ЄУН 389/4502/23
Провадження №1-кп/389/197/23
У Х В А Л А

21 травня 2025 року Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , свідка ОСОБА_6 розглянувши у судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000732 від 07.08.2023, стосовно ОСОБА_4 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.307 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, терміном на два місяці. Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні за винятком їх участі у процесуальних діях; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

В обґрунтування необхідності продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту до ОСОБА_4 прокурором покладається встановлення під час досудового слідства наявності ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконний вплив на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень. ОСОБА_4 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.1,2 ст.307 КК України, які класифікуються як тяжкі злочини, якими передбачено покарання строком до 8 та 10 років позбавлення волі, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення пов`язаного із незаконним зберіганням наркотичних засобів та психотропних речовин, але в силу положень ст.89 КК України вважається таким, що немає судимості, він не працевлаштований, не одружений, неповнолітніх дітей не має, як свідчать матеріали клопотання фактично злочинна діяльність - збут наркотичних засобів та психотропних речовин є єдиним джерелом доходу підозрюваного, що вказує на існування ризику продовження ним злочинної діяльності, вчинення інших кримінальних правопорушень. Крім того, обвинувачення ОСОБА_4 у тому числі ґрунтується на показаннях свідків, а тому є вагомі підстави вважати, що у разі не застосування запобіжного заходу, останній може здійснювати незаконний вплив на них з метою зміни наданих ними показань для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєні злочини, тим самим перешкоджаючи кримінальному провадженню. Крім того, зазначив, що на минуле судове засідання обвинувачний не з`явився, тому судом не було розглянуте подане ним на минуле судове засідання клопотання про продовження запобіжного заходу стосовно обвинуваченого. Тому строк запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 минув. У зв`язку з чим прокурор просив залишити без розгляду та обрати запобіжний захід стосовно обвинуваченого у виді домашнього арешту з відповідними заборонами. Крім того, оскільки ОСОБА_4 порушив умови раніше обраного домашнього арешту у нічний час, а саме не з`явився на виклик суду, просив застосувати до останнього домашній арешт цілодобово.

Обвинувачений та його захисник заперечували щодо обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби за місцем проживання обвинуваченого. Просили обрати особисте зобов`язання.

Заслухавши позиції учасників процесу, дослідивши додане до матеріалів кримінального провадження клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення. ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру, розумна підозра передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).

У справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна це питання, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й особисте зобов`язання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі Мюррей проти Об`єднаного Королівства від 28.10.1994, Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства від 30.08.1990).

Наразі досудове розслування завершено. Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.ч.1,2 ст.307 КК України перебуває в суді на стадії судового розгляду.

Сукупність наданих стороною обвинувачення доказів, які вивчено судом, свідчать про наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.1,2 ст.307 КК України. Їх аналіз вказує на те, що вони об`єктивно зв`язують обвинуваченого зі злочинами, а тому суд погоджується із доводами прокурора, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення є обґрунтованим, а отже існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити дані кримінальні правопорушення.

Разом з цим, вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

З урахуванням наявності долучених доказів обґрунтованості обвинувачення, обставин вчинення злочинів, їх тяжкість, міру покарання, а також особи обвинуваченого, судом встановлено наявність ризиків, передбачених п.3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, - незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_4 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.1,2 ст.307 КК України, які класифікуються як тяжкі злочини, якими передбачено покарання строком до 8 та 10 років позбавлення волі, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення пов`язаного із незаконним зберіганням наркотичних засобів та психотропних речовин, але в силу положень ст.89 КК України вважається таким, що немає судимості, він не працевлаштований, не одружений, неповнолітніх дітей не має, як свідчать матеріали клопотання фактично злочинна діяльність - збут наркотичних засобів та психотропних речовин є єдиним джерелом доходу підозрюваного, що вказує на існування ризику продовження ним злочинної діяльності, вчинення інших кримінальних правопорушень.

