В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" липня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в залі суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01 травня 2024 року за № 0001537 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, має на утриманні доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

29 квітня 2024 року, о 16 годині 48 хвилин, ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем марки «TOYOTA-RAV4», д.р.н. НОМЕР_1 , рухався заднім ходом по проїзній частині вул. М. Шептицького у м. Києві, зі сторони провулка Лікарняного в напрямку станції метро «Лівобережна».

В цей час, проїзну частину вул. М. Шептицького, поблизу будівлі № 4-А по вул. Шептицького в м. Києві, в недозволеному для руху пішоходів місці, перетинав пішохід ОСОБА_11 наближаючись зліва до смуги руху вищевказаного автомобіля.

Під час руху ОСОБА_4 допустив порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 «б» та 10.9 Правил дорожнього руху України:

- п. 1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- п.п. «б» п. 2.3: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим транспортом у дорозі;

- п. 10.9: під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху з боку водія ОСОБА_4 виявились у тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем марки «TOYOTA-RAV4», д.р.н. НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом по вул. М. Шептицького у м. Києві, усвідомлюючи, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, достеменно знаючи, що рух заднім ходом є одним з найнебезпечніших маневрів, тому вимагає від водія максимальної уваги до дорожньої обстановки, маючи об`єктивну змогу завчасно виявити пішохода, який наближався зліва до його смуги руху та тривалий проміжок часу перебував на проїзній частині, усвідомлюючи, що під час руху заднім ходом оглядовість обмежена з робочого місця водія, а дорожня обстановка в будь-який момент може змінитися, будучи зобов`язаним не створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху, а в разі потреби звернутися за допомогою до інших осіб, не зміг вірно оцінити дорожню обстановку, не переконався, що рух заднім ходом буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого, поблизу будинку № 4-А по вул. М. Шептицького у м. Києві, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , спричинивши йому тілесні ушкодження від яких він помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги.

Згідно висновку судової авто-технічної експертизи № СЕ-19/111-24/37072-IТ від 26.06.2024 року встановлено, що в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «TOYOTA-RAV4», д.р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4 повинен був керуватися п. 10.9 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації водій автомобіля «TOYOTA-RAV4», д.р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_12 шляхом виконання вимог пункту 10.9 Правил дорожнього руху. В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «TOYOTA-RAV4», д.р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4 експертом, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам пункту 10.9 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному зв`язку з виникненням досліджуваної дороржньо-транспортної пригоди. Для оцінки дій пішохода ОСОБА_11 в умовах виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди спеціальних знань в галузі судової авто техніки не потрібно, вони (дії) можуть бути оцінені органами досудового розслідування (судом) самостійно, відповідно до вимог розділу 4 чинних Правил дорожнього руху України.

Крім того, згідно висновку судово-медичної експертизи № 021-995-2024 від 30.05.2024 року при дослідженні трупа ОСОБА_11 виявлені такі ушкодження: травма голови (садно в потиличній області справа з крововиливом в м?яких тканинах потиличної області справа, перелом потиличної кістки справа з розповсюдженням на інші кістки склепіння та основи черепа, внутрішньочерепний субдуральний та субарахноїдальний крововиливи, зони забою речовини великих півкуль головного мозку). Травма грудної клітини (масивний крововилив в м?яких тканинах лівої половини грудної клітини, переломи 4-9 ребер зліва з внутрішньогрудним крововиливом), травма тазової області та лівихікінцівок (масивні крововиливи в їх м?яких тканинах). При проведенні дослідження виявлені сліди проведеної операції (декомпресійної трепанації черепа в лобово-тім?яно-скроневій області справа з видаленням субурадбної гематоми), зміни з боку органів трупа (вторинні крововиливи в речовині головного мозку, морфологічні ознаки респіраторного дистрес-синдрому. Деліпідізація спонгіоцитів наднирників, шунтування кровотока та вогнища нефронекроза в нирках.

