Справа: № 148/985/25
Провадження №1-кс/148/283/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року м. Тульчин

Слідчий суддя

Тульчинського районного суду

Вінницької області ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши в режимі відеоконференції клопотання старшого слідчого СВ Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді - тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кинашів, Тульчинський район Вінницька область, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця, не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 та ч. 5 ст. 407 КК України, за участю сторін кримінального провадження: старшої слідчої ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_6 , -

ВСТАНОВИВ:

Слідчим відділенням Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області за процесуального керівництва Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону здійснюється досудове розслідування у об`єднаному кримінальному провадженні №0000100, відомості про яке 07.04.2025 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 407 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 призваний 08.06.2023 ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині)

№ 315 від 10.11.2024 молодшого сержанта ОСОБА_4 призначено на посаду командира 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією проти України в Україні введено воєнний стані із 05:30 24.02.2022, строк дії якого продовжено по теперішній час.

Крім того, цього ж дня Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» №65/2022 у зв`язку з військовою агресією проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової й мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань на території України оголошено проведення загальної мобілізації.

Згідно до ст.1 Закону України « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Молодший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, окрім іншого, зобов`язаний свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно та чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, удосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватись вимог Статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому, точно та вчасно виконувати покладені на нього обов`язки та поставлені його завдання, додержуватись військової дисципліни, не допускати негідних учинків, виконувати розпорядок дня військової частини, точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів ( начальників), у разі потреби відлучатись питати дозволу у командирів відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Статтею 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, передбачено, що розподіл часу у військовій частині протягом доби і протягом тижня здійснюється згідно з розпорядком дня, яким встановлюється виконання основних заходів повсякденної діяльності, навчання й побуту особового складу підрозділів, штабів.

Згідно до ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, окрім іншого, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог Статутів Збройних Сил України, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватись Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги Статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Водночас, у порушення зазначених вище норм законодавства України командир 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , молодший сержант ОСОБА_4 учинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

У молодшого сержанта ОСОБА_4 16.12.2024 виник злочинний умисел незаконно ухилитися від проходження військової служби.

Так, 16.12.2024 молодший сержант ОСОБА_4 діючи з прямим умислом, із особистих мотивів та з метою ухилитись віл проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце тимчасового розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 , що розташований у населеному пункті АДРЕСА_2 .

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_4 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами указаної військової частини, правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби не заявляв, а також про учинене ним самовільному залишення місця служби без поважних причин, не повідомляв та проводив час на власний розсуд, чим ухилився від проходження військової служби до моменту виявлення 25.04.2025 в с. Кинашів, Тульчинський район Вінницька область.

Крім того, молодший сержант ОСОБА_4 , у порушення зазначених вище норм законодавства України вчинив ще одне кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, в листопаді 2024 року (точної дати досудовим розслідуванням не встановлено) молодший сержант ОСОБА_4 , перебуваючи на виконанні бойового завдання із захисту України у с. Іванівка, Донецька область, де на бронежилеті тіла військовослужбовця рф помітив наступальну осколкову ручну гранату «РГ-42», яку останній зняв та залишив собі у якості трофея, поставивши її у портфель, чим вчинив незаконне придбання та почав зберігати без передбаченого законом дозволу. У подальшому цього ж дня, поблизу одного із закинутих будинків у вказаному населеному пункті ОСОБА_4 помітив, дерев`яний ящик в якому знаходилась осколкова оборонна ручна граната «Ф-1», яку останній забрав собі, при цьому заховавши у портфель, тим самим вчинив незаконне придбання та почав зберігати без передбаченого законом дозволу.

Продовжуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер та протиправність своїх дій в порушення вимог п. 9-11 Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, спорядження гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998, ОСОБА_4 умисно, без передбаченого законом дозволу, з метою використання у власних цілях, 15.12.2024 перевіз вищевказані бойові припаси до домоволодіння за місцем свого проживання, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , де продовжив їх зберігати у будинку до 25.04.2025, без передбаченого на те законом дозволу.

У подальшому, 25.04.2025 під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 в домогосподарстві, за адресою: АДРЕСА_1 , працівниками Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області виявлено та вилучено:

- корпус осколкової оборонної ручної гранати Ф-1 промислового виготовлення військового призначення, із маркувальними позначеннями «107 112-7…» та «уніфікований запал дистанційної дії типу УЗРГМ» промислового виготовлення військового призначення з маркувальними позначеннями «137-75 УЗРГМ 583», що у конструктивному поєднанні є оборонною осколковою ручною гранатою Ф-1, яка відноситься до бойових припасів;

- корпус наступальної осколкової ручної гранати РГ-42 промислового виготовлення військового призначення, із маркувальними позначеннями «338 Т 74-53» та підривач «уніфікований запал дистанційної дії типу УЗРГМ» промислового виготовлення військового призначення з маркувальними позначеннями «166-74 УЗРГМ 583», що у конструктивному поєднанні є наступальною осколковою ручною гранатою РГ-42, яка відноситься до бойових припасів.

За результатами здійснення досудового розслідування, 12.05.2025 слідчим за погодженням із прокурором встановивши наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні злочину, ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

На підставі ст. 217 КПК України, 26.05.2025 кримінальне провадження №0000100 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, об`єднано з кримінальним провадженням №0000154 за фактом вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, в межах якого 27.05.2025 останньому повідомлено про нову підозру та зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України, а саме: самовільне залишення військової частини вчинене в умовах воєнного стану та ч. 1 ст. 263 КК України, а саме: придбанні та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

У подальшому, 27.05.2025 ОСОБА_4 затримано в порядку п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України.

Необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , мотивована тим, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від відповідальності та уникнення покарання в разі доведеності його вини та може вчинити інший злочин.

Захисник ОСОБА_6 до початку судового засіданні подала заперечення на клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту щодо останнього, в якому зазначила, що клопотання є необгрунтованим, а ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не підтверджуються належними та достатніми доказами, тому просить застосувати менш суворий запобіжний захід ніж тримання під вартою, а саме у вигляді домашнього арешту.

У судовому засіданні слідча, прокурор підтримали клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання, просив застосувати більш м`який запобіжний захід.

Під час розгляду клопотання, захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечила щодо задоволення клопотання, оскільки посилання прокурора та слідчої, щодо не можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу та ризики визначені ст. 177 КПК України, не підтверджені, тому захисник просить застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Крім того, у разі обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою захисник просить визначити ОСОБА_4 розмір застави.

Заслухавши позицію учасників судового розгляду, дослідивши представлені матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам, переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першої статті 177 КПК України.

На час розгляду клопотання, органом досудового слідства 27.05.2025 ОСОБА_4 , повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 та ч. 5 ст. 407 КК України.

При вирішенні питання про наявність підстав для задоволення клопотання слідчий суддя приймає до уваги, що згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, взяття під варту є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до п. 5 ч. 1, 8 ст. 176, КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Згідно положення п. «с» ч. 1 ст. 5 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У відповідності п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» за № 35615/06 від 13.11.2007, де Європейський суд з прав людини зазначив, що «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 Конвенції, поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також, не обов`язково, щоб затриманому були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, у п. 34 рішення ЄСПЛ у справі «Москаленко проти України» від 20.05.2010, суд зазначає, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Аналогічна позиція викладена у рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України», де зазначено, що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі.

