Справа №522/1353/25
Провадження № 1-кп/522/1292/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001380 від 01.10.2024 року, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ново-єгорівка, Новоукраїнського району, Кіровоградської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця військової служби, призваного за призовом під час мобілізації, в/ч НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 30.04.2021р., Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном строком на 2 роки;

- 06.01.2022р., Вінницьким міським судом за ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці.

- 18.04.2023р., Добровеличківським районним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185, ч.2 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 5 місяців, 08.06.2023р. звільнений 08.06.2023р. умовно-достроково з невідбутим строком покарання 1 рік 6 місяців;

- 20.03.2025р., Голосіївським районним судом м.Києва за ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст.ст.75,76 КК України, звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном строком на 3 роки;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участі учасників кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

суд -

ВСТАНОВИВ:

Фактичні обставини, встановлені судом під час розгляду справи.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи військовослужбовцем призваним під час мобілізації та проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , на посаді стрілець першого відділення третього піхотного взводу третьої піхотної роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 37, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 14 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, 29 вересня 2024 року, близько 16 години 30 хвилини, в умовах воєнного стану, переслідуючи злочинний намір, спрямований на повторне, таємне викрадення чужого майна, перебуваючи в приміщені хостелу, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , зайшов до кімнати, де тимчасово проживав, та помітив на ліжку сусіда мобільний телефон марки «Хіаоmі», моделі «RedmiNote 13 Pro+», в корпусі темного кольору, з IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , з сім-картками ПрАТ «Київстар» НОМЕР_4 та ПрАТ «Водофон» НОМЕР_5 та сумку, в якій знаходились грошові кошти у розмірі 2000 гривень, які належиать ОСОБА_6 , та діючи з корисливих мотивів, умисно, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переконавшись, що його дії залишаться непоміченими для оточуючих, таємно викрав мобільний телефон марки «Хіаоmі», моделі «RedmiNote 13 Pro+», в корпусі темного кольору, з IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , з сім- картками ПрАТ «Київстар» НОМЕР_4 та ПрАТ «Водофон» НОМЕР_5 та грошові кошти у розмірі 2000 гривень, після чого залишив місце вчинення злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 13586 гривня 40 копійок.

Умисні дії ОСОБА_4 , які виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинені повторно, в умовах воєнного стану, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України у повному обсязі, та підтвердив, що дійсно при вказаних у обвинувальному акті обставинах він таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_6 , а саме його мобільний телефон та сумку в якій знаходились кошти у розмірі 2000 гривень, вартість яких не оспорює, у вчиненому щиро покаявся та просив суворого його не карати, оскільки зробив для себе належні висновки.

Потерпілий ОСОБА_6 , в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимог матеріального характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 не має, також просить цивільний позов пред`явлений ним в рамках вказаного кримінального провадження про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 13 586,40 грн та моральної шкоди у розмірі 10 00 грн задовольнити у повному обсязі.

Під час судового засідання, встановлено, що обвинувачений та інші учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом встановлено, що відсутні сумніви у добровільності позицій обвинуваченого та інших учасників судового розгляду. З урахуванням заяви потерпілих про розгляд справи за їх відсутності, думки прокурора, обвинуваченого, захисника суд відповідно до ст. 349 ч. 3 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються .

Статті Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений ОСОБА_4 .

Беручи до уваги вище вказане, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України повністю доведена та його дії правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 .

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно зі ст. 66 КК України суд враховує щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особливості конкретного злочину й обставини їх вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінальних правопорушень і після їх вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Крім того, при призначенні покарання відповідно до положень ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, данні про особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем, характеризується посередньо, раніше судимий, не одружений, має постійне місце реєстрації, на обліку у лікаря нарколога та психіатра суду не перебуває, свою провину у вчиненні злочину визнав повністю, у зв`язку із чим суд вважає, що покарання у вигляді позбавлення волі буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

При цьому, при призначенні покарання суд вважає за необхідне в силу ст.71 КК України за сукупністю вироків, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 18.04.2023р., згідно якого ОСОБА_4 був засуджений за ч.ч. 2, 3 ст. 185, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 5 місяців та у подальшому останнього було звільнено від покарання умовно-достроково з невідбутою його частиною на строк 1 рік 6 місяців. Вищевказаний злочин ОСОБА_4 скоїв у період умовно-дострокового звільнення від покарання, згідно ст.81 КК України, на підставі ухвали Вознесенського міського суду Миколаївської області від 31.05.2023р.

