ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/883/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/189/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - п. 2 ч. 1 ст. 49, ч.5 ст. 74, ч.1 ст. 286 КК
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 14 березня 2025 року.

Даним вироком,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: с.Мужилів Підгаєцького району Тернопільської області, місце проживання: АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_8 звільнено від призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень моральної шкоди.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 до ОСОБА_8 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень моральної шкоди.

У справі вирішено питання арешту майна, речових доказів та судових витрат.

Згідно з вироком суду, 28.10.2021 року біля 20 год. 00 хв. водій ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автопоїздом у складі вантажного автомобіля «КАМАЗ-5320», реєстраційний номер НОМЕР_1 та причепа «ГКБ-8551», реєстраційний номер НОМЕР_2 , без пасажирів, із вантажем вагою 13,2 тони кукурудзи, здійснював рух польовою дорогою, що неподалік с.Панталиха Тернопільського району Тернопільської області в напрямку перехрестя з автомобільною дорогою сполученням «Галич-Підгайці-Сатанів-Городок», що проходить через с. Панталиха.

При наближенні до перехрестя вказаної автодороги та польової дороги, якою він рухався, водій ОСОБА_8 не був достатньо уважний, належно не стежив за дорожньою обстановкою, умовами та відповідно не реагував на їх зміну, чим порушив вимоги пунктів: 1.5 ч.1, 1.10 (в частині визначення понять: «дорожні умови», «дорожня обстановка», і виконання їх вимог), 2.3 (б,д), Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року із змінами та доповненнями (надалі Правил дорожнього руху або ПДР), а також вимоги, які наведенні у абзацах 1, 2 частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» (№3353-XII від 30.06.1993 року), які зобов`язували його своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

В процесі виконання маневру виїзду праворуч з другорядної польової дороги на головну дорогу - автодорогу сполученням «Галич-Підгайці-Сатанів-Городок», водій ОСОБА_8 не врахував габарити керованого автопоїзда та застосував такі прийоми керування транспортним засобом та швидкість руху, які не дозволяли йому постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним у конкретних дорожніх умовах, обстановці, внаслідок чого, виїхавши на головну автомобільну дорогу, а саме спочатку на смугу руху в напрямку м.Теребовля, по якій і планував подальший рух, допустив подальший виїзд як керованого вантажного автомобіля «КАМАЗ-5320» так, і надалі, причепа «ГКБ-8551» на зустрічну, відносно свого напрямку смугу руху, до с. Соснів Тернопільського району Тернопільської області, при цьому не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, чим грубо порушив вимоги пунктів: 1.10 (в частині визначення поняття «маневрування (маневр)», і належного виконання його вимог), 10.1, а також вимоги пунктів: 10.5, 10.6 Правил дорожнього руху, які зобов`язували його при виїзді з перехрестя проїзних частин забезпечити рух керованого транспортного засобу в межах своєї смуги руху, без виїзду на зустрічну смугу руху, а за умови такого виїзду (через габарити керованого автопоїзда) виконати даний маневр таким чином, щоб це не створило небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху, які зокрема рухаються по головній дорозі в межах перехрестя, і у разі потреби, для забезпечення безпеки дорожнього руху, йому було слід звернутися за допомогою до інших осіб, що останній не зробив.

Під час виконання описаного маневру водієм ОСОБА_8 , головною дорогою, а саме автодорогою сполученням «Галич-Підгайці-Сатанів-Городок» в межах с. Панталиха, у напрямку від м.Теребовля Тернопільського району Тернопільської області до с. Соснів Тернопільського району Тернопільської області, наближаючись до перехрестя з польовою дорогою, рухався технічно справний автомобіль «ГАЗ-33023-414», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався із пасажиром ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без вантажу, в межах своєї смуги руху.

