ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/692/25 Справа № 199/2965/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю

власниці майна ОСОБА_6

представника власниці

майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , як представника власниці арештованого майна ОСОБА_6 , поданою на ухвалу слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 березня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000133,

встановила:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 березня 2025 року було задоволено клопотання слідчого СВ ВП №1 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 та накладено арешт з позбавленням права розпорядження та користування на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020), право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_6 .

Слідчий суддя, погоджуючись із наведеними у клопотанні слідчого даними та обставинами, вважав, що квартира є предметом кримінального правопорушення, а отже відповідає критеріям, встановленим у ст. 98 КПК України. З метою збереження речових доказів на це майно слід накласти арешт. Враховуючи розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб, необхідно накласти арешт на вказану квартиру, заборонивши розпоряджатись і користуватись вказаним майном.

На ухвалу слідчого судді адвокат ОСОБА_7 , в інтересах власниці майна ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу із проханням про скасування ухвали слідчого судді та ухвалення нової, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_6 є добросовісним набувачем квартири. Квартира, як об`єкт власності, не може бути використана як речовий доказ у цьому кримінальному провадженні, не є безпосереднім знаряддям вчинення злочину, а в ухвалі слідчого судді не зазначено жодного обґрунтування, як незастосування арешту унеможливить використання його як доказів у кримінальному провадженні.

Вказує, що непропорційним є втручання у право власності добросовісного набувача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення власниці майна ОСОБА_6 та її представника адвоката ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження за наведеними у скарзі обставинами, та проаналізувавши їх, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно матеріалів провадження, до відділу поліції № 1 ДРУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява ОСОБА_9 про те, що невстановлена особа зловживаючи довірою, заволоділа належним її майном, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .

05.03.2025 квартира АДРЕСА_1 , визнана відповідно до ст. 98 КПК України речовим доказом, так як була об`єктом кримінально протиправних дій та набута кримінально протиправним шляхом.

07 березня 2025 року до суду надійшло клопотання слідчого СВ ВП №1 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 про арешт майна по кримінальному провадженню за №0000133 від 11.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Це клопотання мотивовано необхідністю забезпечити збереження зазначеного майна як речового доказу у кримінальному провадженні.

12 березня 2025року ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська вказане клопотання прокурора про арешт майна було задоволено.

Задовольняючи наведене клопотання прокурора, внесене в межах кримінального провадження № 0000133, про накладення арешту на майно, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , із забороною користування та розпорядження вказаним майном, слідчий суддя, враховуючи розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб, вважав необхідним накласти арешт на вказану квартиру, заборонивши розпоряджатись і користуватись вказаним майном.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується, але тільки в частині накладення арешту на вказану квартиру, із забороною розпоряджатися нею зважаючи на наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст.170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з вимогами ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України, метою арешту майна є забезпечення збереження речових доказів (у цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу); спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, відповідно до положень ч.2 ст.173 КПК України, повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На думку колегії суддів, слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні, дотримався вимог, передбачених ст.ст.172, 173 КПК України, дослідив додані до клопотання матеріали кримінального провадження, врахував правову підставу для арешту майна та обставини кримінального провадження.

Так, речовими доказами, відповідно до вимог ст.98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Зі змісту клопотання убачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 є речовим доказам, у розумінні ст.98 КПК України, як об`єкт кримінально протиправних дій.

З огляду на обставини кримінального правопорушення, яке розслідуються, та виходячи з матеріалів, доданих до клопотання, слідчий належним чином та у відповідності до вимог ст.170-173 КПК України обґрунтував необхідність та можливість накладення арешту на вказану квартиру.

Доводи апелянта про необґрунтованість накладеного арешту, на думку колегії суддів, не є переконливими та спростовуються наявними матеріалами провадження.

З метою збереження речового доказу і було подано зазначене клопотання, що повністю узгоджується з вимогами ст.170 КПК України.

У зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про необхідність накладення арешту на квартиру, з метою його збереження як доказу, що має значення для встановлення обставин провадження.

На думку колегії суддів, накладення вищевказаного арешту є необхідним заходом забезпечення цього кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя перевірив наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказане у клопотанні майно має доказове значення у цьому провадженні і наявні ризики того, що не накладення вказаного арешту може завадити цьому кримінальному провадженню.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про те, що потреби досудового розслідування виправдовують втручання у право власності на майно; без застосування заходу забезпечення кримінального провадження, про який ідеться в клопотанні, неможливо досягти дієвості цього кримінального провадження.

Що ж стосується заборони користування квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яку визначив слідчий суддя, то таке його рішення не відповідає в повній мірі вимогам ч. 4 ст. 173 КПК України, якою визначено, що слідчий суддя у разі задоволення клопотання повинен застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна і, крім того, суперечить вимогам ч. 12 ст. 170 КПК України, якою встановлено, що заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається. Будь-які дані, що ОСОБА_6 використовує зазначене житлове приміщення без законних на те підстав, в матеріалах провадження відсутні, а тому слідчий суддя не мав права встановлювати заборону користуватися цим житловим приміщенням.

З урахуванням викладеного та перевірених судом апеляційної інстанції матеріалів провадження, які свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують необхідність накладення арешту на майно, зокрема, на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , із забороною тільки розпорядження нею, тобто саме такого втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення збереження зазначеного майна як речового доказу у кримінальному провадженні (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України), колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_7 в інтересах власниці майна ОСОБА_6 , підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді, у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, скасуванню, із постановленням судом апеляційної інстанції нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, а саме на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , із забороною розпорядження вказаним майном, без заборони ним користуватися.

На підставі викладеного, керуючись ст.170,405,407,422 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скарги адвоката ОСОБА_7 , як представника власниці арештованого майна ОСОБА_6 , задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 березня 2025 року, якою було задоволено клопотання слідчого СВ ВП №1 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 та накладено арешт з позбавленням права розпорядження та користування на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020), право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_6 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання слідчого СВ ВП №1 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 про накладення арешту в рамках кримінального провадження № 0000133.

Накласти арешт на майно, а саме на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020), право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_6 з позбавленням права розпорядження вказаним майном.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4