Справа №463/6970/25
Провадження №1-кс/463/6998/25
УХВАЛА

05 серпня 2025 р. Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

заявника ОСОБА_3

у м. Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про «самовідвід судді» ОСОБА_4 від розгляду скарги на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у місті Львові,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про «самовідвід судді» ОСОБА_4 від розгляду скарги на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у місті Львові, у кримінальному провадженні №0001544 від 12 вересня 2024 року.

Заяву обґрунтовує тим, що суддя ОСОБА_4 вже розглядала аналогічну скаргу на бездіяльність слідчого ДБР щодо нездійснення процесуальних дій №0001544 (справа №463/10054/24, провадження №1-кс/463/8476/24). Розгляд справи відбувався формально, тривав близько 5 хвилин, без належного дослідження наданих скаржником доказів і матеріалів.

Також, зазначає, що він не зміг отримати копію ухвали у строки, визначені законом, що порушує його право на своєчасне ознайомлення з судовим рішенням. Наданий йому відеозапис судового засідання є неповним: зображення фрагментарне, звук пошкоджений, його виступ не розбірливий. Це унеможливлює належну фіксацію судового процесу та контроль за його об`єктивністю.

Окрім наведеного вказує, що до цього часу він офіційно не повідомлений про процесуального керівника прокурора у вказаному кримінальному провадженні, що вважає грубим порушенням ст. 36 КПК України та свідченням неефективності досудового контролю. Відсутність прокурора як суб`єкта процесу унеможливлює ефективне представництво його інтересів як особи, яка заявляє про шкоду. Факт відсутності прокурора в провадженні не було враховано суддею ОСОБА_4 під час попереднього розгляду скарги, що свідчить про її упереджене ставлення до заявника та відсутність належного процесуального контролю.

Вважає, що сукупність викладених фактів створюють обґрунтовані сумніви в неупередженості судді ОСОБА_5 та об`єктивності розгляду повторної скарги у тій самій справі.

Інші учасники кримінального провадження в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, клопотання про відкладення не подали, причин неявки не повідомили, а тому вважаю за можливе здійснити розгляд у їх відсутності.

Заслухавши пояснення заявника, який в судовому засіданні заяву про відвід підтримав з аналогічних підстав, оглянувши матеріали скарги та заяви про «самовідвід», суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні, зокрема, за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно положень ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, дізнавач, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Дійсно, відповідно до ч. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Згідно з п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу (рішення від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта» (Hauschildt Case), заява №11/1987/134/188, § 46).

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

У рішенні від 15 липня 2005 року у справі ж «Межнаріч проти Хорватії» ЄСПЛ звернув увагу на те, що «слід визначити, чи існують, окрім поведінки судді, факти, які можна встановити, які можуть викликати сумніви щодо його неупередженості. Це означає, що, вирішуючи питання про те, чи є в тій або іншій справі достатня підстава (legitimate reason) побоюватися, що конкретному судді бракує неупередженості, позиція відповідної особи є важливою, але не є визначальною» (Meznaric v. Croatia, заява № 71615/01, §31). Для задоволення відводу за об`єктивним критерієм мають бути не щонайменші сумніви одного з учасників справи, а достатні підстави вважати, що суддя не є безстороннім або що йому бракує неупередженості під час розгляду справи.

З матеріалів скарги та заяви про «самовідвід» вбачається, що в провадженні слідчого судді ОСОБА_4 перебуває скарга ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у місті Львові, у кримінальному провадженні №0001544 від 12 вересня 2024 року.

Не зважаючи на те, що заявник зазначає назву документу як «заява про самовідвід», з такої заяви та пояснень вбачається, що на його думку існують сумніви в неупередженості судді та об`єктивності розгляду «повторної» скарги, оскільки в ході розгляду аналогічної скарги на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у місті Львові, розгляд справи відбувався формально, тривав близько 5 хвилин, без належного дослідження наданих доказів і матеріалів. Разом з тим, вказані доводи скаржника фактично зводяться до незгоди з процесуальними діями судді в межах іншого судового провадження і не можуть вказувати на існування обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді.

Також безпідставними є посилання заявника на те, що невчасне отримання копії ухвали, а також отримання копії фіксації судового розгляду відповідної якості є обставинами, які викликають сумнів у неупередженості судді, оскільки до повноважень судді не входить оформлення і видача копій ухвали та відеозапису судового засідання.

Щодо доводів про «відсутність прокурора як суб`єкта процесу», то в цій частині слід зазначити, що ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргоюна бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у місті Львові, у кримінальному провадженні №0001544 від 12 вересня 2024 року, а відтак саме Територіальне управління Державного бюро розслідування, розташоване у місті Львові є суб`єктом оскарження.

Згідно положень ч. 1 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Відтак втручання в діяльність прокурора, з врахуванням відсутності даних про оскарження його дій, бездіяльності чи рішень у встановленому законом порядку, суперечить положенням вказаних вище норм кримінального процесуального законодавства.

Положеннями ст. ст. 75, 76 КПК України перебачено виключний перелік підстав, що виключають участь слідчого судді в кримінальному провадженні, у випадку наявності яких згідно з ч. 2 ст. 80 КПК України слідчому судді може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Таким чином, суд приходить до переконання, що заявником не наведено достатніх підстав вважати, що суддя ОСОБА_4 є упередженою чи зацікавленою у результатах розгляду скарги, що вона не є безсторонньою або що їй бракує неупередженості під час розгляду вказаної скарги.

Відтак суд приходить до переконання про безпідставність заяви про «самовідвід» слідчому судді.

Керуючись ст.ст.75, 76, 81 КПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

у задоволенні заяви ОСОБА_3 про «самовідвід судді» ОСОБА_4 від розгляду скарги на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у місті Львові відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 6 серпня 2025 року.

Суддя ОСОБА_6