Після виїзду на зустрічну смугу, а саме смугу руху до с. Соснів Тернопільського району Тернопільської області, в межах вказаного перехрестя водій ОСОБА_8 , не забезпечивши безпеку дорожнього руху, та порушуючи вимоги пунктів: 1.10 (в частині визначення поняття «дати дорогу», і належного виконання його вимог), 11.3, 16.11 ПДР, не надав перевагу в русі автомобілю «ГАЗ-33023-414» р.н. НОМЕР_3 , який рухався в межах своєї смуги руху, саме головною дорогою, як наслідок допустив зіткнення в межах смуги руху до с.Соснів лівої частини керованого причепа «ГКБ-8551» р.н. НОМЕР_2 з передньою лівою частиною автомобіля «ГАЗ-33023-414» р.н. НОМЕР_3 , водій якого ОСОБА_10 , з моменту виникнення небезпеки для свого руху (виїзду причепа «ГКБ-8551» р.н. НОМЕР_2 у складі автопоїзда на зустрічну смугу руху), не мав технічної можливості шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування уникнути зустрічного зіткнення вказаних транспортних засобів, тому у його діях відсутні порушення вимог зокрема пунктів: 1.10 (в частині визначення поняття: «небезпека для руху», і належного виконання його вимог), 12.3 Правил дорожнього руху, які б перебували в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Внаслідок зіткнення причепа «ГКБ-8551» р.н. НОМЕР_2 та автомобіля «ГАЗ-33023-414» р.н. НОМЕР_3 , вказаний автомобіль відкинуло праворуч відносно напрямку його руху і даний транспортний засіб в некерованому стані (поза волею його водія) виїхав за межі проїзної частини дороги на праве узбіччя автодороги, після чого перекинувся на бокову частину.

За короткий проміжок часу після даного зіткнення транспортних засобів, автодорогою сполученням «Галич-Підгайці-Сатанів-Городок» в межах с.Панталиха, у напрямку від м. Теребовля Тернопільського району Тернопільської області до с. Соснів Тернопільського району Тернопільської області, наближаючись до перехрестя з польовою дорогою, рухався технічно справний автомобіль «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який рухався із двома пасажирами, а саме: ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , без вантажу, в межах своєї смуги руху.

При наближенні автомобіля «ВАЗ-21063» р.н. НОМЕР_4 вже до нерухомого автопоїзда у складі вантажного автомобіля «КАМАЗ-5320», р.н. НОМЕР_1 , який стояв в межах смуги руху в напрямку м. Теребовля та причепа «ГКБ-8551», р.н. НОМЕР_2 , задня ліва частина якого знаходилась на смузі руху в напрямку с. Соснів Тернопільського району Тернопільської області, водій автомобіля «ВАЗ-21063» ОСОБА_13 , реагуючи на перешкоду для свого руху в межах займаної смуги, з метою уникнення зіткнення керованого автомобіля з лівою частиною причепа «ГКБ-8551», яке не виключалося б, застосував екстрене гальмування та змінив напрямок свого руху праворуч, внаслідок чого, у подальшому, виїхав за межі проїзної частини дороги на праве узбіччя автодороги, де в цей час в перекинутому стані знаходився пошкоджений автомобіль «ГАЗ-33023-414», р.н. НОМЕР_3 , де допустив зіткнення передньої частини автомобіля «ВАЗ-21063» р.н. НОМЕР_4 з нерухомим автомобілем «ГАЗ-33023-414» р.н. НОМЕР_3 .

З моменту виникнення перешкоди для свого руху (саме з моменту настання конкретної видимості причепа «ГКБ-8551» в межах смуги свого руху), водій автомобіля «ВАЗ-21063» р.н. НОМЕР_4 ОСОБА_13 не мав технічної можливості шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування уникнути зіткнення вказаних транспортних засобів, тому у його діях відсутні порушення вимог зокрема пунктів: 1.10 (в частині визначення поняття: «перешкода для руху», і належного виконання його вимог), 12.3 Правил дорожнього руху, які б перебували в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, а також не міг здійснити безпечний об`їзд перешкоди так як в цей час на смузі зустрічного руху для його напрямку розташовувався вантажний автомобіль «КАМАЗ-5320» р.н. НОМЕР_1 , тому його виїзд за межі проїзної частини дороги і подальше зіткнення з автомобілем «ГАЗ-33023-414», були спровоковані грубим порушенням вимог ПДР водієм автопоїзда ОСОБА_8 , які описані вище, і такими своїми діями водій ОСОБА_8 створив водію автомобіля «ВАЗ-21063» ОСОБА_13 небезпечну дорожню ситуацію, відповідно останній перебував в аварійній дорожній ситуації (обстановці), при якій дії водія транспортного засобу вимогами Правил дорожнього руху не регламентуються.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди отримали тілесні ушкодження наступні її учасники:

