ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 вересня 2025 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_9 (ЄРДР № 0000447),

В С Т А Н О В И В

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 вересня 2025 року, відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_9 . Застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки ухвала слідчого судді винесена без додержання вимог КПК України, не достатньо обґрунтовано, так як висновки суду не в повній мірі відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, у зв`язку із тим, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, не враховано наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою обрати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, прокурора та слідчого, які підтримали скаргу та просили її задовольнити, підозрюваного та його захисника, які проти апеляційної скарги прокурора заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження за доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Зі змісту ст.181 КПК України слідує, що домашній арешт, як вид запобіжного заходу, може бути застосований до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі та полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби на підставі ухвали слідчого судді, суду.

Згідно із ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, у відповідності до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Зазначені вимоги кримінального процесуального законодавства при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_9 слідчим суддею дотримані.

ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України.

При цьому, матеріали клопотання не містять будь-яких доказів, які б свідчили про недостатність застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, аніж застосування щодо нього такого запобіжного заходу, як домашній арешт, і таких доказів не було здобуто у ході розгляду кримінального провадження апеляційним судом.

Слідчий суддя, відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора, виходив із того, що останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання до 6 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, зі штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, водночас відсутність інших ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Апеляційний суд доходить висновку, що слідчий суддя при вирішення клопотання, врахував усі обставини кримінального провадження та положення чинного законодавства, які містяться в ст.ст. 181, 194 КПК України, у зв`язку із чим прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні клопотання слідчого і застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 вересня 2025 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_9 без зміни.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді