласного збірного пункту (ОЗП) ІНФОРМАЦІЯ_3 у АДРЕСА_2 .

27.05.2025 черговим ОЗП в м. Миколаїв надано інформацію про те, що її чоловіка забрали до ІНФОРМАЦІЯ_4 . В поліції м. Миколаєва також підтвердили цю інформацію. На думку ОСОБА_2 , швидше всього ОСОБА_3 утримують у ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_1 ).

Перебуваючи в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_6 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 повідомив службовим особам зазначеного державного органу про те, що він належить до Релігійної організації Свідків Єгови в Україні, і його релігійні переконання не дозволяють йому проходити військову службу, а тому він не підлягає призову на військову службу за призовом по мобілізації та бажає скористатися правом на заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою, гарантованим йому ч.4 ст.35 Конституції України. З метою виконання своїх громадських обов`язків перед державою, ОСОБА_3 намагався подати письмову заяву про те, щоб йому замінили спосіб виконання обов`язків з військового на невійськовий і він міг би виконувати альтернативну (невійськову) службу, приносячи користь державі, однак, службові особи ІНФОРМАЦІЯ_6 відмовили йому у прийнятті та розгляді відповідного письмового звернення. Також, на підтвердження правдивості своїх релігійних переконань ОСОБА_3 надав службовим особам ІНФОРМАЦІЯ_6 довідку про приналежність до релігійної організації Свідків Єгови.

Незважаючи на це, працівники ІНФОРМАЦІЯ_6 та ІНФОРМАЦІЯ_7 протиправно утримують ОСОБА_3 , незаконно позбавляючи його волі та силоміць, проти його сумління, з порушенням його конституційного права на свободу релігії, погрожують відправити його знов до військової частини Збройних сил України для проходження військової служби.

Крім того, ОСОБА_2 вказує, що неодноразово, а саме 22.05.2025, 24.05.2025 та 26.05.2025 зверталася з відповідними заявами до місцевого підрозділу Національної поліції про вчинення щодо її чоловіка зазначених вище злочинних дій з боку службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_6 (копія талонів-повідомлення додається). Співробітники поліції приїхали, прийняли заяву та пояснення.

Однак, працівники правоохоронних органів належно не зреагували на вказане повідомлення та не припинили відповідні злочини.

Тому ОСОБА_2 просить слідчого суддю доставити ОСОБА_3 для з`ясування підстав позбавлення волі та постановити ухвалу, якою негайно звільнити з-під незаконного утримання ОСОБА_3 , який який перебуває у приміщенні та/або на збірному пункті ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 .

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, на території України введено воєнний стан задля протидії військовослужбовцям російської федерації.

Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч.2 ст.102, п.1, п.17, п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, оголошено про проведення загальної мобілізації, яку продовжено і на теперішній час.

При цьому, зобов`язано місцеві органи виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб - підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини, а також здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України.

Відповідно до ст.ст. 64, 65 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені ст.ст. 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до вимог ч.3, ч.5 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Слідчий суддя, згідно з п.18 ч.1 ст.3 КПК України, здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п.10 ч.1 ст.3 КПК України).

Положеннями ч.3 ст.26 КПК України визначено, зокрема, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Згідно з ч.1 ст.206 КПК України, кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Частиною 2 ст.206 КПК України, яка встановлює загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини, визначено, що якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Положеннями ч.3 ст.206 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про попереднє ув`язнення», підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених ст.615 КПК України.

Згідно із ст.4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» - установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Таким чином, відповідно до ч.1 ст.206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями), вбачається, що слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Зі змісту клопотання не вбачається, що відносно ОСОБА_3 здійснюється кримінальне провадження чи особа тримається під вартою в установі, перелік яких передбачено ст.4 Закону України «Про попереднє ув`язнення».

Матеріали клопотання не містять даних, з яких можливо було б встановити, що ОСОБА_3 тримається під вартою в межах територіальної юрисдикції Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, та з урахуванням того, що слідчий суддя наділений процесуальними повноваженнями вирішувати виключно питання, що належать до його компетенції, приходить до висновку про відсутність підстав для відкриття провадження за клопотанням ОСОБА_2 без надання правової оцінки доводам викладеним у ній по суті.

Виходячи із вищевикладеного, обставин клопотання та вищевказаних правових норм, слідчий суддя приходить висновку, що клопотання щодо затримання громадянина працівниками ТЦК та СП, утримання його без відповідного судового рішення, не підлягає оскарженню до слідчого судді, оскільки такі правовідносини врегульовані чинним законодавством про мобілізацію та мобілізаційну підготовку, а у разі, якщо такі дії мають ознаки кримінального правопорушення відповідними нормами Закону України «Про Державне бюро розслідувань».

У разі порушення прав чи інтересів службовими (посадовими) особами ТЦК та СП, працівниками поліції чи військової частини при здійсненні ними свої повноважень, пов`язаними із мобілізацією, для судового захисту вона вправі звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо неї (нього) протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень, до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Стаття 206 КПК України не містить порядку ухвалення рішення слідчого судді про відмову у відкритті провадження, яке подано в порядку ст.206 КПК України.

Проте, ч.4 ст.304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд, відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Положеннями ч.6 ст.9 КПК України встановлено, що у разі якщо норми положення КПК України не регулюють, або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України.

Таким чином, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження за клопотання ОСОБА_2 в порядку ст.206 КПК України, про негайне звільнення з-під незаконного утримання ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст. 206, 309 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження за клопотанням ОСОБА_2 в порядку ст.206 КПК України, про негайне звільнення з-під незаконного утримання ОСОБА_3 .

Апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді може бути подано протягом п`яти днів до Миколаївського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1