Також, суд бере до уваги, що Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» в пункті 175 зазначив, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30.08.1990, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» за №33977/96 від 26.07.2010, ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Так, на підтвердження наявності підстав для застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, органом досудового розслідування надано витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 6), постанову про здійснення досудового розслідування (а.с. 7), постанову про визначення групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у кримінальному провадженні (а.с. 8), копію ухвали слідчого судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 22.04.2025 про надання дозволу на проведення обшуку (а.с. 9), протокол обшуку (а.с. 10-13), постанову про визнання речових доказів і передачу їх на зберігання (а.с. 14, 15), копію ухвали слідчого судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 29.04.2025, про накладення арешту на тимчасово вилучене майно (а.с. 16, 17), протокол огляду предмета (а.с. 18, 19), висновок експерта № СЕ-19/102-25/9623-ВТХ від 05.05.2025 (а.с. 20), висновок експерта № СЕ-19/102-25/9609-Д від 02.05.2025 (а.с. 21), висновок експерта № СЕ-19/102-25/10233-БД від 16.05.2025 (а.с. 22, 23), витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 365 від 30.12.2024 (а.с. 30), відповідно до якого молодшого сержанта ОСОБА_4 , командира 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_3 Сил територіальної оборони Збройних Сил України, службову характеристику підозрюваного (а.с. 31), згідно якої ОСОБА_4 під час проходження військової служби зарекомендував себе позитивно, з 30.12.2024 перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , у зв`язку із самовільним залишенням військової частини, довідку про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України №1609/1864 від 08.05.2025 (а.с. 32), на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває (а.с. 33, 34), довідку про склад сім`ї (а.с. 35), довідку характеристику, відповідно до якої ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується задовільно (а.с. 36), довідку ІНФОРМАЦІЯ_3 № 2316 від 09.04.2025, про те, що ОСОБА_4 призваний по мобілізації 08.06.2024 та відправлений у складі команди для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 НЦ) (а.с. 37), довідку № 67232-2025 від 10.04.2025, про те, що підозрюваний не рахується власником будь-якої зброї та дозволів на зберігання та носіння зброї, боєприпасів, вибухових речовин не видавались (а.с. 38), довідку про судимість, згідно якої підозрюваний раніше не судимий (а.с. 39), рапорт (а.с. 40), постанову про об`єднання матеріалів досудового розслідування (а.с. 41, 42), повідомлення про нову підозру та зміну раніше повідомленої підозри від 27.05.2025 (а.с. 43-46), протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину (а.с. 47, 48), протокол допиту підозрюваного (а.с. 50, 51).

Відтак, з врахуванням зазначених норм КПК України, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, практики ЄСПЛ, слідчий суддя вважає, що стороною кримінального провадження, слідчим та прокурором, у судовому засіданні доведена наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, які у відповідності до ч. 4 ст. 12 КК України, є тяжкими, а саме: за ч. 1 ст. 263 КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, за ч. 5 ст. 407 КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років; також, аналізуючи ч. 8 ст. 176 КК України, яка передбачає застосування виключного запобіжного заходу, слідчий суддя приходить до висновку про неможливість застосування іншого запобіжного заходу не пов`язаного з тримання під вартою.

Разом з тим, відповідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Нормами вказаної статті встановлено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень, тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 в умовах воєнного стану, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, правову підставу для застосування виключного запобіжного заходу, а також, характеризуючі дані про особу підозрюваного, слідчий суддя вважає за необхідне визначити підозрюваному розмір застави з урахуванням вимог статті 182 КПК України, а саме тридцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 90840 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст. 177, 182, 183, 193, 194, 196, 197 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кинашів, Тульчинський район Вінницька область, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 та ч. 5 ст. 407 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на шістдесят днів та утримувати його у Вінницькій установі виконання покарань УДПтС України у Вінницькій області №1, до 26.07.2025 включно.

Визначити розмір застави, який здатний забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків тридцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 90840 грн (дев`яносто тисяч вісімсот сорок гривень), після внесення якої ОСОБА_4 підлягає звільненню з під варти в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 202 КПК України.

З дня внесення застави строком на два місяці покласти на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п. 1-3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: 1) прибувати за викликом до слідчого, прокурора та суду; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвалу вручити підозрюваному, захиснику, слідчому та прокурору, а також направити для виконання начальнику установи виконання покарань.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 30.05.2025.

Слідчий суддя: