ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1404/25 Справа № 204/8527/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000996 та №80001198 за апеляційними скаргами прокурора Західної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2025 року, ухвалений стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Апостолове Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2013 року за ч.1 ст.186 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76, 104 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 (один) рік;

-вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2014 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.289, ст.69, ст.70, ст.71 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі. Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 17 лютого 2016 року строк попереднього ув`язнення перерахований 1 день за 2 дні позбавлення волі, згідно ч.5 ст.72 КК України. Звільнений 13.05.2017 року за відбуттям строку покарання.;

-вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2017 року за ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна;

-вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2018 року за ч.2 ст.186, ст.71 КК України до покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі;

-вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2018 року за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ст.395, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений за відбуттям строку покарання 17 серпня 2023 року, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі троком на 5 років.

Крім того, судом вирішено питання про зарахування строку попереднього ув`язнення, долю речових доказів та стягнення процесуальних витрат.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, поєднаному з проникненням у сховище.

За встановлених судом обставин та викладених у вироку ОСОБА_7 , достовірно знаючи про те, що на всій території України діє правовий режим воєнного стану, на шлях виправлення не став та належних висновків для себе не зробив, повторно вчинив кримінальне правопорушення проти власності.

Так, 10.08.2024 року близько 09 години, більш точний час досудовим розслідуванням встановити не було можливим, проходячи повз будинок по АДРЕСА_3 , побачив крізь вхідну хвіртку на подвір`ї вищевказаного будинку велосипед чорного кольору марки PRIDE, який належить потерпілому ОСОБА_10 , та визначив для себе як об`єкт злочинного посягання.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого в умовах воєнного стану, повторно, діючи умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку по вул. Надії Алексеєнко, 18/17 у м. Дніпро скориставшись тим, що вдома нікого не має, впевнившись що за його злочинними діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, умисно, діючи з корисливих мотивів, з метою наживи, проник на подвір`я домоволодіння та викрав велосипед чорного кольору марки PRIDE.

Після чого, ОСОБА_7 , утримуючи при собі велосипед чорного кольору марки PRIDE, зник з місця вчинення кримінального правопорушення, тим самим виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, та розпорядився майном на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_10 відповідно до висновку експерта №4179/24 від 28.08.2024 року матеріальну шкоду на загальну суму 12833, 33 гривень.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел 15.08.2024 року, точний час досудовим розслідуванням встановити не було можливим, ОСОБА_7 проходячи повз будинок по вул. Звилиста, 39 А у м. Дніпро, побачив на не огородженому подвір`ї вищевказаного будинку велосипед жовто-синього кольору марки ARDIS EXTREME26 MTB AL, який належить потерпілому ОСОБА_11 та визначив для себе як об`єкт злочинного посягання.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого в умовах воєнного стану, повторно, діючи умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку по вул. Звилиста, 39А у м. Дніпро, впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, умисно, повторно, діючи з корисливих мотивів, з метою наживи, викрав велосипед жовто-синього кольору марки ARDIS EXTREME26 MTB AL.

Після чого, ОСОБА_7 , утримуючи при собі велосипед жовто-синього кольору марки ARDIS EXTREME26 MTB AL, зник з місця вчинення кримінального правопорушення, тим самим виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, та розпорядився майном на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_11 , відповідно до висновку експерта №4065/24 від 21.08.2024 року матеріальну шкоду на загальну суму 9376,35 гривень.

Крім того, ОСОБА_7 , 18.10.2024 року у точно не встановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 11:33 години, проходив повз ділянку місцевості, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Майдан Озерний, буд. 28, де біля стіни магазину «Оксамит» побачив гірський велосипед марки «Unicorn Godzilla Fatbike», чорного кольору, з належним потерпілому ОСОБА_12 та визначив для себе об`єктом злочинного посягання.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжку) вчинене повторно, в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 , знаходячись у вказаному місці, у вищевказаний час, діючи умисно, з корисливих мотивів, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає та вони будуть непомітними для сторонніх осіб, з метою особистого збагачення, таємно викрав гірський велосипед марки «Unicorn Godzilla Fatbike», чорного кольору, з червоними та білими вставками, діаметр колес 26*4.0, рама 17 дюймів.

Після чого, ОСОБА_7 , утримуючи при собі гірський велосипед марки «Unicorn Godzilla Fatbike», чорного кольору, з червоними та білими вставками, діаметр колес 26*4.0, рама 17 дюймів, зник з місця вчинення кримінального правопорушення, тим самим виконав усі дії, які вважав необхідним для доведення кримінального правопорушення до кінця, та розпорядився майном на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_12 , відповідно до висновку експерта №4853/24 від 21.10.2024 року матеріальну шкоду на загальну суму 10320,13 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду першої інстанції змінити та призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України, звільнити від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на те, що призначене покарання обвинуваченому є занадто суворим. Так, на переконання захисника, суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що обвинувачений вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся. Також захисник зазначає, що суд безпідставно не визнав як обставину, що пом`якшує покарання активне сприяння розкриттю злочину, оскільки обвинувачений після приїзду до нього працівників поліції добровільно та беззастережно розповів працівникам поліції та разом з ними поїхав до місця де знаходилося викрадене майно і все повернув, при цьому, саме завдяки діям обвинуваченого все майно було повернуто власникам, які претензій до нього не мали та не наполягали на призначені покарання з його реальним відбуванням.