Смерть ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , настала від поєднаної травми голови та грудної клітини, проявами якої стали переломи кісток черепа, забій головного мозку та множинні переломи кісток грудної клітини з внутрішньогрудним крововиливом, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням його смерті.

Порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 «б» та 10.9 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_4 знаходиться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення. Пояснив, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується з обставинами, встановленими під час досудового розслідування, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбачені КК України за вказаний злочин, і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок. Так, рухаючись по проїзній частині вул. М. Шептицького хотів припаркувати автомобіль у встановленому для цього місці, та рухаючись заднім ходом, він, не очікуючи, що в невстановленому для цього місці дорогу буде переходити пішохід, та здійснив наїзд на ОСОБА_11 . Оскільки на даному відрізку дороги пішоходів не було, тому він не залучав інших осіб для здійснення паркування автомобіля. Після того як трапилась дана подія, він викликав швидку допомогу, надавав допомогу потерпілому, який деякий час був в свідомості та по приїзду швидкої допомоги його підняли і він ще хаотично рухався самостійно. Після того, як були оформлені матеріали ДТП, він дізнався куди повезли потерпілого, намагався встановити з ним зв`язок, пропонував допомогу, але лікарі не дозволяли йому. На третій день після ДТП йому зателефонував слідчий та повідомив, що потерпілий помер. Дуже шкодує, що не проявив більшої уважності на дорозі, щиро кається у вчиненому та просить вибачення за скоєне. Намагався відшкодувати потерпілій збитки під час досудового розслідування, однак встановити контакт до початку судового розгляду йому не вдавалось. Цивільний позов в частині матеріальної шкоди визнав повністю, в частині моральної шкоди визнав частково у розмірі 400 000 гривень.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 пояснила суду, що ОСОБА_11 був її батьком, у зв`язку зі смертю якого вона зазнала значних психологічних страждань, просила суд призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, оскільки на її думку останній не проявив належної відповідальності та належного співчуття. Цивільний позов про відшкодування моральної та матеріальної шкоди підтримала в повному обсязі та просила суд його задовольнити.

Крім того, винуватість ОСОБА_4 підтверджується сукупністю доказів наданих стороною обвинувачення та безпосередньо досліджених судом, а саме: висновком експерта № СЕ-19/111-24/37072-IТ від 26.06.2024 року; висновком експерта № 021-995-2024; постановою про визнання та приєднання речових доказів від 01.05.24 року; протоколом перегляду відеозапису з камер відео спостереження системи «Безпечне місто» від 20.05.2024 року, крім того, у судовому засіданні було досліджено матеріали, що характеризують обвинуваченого ОСОБА_4 .

У висновку судової авто-технічної експертизи № СЕ-19/111-24/37072-IТ від 26.06.2024 року встановлено, що в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «TOYOTA-RAV4», д.р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4 повинен був керуватися п. 10.9 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації водій автомобіля «TOYOTA-RAV4», д.р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_12 шляхом виконання вимог пункту 10.9 Правил дорожнього руху. В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «TOYOTA-RAV4», д.р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4 експертом, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам пункту 10.9 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному зв`язку з виникненням досліджуваної дороржньо-транспортної пригоди. Для оцінки дій пішохода ОСОБА_13 в умовах виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди спеціальних знань в галузі судової авто техніки не потрібно, вони (дії) можуть бути оцінені органами досудового розслідування (судом) самостійно, відповідно до вимог розділу 4 чинних Правил дорожнього руху України.

Згідно висновку № 021-995-2024 від 30.05.2024 року при дослідженні трупа ОСОБА_11 виявлені такі ушкодження: травма голови (садно в потиличній області справа з крововиливом в м?яких тканинах потиличної області справа, перелом потиличної кістки справа з розповсюдженням на інші кістки склепіння та основи черепа, внутрішньочерепний субдуральний та субарахноїдальний крововиливи, зони забою речовини великих півкуль головного мозку). Травма грудної клітини (масивний крововилив в м?яких тканинах лівої половини грудної клітини, переломи 4-9 ребер зліва з внутрішньогрудним крововиливом), травма тазової області та лівихікінцівок (масивні крововиливи в їх м?яких тканинах). При проведенні дослідження виявлені сліди проведеної операції (декомпресійної трепанації черепа в лобово-тім?яно-скроневій області справа з видаленням субурадбної гематоми), зміни з боку органів трупа (вторинні крововиливи в речовині головного мозку, морфологічні ознаки респіраторного дистрес-синдрому. Деліпідізація спонгіоцитів наднирників, шунтування кровотока та вогнища нефронекроза в нирках.

Смерть ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , настала від поєднаної травми голови та грудної клітини, проявами якої стали переломи кісток черепа, забій головного мозку та множинні переломи кісток грудної клітини з внутрішньогрудним крововиливом, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням його смерті.

Порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 «б» та 10.9 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_4 знаходиться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Таким чином, допитавши обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілу ОСОБА_9 , дослідивши письмові матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у тому, що він своїми умисними діями вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, а тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 286 КК України.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Визначаючи розмір покарання, суд повинен виходити із усіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву та мети, способу і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали, тощо.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, про що свідчить поведінка обвинуваченого під час досудового розслідування та в суді, надання допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, спосіб життя (раніше не судимий , має на утриманні доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьків пенсіонерів, батько має 1 групу інвалідності, підгрупи Б, має тяжкі хронічні захворювання та потребує стороннього догляду (акт № 18/233/5387 від 17.06.2025 року про встановлення факту здійснення особою постійного нагляду); ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме класифікацію за статтею 12 КК України, яка визначається не тільки положеннями статтями 12 КК України, виходячи з формального критерію та виду і розміру покарання, а і фактичними обставинами, при яких було вчинено кримінальне правопорушення; відношення обвинуваченого до вчиненого, а саме те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому; особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій (після вчинення дорожньо-транспортної пригоди обвинувачений самостійно викликав швидку медчину допомогу, залишався на місці до їх приїзду), конкретні обставини справи, а саме порушення пішоходом вимог Розділу 4 Обов`язки та права пішоходів Правил дорожнього руху України, добровільне часткове відшкодуванням обвинуваченим завданої шкоди, та призначити йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

На підставі викладеного, враховуючи правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 17.10.2019 року у справі №205/7091/16-к, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, спосіб його життя, тісні соціальні зв`язки, конкретні обставини справи, а також інші дані, що характеризують особу винного, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, і таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення і досягнення інших цілей покарання.

Крім того, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Потерпілою ОСОБА_9 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 2 072 500 гривень моральної шкоди та 154 454 гривень 69 копійок матеріальної (майнової) шкоди.