Крім того, обвинувачення ОСОБА_4 у тому числі ґрунтується на показаннях свідків, а тому є вагомі підстави вважати, що у разі не застосування запобіжного заходу, останній може здійснювати незаконний вплив на них з метою зміни наданих ними показань для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєні злочини, тим самим перешкоджаючи кримінальному провадженню.

При цьому, із матеріалів провадження не вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 має на меті ухилятись від слідства та суду. Будь-яких доказів переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування чи ймовірності такого переховування, суду не надано. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Неявка обвинуваченого в минуле судове засідання була одноразовою, при цьому обвинувачений пояснив її причину, яку суд визнає поважною.

Відтак, у кримінальному провадженні наявні обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування до особи одного із запобіжних заходів, передбачених ст.176 КПК України.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

З урахуванням наявності долучених до кримінального провадження вагомих доказів обґрунтованості обвинувачення, обставин вчинення злочинів, їх тяжкості, міри покарання, а також особи обвинуваченого, судом встановлено наявність ризиків, передбачених п.3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, - незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення.

Проте, надаючи оцінку можливості обвинуваченим ОСОБА_4 переховуватися від слідства та суду, суд враховує позицію Європейського Суду з прав людини у справі «В. проти Швейцарії», зокрема те, що небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей, наявності у нього коштів, зв`язків з державою, у якій його переслідують.

Конституційний Суд України 25.06.2019 ухвалив рішення у справі за конституційними скаргами заінтересованих осіб щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення частини п`ятої статті 176 Кримінального процесуального кодексу України, яким констатував, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Конституційний Суд України у даному рішенні зокрема вважає, що обґрунтування необхідності тримання під вартою особи самою лише кваліфікацією злочину, не забезпечує і не може забезпечити балансу між метою застосування такого виняткового запобіжного заходу у кримінальному провадженні та конституційним правом особи на свободу та особисту недоторканність. При цьому обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, а також бути пропорційними та обґрунтованими.

У клопотанні прокурора ризик переховування від органів досудового розслідування та суду обґрунтовано лише тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення, суворістю покарання та одною неявкою до суду, причину якої з`ясовано в судовому засіданні. Даних або інформації про намагання ОСОБА_4 переховуватись від слідства, матеріали клопотання не містять. Тобто наявність даного ризику є недоведеною.

Разом з цим, судом встановлено, що обвинувачений має постійне місце проживання, є інвалідом І групи, потребує стороннього догляду, але не обмежений у пересуванні.

З урахуванням наведеного, на переконання суду достатнім запобіжним заходом, який забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого, за вказаного вище обґрунтування, є домашній арешт у певний період доби з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, який і обрано слідчим суддею під час досудового розслідування.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора та обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, заборонивши залишати житло у період часу з 20:00 години до 08:00 години з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, який в сукупності із встановленими конкретними обставинами кримінального провадження в повній мірі відповідає практиці Європейського суду з прав людини та статті 5 Конвенції, положення якої вказують, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. Такий запобіжний захід співмірний з особою обвинуваченого, забезпечить виконання ним процесуальних обов`язків та буде запобігати встановленим ризикам.

Підстав для застосування до обвинуваченого більш м`яких видів запобіжних заходів ніж домашній арешт у певний період доби, у тому числі особистого зобов`язання, з огляду на встановлені обставини суд не вбачає.

Тому, суд вважає що клопотання прокурора про обрання стосовно ОСОБА_4 домашнього арешту в нічний час доби задоволенню.

Керуючись ст.ст. 181, 193, 194, 196, ст.ст. 372, 376 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк два місяці, до 21.07.2025, який полягає в забороні для нього з 20:00 години до 08:00 години залишати житло за місцем його постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, на період з 21.05.2025 року до 21.07.2025 року, а саме:

-прибувати за кожною вимогою до суду;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає, без дозволу суду;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні за винятком їх участі у процесуальних діях;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;

-носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань. У разі невиконання покладених обов`язків, до неї може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Знам`янського

Міськрайонного суду

Кіровоградської області ОСОБА_1