Захисник звертає увагу і на складні життєві обставини обвинуваченого, який не має рідних, після звільнення з місць відбування покарання, був вимушений переїхати з с. Токівське, яке знаходиться поблизу м. Нікополь та перебуває під постійними обстрілами, має проблеми зі здоров`ям після перенесення травми голови та хірургічного втручання. Крім того, захисник звертає увагу на те, що працівниками установи наразі проводяться дії щодо відновлення медичної документації ОСОБА_7 та у разі підтвердження стану здоров`я йому буде встановлено інвалідність, а відтак він матиме можливість отримувати дохід.

Захисник вважає, що в такий тяжкий час для нашої країни призначене судом покарання з його реальним відбуванням є фактично покладенням на державу додаткового тягаря, який пов`язаний утриманням засудженого.

Прокурор також оскаржив вирок суду першої інстанції, однак 24 квітня 2025 року на електрону адресу суду від прокурора ОСОБА_13 надійшла заява про відмову від поданої неї апеляційної скарги, внаслідок чого, враховуючи думку учасників провадження, керуючись положеннями ст. 403 КПК України, апеляційний суд не переглядає рішення суду за вказаною апеляційною скаргою.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просила залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Обвинувачений та потерпілий, належним чином повідомленні про час, дату та місце апеляційного перегляду, до зали суду не з`явилися, заяв та клопотань про відкладення чи особисту участь не подавали, а відтак, враховуючи положення ст. 405 КПК України, їх не прибуття не перешкоджає проведенню розгляду.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за обставин, встановлених судом, які не оскаржувалися учасниками кримінального провадження, внаслідок чого судовий розгляд було проведено в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, в апеляційній скарзі не оскаржуються й апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника щодо невідповідності призначеного йому покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, відповідно, внаслідок суворості, колегія суддів вважає їх необгрунтованими, з огляду на таке.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За змістом ст. 75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, разом з цим, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, але й інші обставини справи.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції вказаних вимог закону було дотримано в повній мірі.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, не працевлаштований, на обліку лікарів психіатра та нарколога не перебуває, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття та обставини, що обтяжують покарання, а саме рецидив злочинів та позиції потерпілих, які просили призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду.

Отже, з урахуванням вищевказаного, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов законного і справедливого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованого кримінального правопорушення на мінімальний строк, з його реальним відбуванням, яке, на думку колегії суддів, повною мірою відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень і не є несправедливим через його суворість, й суд обгрунтовано не застосував положення ст.ст. 75, 76 КК України.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд не надав належної оцінки особі обвинуваченого, а саме тому, що він вину визнав, про вчинене щиро жалкує, відшкодував завдану шкоду потерпілому, є необґрунтованими, оскільки ці обставини судом взято до уваги при призначенні покарання у сукупності з іншими обставинами у провадженні, а щире каяття було визнано судом, як обставина, що пом`якшує обвинуваченому покарання.

Разом з цим, апеляційний суд зазначає, що завдану шкоду потерпілому було відшкодовано не активними діями обвинуваченого, а шляхом повернення викраденого майна потерпілому працівниками поліції.

Посилання обвинуваченого на те, що суд безпідставно не врахував обставиною що пом`якшує покарання - активне сприяння слідству у розкритті кримінального правопорушення, не заслуговують на увагу, й такої обставини не було встановлено, як органом досудового розслідування так і судом першої інстанції.

Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, наданні допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним. (постанова Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі № 674/1608/17). При цьому, визнання обвинуваченим своєї вини та надання правдивих показань ще підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що зі слів обвинуваченого, останній після приїзду до нього працівників поліції добровільно та беззастережно розповів працівникам поліції та разом з ними поїхав до місця де знаходилося викрадене майно і все повернув, не заслуговують на увагу, оскільки в матеріаліах провадження відсутні будь-які дані про те, що обвинувачений надавав органам досудового розслідування будь-яку допомогу в розкритті невідомих їм обставин справи або іншим чином сприяв розкриттю злочину.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу й на фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень, а саме того, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив умисний, тяжкий, корисливий злочин проти власності, за обтяжуючих обставин, а саме повторно, в умовах воєнного стану та з проникненням у сховище. При цьому, як обгрунтовано зазначив суд першої інстанції, обвинувачений раніше засуджений, зокрема за вчинення кримінальних правопорушень проти власності за що відбував покарання у виді позбавлення волі, однак належних висновків для себе не зробив та після звільнення з місць позбавлення волі продовжив протиправну поведінку та повторно вчинив кримінальне правопорушення проти власності (три епізоди), що свідчить про його стійке небажання ставати на шлях виправлення.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Встановлення ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК України, полягає у з`ясуванні судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння.

Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду на мету і засади його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом і розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

В цьому провадженні суд призначив обвинуваченому ОСОБА_7 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 роки та не знайшов підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, з чим погоджується і апеляційний суд та вважає, що призначене судом покарання обвинуваченому в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, а виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе при реальному відбуванні призначеного судом покарання, й підстав вважати його занадто суворим, як і підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, не убачається.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає вирок законним, обґрунтованим, вмотивованим і справедливим, у зв`язку з чим апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2025 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4