В обгрунтування вказаних вимог позивач посилається на те, що її батько, ОСОБА_11 , був членом Національної асоціації адвокатів України, талановитим адвокатом, який, за всю свою кар?єру, представляв інтереси багатьох людей у господарських, цивільних, адміністративних та кримінальних справах. На його рахунку безліч виграних справ і захищених людей. За це його дуже поважали і любили. Крім того, останні сім років, її батько працював юрисконсультом у Філії «Нафтогазобслуговування» акціонерного товариства «Національна акціонерна кампанія «Нафтогаз України», і вона ним дуже пишалася. Її татові було лише 59 років. В жовтні він би досяг пенсійного віку, але продовжив би працювати, бо любив бути потрібним людям та зайнятим улюбленою справою чоловіком. Він збирав документи, які підтвердили б його стаж, і дали можливість отримувати достойну пенсію. І це підтвердження стажу прийшло. Пенсійний фонд України надіслав листа на його адресу, де підтвердив, що у її батька 43 роки 2 місяці і 25 днів офіційного стажу. У зв?язку із протиправною поведінкою обвинуваченого потерпіла зазнала моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, які вона відчула у зв?язку з загибеллю батька. Зазначена подія спричинила руйнуючий вплив на потреби, цілі, основні сфери діяльності (відносини із оточенням, професійну діяльність, соціальний статус, здоров?я), змінила її соціальне функціонування. Потерпіла зазнала емоційних станів, насичених негативними переживаннями, що виникли під впливом психологічно деструктивних подій, глибоко зачепили її провідні морально-етичні цінності, порушили відчуття благополуччя, самопочуття, безпеки. Вона опинилася у кризовій ситуації, яку була нездатна контролювати або будь-яким чином змінити, що спричинило відчуття безпомічності, ускладнило задоволення звичних актуальних потреб, мало негативний вплив на систему цінностей, на емоційний стан, на соціальне функціонування. Внаслідок психотравмувальної ситуації погіршилася якість її життя, відчуття загальної вдоволеності життям, рівень душевного комфорту, відбулися негативні зміни в індивідуально-психологічних проявах, в оптимальному психічному стані, у звичайній діяльності, соціальній адаптації. Спогади про події 29 квітня 2024 року до цих пір викликають психотравмувальні відчуття. Крім того, їй доводилося постійно звертатися за захистом своїх порушених прав до правоохоронних органів, медичних установ тощо. Весь період намагання поновити порушені права життя потерпілої було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями, витратами часу на відвідування медичних установ, спілкування з адвокатами, відвідування слідчого.

За вказаних обставин, враховуючи ступінь заподіяної здоров?ю потерпілої шкоди, її необоротний характер, що призвели до глибоких змін в емоційному стані та індивідуально-психологічних проявах, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань (з 29 квітня 2024 року і по цей час), характер психологічної травми, яку вона отримала, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, остання визначає розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на її користь в сумі 2 072 500 (два мільйона сімдесят дві тисячі п?ятсот) гривень, що станом на 30.07.2024 року є еквівалентом 50000 доларів США. Розрахунок розміру моральної шкоди здійснено з урахуванням сприйняття потерпілою глибини душевних страждань, фізичного болю, психоемоційної кризи, та відхилень у соціальній, професійній та сімейних сферах.

Щодо стягнення матеріальної шкоди, внаслідок порушення водієм ОСОБА_4 вимог пунктів 1.5, 2.3 «б» та 10.9 Правил дорожнього руху України настала смерть її батька від поєднаної травми голови та грудної клітини, проявами якої стали переломи кісток черепа забій головного мозку та множинні переломи кісток грудної клітини з внутрішньогрудним крововиливом, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя та знаходяться в прямому причинному зв?язку з настанням його смерті. Дії водія ОСОБА_4 знаходиться у прямому причинному зв?язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками. Загальна вартість лікування та поховання станом на день подання позову становить 154 454 гривень (сто п`ятдесят чотири тисячі чотириста п`ятдесят чотири) гривень 69 копійок.

Вирішуючи питання щодо заявленого потерпілою позову, суд виходить з наступного.

Згідно із положеннями ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову.

Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

На підставі ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Обвинувачений ОСОБА_4 (цивільний відповідач) в судовому засіданні пред`явлені до нього позовні вимоги визнав частково, а саме в повному обсязі матеріальну шкоду, та частково моральну у розмірі 400 000 гривень.

Приймаючи до уваги викладене, при визначенні розміру заподіяної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого, аналізуючи обставини вчинення злочину, суд приходить до висновку, що позовні вимоги потерпілої ОСОБА_9 про стягнення матеріальної шкоди слід задовольнити в повному обсязі, про стягнення моральної шкоди з урахуванням вже відшкодованої частини завданої шкоди слід задовольнити частково.

Згідно зі ст. 23 ЦК України моральна шкода, серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом, залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також з урахуванням іншим обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру й обсягу заподіяних позивачеві моральних чи фізичних страждань, наявності інших негативних наслідків, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану (п. 9 постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому доказуванню під час вирішення спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння і її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, з`ясуванню підлягає підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або шкоди немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Частиною 2 статті 57 ЦК України визначено перелік засобів доказування: пояснення сторін, третіх осіб, їхніх представників, показання свідків, письмові докази, речові докази, зокрема звуко- та відеозаписи, висновки експертів. Протиправна поведінка особи, яка завдала моральної шкоди, може полягати в завданні каліцтва або іншого ушкодження здоров`я; протиправній поведінці щодо членів сім`ї чи близьких родичів потерпілого; знищенні чи пошкодженні майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Установленням гуманістичного пріоритету в державі окреслено основні напрями розвитку суспільства і діяльності органів публічної влади. Серед прав, закріплених у фундаментальному ІІ розділі Конституціі, є право на відшкодування шкоди.

На думку суду, наведені вище обставини смерті ОСОБА_11 закономірно породжували підстави для моральних страждань у ОСОБА_9 , які, крім іншого, полягали в повній безпорадності і неможливості повернути життя батька, а також у негативному впливі на її здоров`я стресового стану.

Смерть рідної людини, це не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір буде мати суто умовний вираз.

Разом з тим, у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватний завданій моральній шкоді (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 29 листопада 2019 року у справі №213/4098/18).

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, слід керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності та розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення, про що також зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі № 752/17832/14-ц від 15.12.2020 року.

Зважаючи на доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, дослідивши позовні вимоги з додатками, вислухавши пояснення потерпілої, суд вважає доведеним і факт заподіяння потерпілій ОСОБА_9 моральної шкоди, яка викликана сильним емоційним стресом через втрату близької людини, що назавжди порушило звичайний спосіб її життя, значно погіршило психологічний та фізичний стан, завдало їй моральних страждань, які в повній мірі подолати ніколи не вдасться.

На підставі викладеного, суд виходячи з принципу розумності та справедливості, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, дійшов висновку про те, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої потерпілій ОСОБА_9 підлягають задоволенню частково.

Крім іншого, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом враховується те, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (правова позиція, викладена у рішення ЄСПЛ «Stankov v. Bulgaria», заява № 68490/01, від 12 липня 2007 року, https://hudoc . echr.coe.int/eng?i= 001-81606 ).

Задовольняючи позовні вимоги потерпілої частково, суд дотримується і позиції ЄСПЛ, згідно з якою відшкодування має виключно компенсаційний, а не каральний обтяжуючий або запобіжний характер.

Процесуальні витрати, які згідно матеріалів кримінального провадження складають 5 300 гривень 96 копійок: за проведення судової автотехнічної експертизи (висновок експерта №СЕ-19/111-24/37072-ІТ від 26.06.2024 року) 2271 гривня 84 копійки, за проведення судово-медичної експертизи (висновок експерта №021-995-2024 від 30.05.2024 року) 3029 гривень12 копійок. Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст.100, 368-371, 373-374, 376, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п?яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк - 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України, у зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 109 454 (сто дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят чотири) гривень 69 копійок.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 380 000 (триста вісімдесят тисяч) гривень.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати, які згідно матеріалів кримінального провадження складають 5 300 гривень 96 копійок: за проведення судової автотехнічної експертизи (висновок експерта №СЕ-19/111-24/37072-ІТ від 26.06.2024 року) 2271 гривня 84 копійки, за проведення судово-медичної експертизи (висновок експерта №021-995-2024 від 30.05.2024 року) 3029 гривень12 копійок.

Речові докази: автомобіль марки «TOYOTA-RAV4», р.н. НОМЕР_1 , який передано під зберігальну розписку ОСОБА_4 , - залишити йому.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, потерпілій та її представнику, обвинуваченому та його захиснику. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Головуючий суддя