- водій автомобіля «ГАЗ-33023-414» р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_10 , у вигляді закритої травми грудної клітки у вигляді переломів 3-7-го лівих і 3-го правого ребер та акроміального відростка лопатки, що супроводжувались розвитком лівобічного пневмотораксу (накопичення повітря і крові у грудній порожнині) та забиття лівої легені, які не були небезпечними для життя та у своєму клінічному перебігу супроводжувалися тривалим (більш як 21 день) розладом здоров`я і за цією ознакою належать до середньої тяжкості - п. п. 2.2.1, 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (МОЗ України, Київ, 1995);

- пасажир автомобіля «ВАЗ-21063» р.н. НОМЕР_4 ОСОБА_11 , у вигляді закритого багатоуламкового перелому нижньої третини діалізу (тіла) правої плечової кістки, які не були небезпечними для життя та у своєму клінічному перебігу супроводжувалися тривалим (більш як 21 день) розладом здоров`я і за цією ознакою належать до середньої тяжкості - п. п. 2.2.1, 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (МОЗ України, Київ, 1995).

Порушення водієм ОСОБА_8 вимог пунктів: 1.5 ч. 1, 1.10, (в частині визначення понять: «дорожні умови», «дорожня обстановка», «дати дорогу», «маневрування (маневр)» і виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 10.1, 10.5, 10.6, 11.3, 16.11 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року із змінами та доповненнями, а також вимог які наведені у абзацах 1, 2 частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» (№3353-XII від 30.06.1993 року) перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачується в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 14.03.2025 року скасувати, а кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України закрити відповідно до п.3 ч.1 ст. 284 КПК України.

Вважає, що вказаний вирок суду є незаконним і таким, що прийнятий з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження

Вказує, що суд безпідставно відхилив клопотання про призначення комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи.

Апелянт посилається не те, що суд помилково дійшов висновків про те, що вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення доведена належними та допустимими доказами та вказує на відсутність підстав для задоволення цивільних позовів.

Наголошує на тому, що допитані у суді свідки та потерпіла ОСОБА_11 , не бачили момент зіткнень автомобіля «ГАЗ-33023-414» із причепом «ГКБ-8551», а тому не змогли підтвердити чи спростувати обставини, які описані в обвинувальному акті в частині звинувачення ОСОБА_8 , а щодо показань потерпілого ОСОБА_10 , то до них необхідно поставитись критично, оскільки він є заінтересованою особою.

Посилається на неповноту судового розгляду, зазначаючи, що висновки експертизи суперечать один одному, зокрема у висновку від 19.11.2021 зазначено, що визначити координати розташування задньої лівої частини ГКБ 8551 у момент зіткнення не видається можливим, у зв`язку із відсутністю уточнюючої слідової інформації, у висновку від 27.03.2023 зазначено, що зіткнення автомобілів ГАЗ-33023-414 та причепа ГКБ-8551 відбулось на смузі руху до с.Соснів поблизу суцільної лінії дорожньої розмітки, тобто на смузі руху автомобіля ГАЗ-33023-414 у місці зафіксованого кінцевого розташування заднього лівого колеса та задньої лівої частини кузова причепа НОМЕР_5 та містять протилежні висновки про місце розташування причепа ГКБ-8551 у момент зіткнення, а суд безпідставно відмовив у призначенні комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи.

Вважає, що суд безпідставно врахував слідчий експеримент від 03.06.2022 року, оскільки дана слідча дія проведена з істотними порушеннями, а саме без присутності понятих та без фіксації усіх обставин слідчого експерименту.

Вказує, що висновки комплексоної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи КСЕ-19/120-23/2119-ІТ від 27.03.2023 є необґрунтованими, оскільки експертив абз.6 ст.22,23 не зазначили, яким саме об`єктивним слідовим даним суперечать показання водія автомобіля КАМАЗ.

Зазначає, що показання понятих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 зазначені у вироку відмінні від тих, які вони надали у суді.

Вважає, що судом першої інстанції не встановлені достатні докази для доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України і вичерпані можливості їх отримання.

02 липня 2025 року, під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження, від захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 надійшло письмове клопотання, відповідно до якого просить вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 14.03.2025 року відносно ОСОБА_8 скасувати, звільнити ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п.2 ч.1 ст. 49 КК України та закрити кримінальне провадження. Цивільний позов потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 залишити без розгляду, процесуальні витрати за прооведення судових експертиз віднести на рахунок держави, вирішити питання про скасування арешту на транспортні засоби, причеп та долю речових доказів.