Разом із тим, приймаючи до уваги засудження ОСОБА_4 за вироком Голосіївського районного суду м.Києва від 20.03.2025 року за ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки, оскільки ураховуючи засудження вказаної особи у цьому кримінальному провадженні до покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, суд вважає, що застосування принципів поглинання, часткового чи повного складання покарань згідно ст. 70 КК України не допускається, що повністю узгоджується із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року, тобто попередній вирок суду від 20.03.2025 року відносно ОСОБА_4 підлягає самостійному виконанню.

Така правова позиція висловлена зокрема у абз. 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.03 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», де зазначено, що у разі, коли особа, яку за попереднім вироком було звільнено від відбування покарання з випробуванням, до постановлення вироку в першій справі вчинила інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Вирішення судом цивільного позову

потерпілого ОСОБА_6 .

Розглянувши цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування заподіяної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, суд приходить до наступного.

Згідно з правилами ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За правилами п. 10 ч. 1 ст. 56 КПК України, протягом кримінального провадження потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

На підставі ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Частина 1 ст. 128 КПК України передбачає, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому (ч. 1 ст. 129 КПК України).

За результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні судом приймаються рішення: 1) задовольнити цивільний позов повністю або частково; 2) відмовити в позові; 3) залишити позов без розгляду.

Рішення за цивільним позовом про відшкодування збитків суд приймає після того, як вирішить загальні питання щодо обвинувачення та визначення покарання.

Суд задовольняє цивільний позов повністю або частково, якщо в судовому засіданні були доведені підстави цивільного позову.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З приводу вимог потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування майнової шкоди у розмірі 13 586,40 гривень, в результаті неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_4 , суд приходить до висновку що вони є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З приводу відшкодування, завданої діями обвинуваченого моральної шкоди потерпілому ОСОБА_6 суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

В судовому засіданні встановлено, що протиправними діями ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 спричинено значної моральної шкоди, тому що життя потерпілого після вчинення неправомірних дій було перенасичено негативними емоціями, психічними переживаннями. В зв`язку з цими переживаннями він не міг вести активне громадське життя та реалізувати свої повсякденні звички та бажання.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 цієї ж Постанови Пленуму № 4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000 гривень позивач пов`язував з тим, що неправомірними діями ОСОБА_4 йому були спричинені глибокі і тривалі моральні страждання, він переживав відчуття несправедливості, переживав, що його права були порушені. В зв`язку з цими переживаннями він не міг вести активне громадське життя та реалізувати свої повсякденні звички та бажання.

Суд наголошує, що, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що "розумність" і "справедливість" є оціночними поняттями, суди першої та апеляційної інстанцій, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд оцінює ступінь моральних страждань позивача, враховує довготривалість негативного впливу на позивача після вчинення кримінального правопорушення, яке вчинено 29.09.2024 року, наявність психологічного стресу у позивача після подій, а також наявність у позивача моральних (душевних) страждань, що були викликані вчиненим кримінальним правопорушенням.

Зважаючи на доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, враховуючи вимоги розумності, добросовісності, виваженості, враховуючи обставини справи та довготривалість негативного впливу на позивача даної події, справедливим у даній ситуації буде присудження позивачу 10 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відомості про наявність у вказаному кримінальному провадженні речових доказів та судових витрат у суду відсутні.

Запобіжний захід, обраний ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 13.01.2025р. та продовжений судом до 28.06.2025р. відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , до набрання вироком законної сили, залишити у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного та керуючись: ст.ст. 366-368, 374, 376, 395, 615 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5-ти (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарань до вказаного вироку частково приєднати невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік 6 місяців за вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 18.04.2023р. та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5-ти (п`яти) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту набрання вироку законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в строк відбуття покарання ОСОБА_4 зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 13.01.2025 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили обвинуваченому ОСОБА_4 залишити у вигляді тримання під вартою.

Вирок Голосіївського районного суду м.Києва від 20.03.2025р. яким ОСОБА_4 засуджено за ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі з випробувальним терміном на 3 роки на підставі ст.ст.75,76 КК України, - підлягає виконанню самостійно.

Цивільний позов про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 завданої матеріальної шкоди у розмірі 13 586 (тринадцять тисяч п`ятсот вісімдесят шість) гривень 40 копійок та моральної шкоди у розмірі 10 000 (вісімдесят тисяч) гривень, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди грошові кошти у розмірі 13 586 (тринадцять тисяч п`ятсот вісімдесят шість) гривень 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди грошові кошти у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.

Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцяти денного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з часу отримання копії вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1