Справа № 442/3649/25
Провадження № 1-кп/442/275/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2025 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі головуючої - судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши в залі суду в місті Дрогобичі у спрощеному провадженні, без проведення судового розгляду в судовому засіданні, за відсутності учасників судового провадження кримінальне провадження № 0000036 від 05.05.2025 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дрогобича Львівської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовозобов`язаного, позапартійного, непрацюючого, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адвокатом не є, раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення ( проступку), передбаченого частиною 1 статті 164 КК України,-

встановив:

Судом встановлені наступні фактичні обставини кримінального правопорушення, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Так, ОСОБА_3 достовірно знаючи про те, що згідно із рішенням Турківського районного суду Львівської області №2-262/10 від 28.04.2010 року зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_7 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щомісячно в розмірі від заробітку ( доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.04.2010 року і до його повноліття та відкритого виконавчого провадження №ВП 19138407, будучи ознайомленим із його змістом, розуміючи про необхідність сплати аліментів на утримання дитини, в порушення вимог ст.ст.18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, ч.2 ст. 51 Конституції України, ст.180 Сімейного кодексу України та ст.ст. 8, 11 Закону України « Про охорону дитинства « маючи умисел на злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання неповнолітнього сина, діючи умисно у період часу з 08.04.2020 по 30.04.2025 жодних дій, спрямованих на виконання рішення Турківського районного суду Львівської області від 28.04.2010 року не здійснив, а накопичив заборгованість по аліментах на загальну суму 239 502.26 гривень, а саме, будучи дієздатним та працездатним, на роботу офіційно не влаштувався заходів до пошуку роботи не вживав на обліку у Дрогобицькій філії Львівського обласного центру зайнятості не перебував та не звертався, що свідчить про його бездіяльність будь - якої допомоги на утримання дитини не надавав, раніше притягувався до адміністративної відповідальності за несплату аліментів та за період часу з 08.04.2020 по 30.04.2025 утворив заборгованість зі сплати аліментів у розмірі в сумі 239 502.26 гривень, яка сукупно перевищує суми виплат за 5 років відповідних платежів внаслідок чого порушив та продовжує порушувати право дитини на повноцінне життя та всебічний ( фізичний, психічний і соціальний) розвиток.

Таким чином, ОСОБА_3 , обвинувачується у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), тобто у вчиненні кримінального правопорушення ( проступку), передбаченого частиною 1 статті 164 КК України.

Прокурор ОСОБА_8 звернулася до суду з клопотанням про розгляд кримінального правопорушення у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Обвинуваченим ОСОБА_3 в присутності захисника - адвоката ОСОБА_9 подано заяву, згідно якої він беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згідний на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку.

Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе розглянути обвинувальний акт щодо вчинення кримінального правопорушення без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, що узгоджується з приписами частини другої статті 381 КПК України.

Відповідно до частини 1 статті 12 КК України (в редакції від 1 липня 2020 року) визначено, що кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

Частиною 2 статті 12 КК України визначено, що кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Отже, відповідно до положень ч.2 ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 є кримінальним проступком.

Частиною 1 статті 381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, а потерпілий не заперечує проти такого розгляду.

Оцінивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за частиною 1 статті 164 КК України, оскільки він злісно ухилився від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Згідно з ч.2 ст.50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При вирішенні питання про призначення покарання, суд, відповідно до ст. ст.65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому до обставин, які пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Також суд враховує те, що обвинувачений усвідомлює про настання наслідків, які завдані кримінальним правопорушенням.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, що витікає з положень ч. 2 ст. 50 КК України.

Враховуючи характеризуючі дані про особу ОСОБА_3 , який на обліку у лікаря нарколога та лікаря- психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позтивно характеризується за місцем проживання, відтак суд вважає за необхідне призначити покарання в межах санкції статті у виді пробаційного нагляду і на думку суду таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд дійшов висновку, що така міра покарання сприятиме вихованню особи в дусі додержання законів України, тобто формування у нього звички законослухняної поведінки і не бажання в майбутньому повторювати дії, які мають наслідком встановлення зазначених обмежень.

Цивільний позов не заявлено.

Судові витрати відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 368-371, 373-376, 381-382 КПК України, суд,-

ухвалив :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 164 КК України, та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду строком 2 (два) роки.

Згідно ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Строк покарання у виді пробаційного нагляду ОСОБА_3 згідно із ч.1ст.49-2 Кримінально-виконавчого кодексу України, обчислювати з дня постановки на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок суду привести до виконання не пізніше десятиденного строку з дня набрання законної сили або звернення його до виконання.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку.

У відповідності до ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1