Заслухавши думку обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав клопотання подане захисником, просить звільнити його кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрити, захисник ОСОБА_9 підтримав подане клопотання, думку прокурора, який вказав, що наявні підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Інкриміноване ОСОБА_8 кримінальне правопорушення вчинено 28.10.2021 року.

Органом досудового розслідування та судом першої інстанції його дії кваліфіковано за ч.1 ст. 286 КК України.

Санкція ч.1 ст. 286 КК України передбачає максимальне покарання у виді обмеження волі на строк до трьох років.

У відповідності до положень ст. 12 КК України, вказане кримінальне правопорушення відноситься до категорії нетяжкого злочину.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання у виді обмеження волі чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Колегія суддів вважає, що оскільки з дня вчинення інкримінованого нетяжкого злочину минуло понад три роки, останній протягом цього періоду не ухилявся від досудового розслідування або суду, не вчиняв інших кримінальних правопорушень - він може бути звільнений від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Оскільки закон не пов`язує можливість застосування правил ч. 1 ст. 49 КК України із визнанням особою вини, обов`язковою передумовою для закриття кримінального провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з не реабілітуючих підстав.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинуваченому ОСОБА_8 , відповідно до вимог ст. 285 КПК України, роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, яка не є реабілітуючою.

ОСОБА_8 надав згоду та просив звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження щодо нього закрити.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що обвинуваченого ОСОБА_8 слід звільнити від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України та закрити кримінальне провадження щодо нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Згідно висновку викладеному в Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі №203/241/17 (провадження № 51-4251кмо21), якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави.

За таких обставин, оскільки ОСОБА_8 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 286 КК на підставі ст. 49 КК, то витрати за проведені експертизи в сумі 26531,40 грн. - покладаються на державу.

Щодо вирішення цивільних позовів, заявлених у кримінальному провадженні потерпілими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.129 КПК України, рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна» від 31.03.1989 року №3 (зі змінами), у разі закриття кримінальної справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 року (справа № 531/2332/14-к) зазначив, що відповідно до вимог ч.4 ст.286 КПК України, якщо сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. У разі закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності цивільний позов не розглядається, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п.1 ч.2 ст.284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

З огляду на вищевказане, цивільні позови у кримінальному провадженні слід залишити без розгляду та роз`яснити цивільним позивачам ОСОБА_10 , ОСОБА_11 право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, арешт, накладений у даному кримінальному провадженні підлягає скасуванню.

Питання речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 417, 419 КПК України, колегія суддів,

Ухвалила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Клопотання захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 14 березня 2025 року щодо ОСОБА_8 - скасувати.

Звільнити ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності та на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закрити.

Процесуальні витрати за проведені експертизи в сумі 26531 (двадцять шість тисяч п`ятсот тридцять одна) грн. 40 коп. - покласти на рахунок держави.

Речові докази у справі, а саме: автомобіль марки «КАМАЗ», моделі «5320» р.н. НОМЕР_1 , причеп марки «ГКБ» моделі «8551» р.н. НОМЕР_2 , які передані на зберігання ОСОБА_8 залишити останньому; автомобіль марки «ГАЗ» моделі «33023-414» р.н. НОМЕР_3 , який знаходиться на території спец-майданчика для утримання транспортних засобів ВП №3 (м.Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, за адресою: м.Теребовля, вул.С.Стрільців, 13 - повернути законному володільцю; автомобіль марки «ВАЗ» моделі «21063» р.н. НОМЕР_4 залишити законному володільцю; медичні карти стаціонарного хворого №09948, №09949, які направлені на зберігання в Тернопільську Університетську лікарню залишити останній.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29.10.2021 на:

-вантажопасажирський автомобіль марки «ГАЗ», моделі «33023-4141», н.з. НОМЕР_6 , який згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 , зареєстрований на ДП «ШРБУ-100», Київська область, Вишгородський р-н, Демидів та на дане свідоцтво;

-вантажний автомобіль марки «КАМАЗ», моделі «5320», н.з. НОМЕР_1 , який згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 , зареєстрований на ОСОБА_17 , с. Миролюбівка Тернопільський район Тернопільська область та на дане свідоцтво;

-причеп марки «ГКБ», моделі «8551», н.з. НОМЕР_2 , який згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 зареєстрований на ОСОБА_18 , АДРЕСА_2 .

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 до ОСОБА_8 про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Судді