печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника власників майна - адвоката: ОСОБА_3 , слідчого: ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на бездіяльність старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 , що здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000874 від 10.10.2023, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, -

В С Т А Н О В И В :

06.06.2025 до провадження слідчого судді Печерського районного суду міста Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на бездіяльність старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 , що здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000874 від 10.10.2023, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.

В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що під час проведення обшуку, який проводився 15 січня 2025 року у домоволодінні ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 співробітниками Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08.01.2025 були тимчасово вилучені належні ОСОБА_5 , ОСОБА_6 речі та майно.

17 лютого 2025 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва було задоволено клопотання прокурора другого відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000874 від 10.10.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. З ст. 368, ч. З ст. 369, ч. 1 ст. 263 КК України.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, адвокат ОСОБА_3 звернувся до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати арешт майна ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , вилученого 15.01.2025 під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- Мобільний телефон Iphone X, ІМЕІ НОМЕР_1 із сім-картою оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 ,

- Мобільний телефон Iphone Xs Max, НОМЕР_3 із сім-картою оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_5 ,

- Ноутбук Macbook Air S /NC02ST08X6TJ1 ОСОБА_5 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року апеляційна скарга в частині скасування арешту зазначеного вище майна була задоволена.

Представник власників майна - адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги скарги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, з підстав викладених у скарзі.

Слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував з приводу задоволення вказаної скарги, просив відмовити, зазначивши, що ним не була отримана ухвала Київського апеляційного суду, у зв`язку із чим майно на даний час не може бути повернуто.

Вивчивши скаргу, заслухавши позицію представника власників майна, заперечення слідчого, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку.

Згідно з ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Так, за своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна у ході проведеного обшуку, через призму оскарження бездіяльності прокурора/слідчого.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Разом з тим, слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Така позиція узгоджується із частиною 5 статті 9 КПК України, відповідно до якої кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань розслідується кримінальне провадження зокрема за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Під час проведення обшуку, який проводився 15 січня 2025 року у домоволодінні ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 співробітниками Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08.01.2025 були тимчасово вилучені належні ОСОБА_5 , ОСОБА_6 речі та майно.

17 лютого 2025 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва було задоволено клопотання прокурора другого відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000874 від 10.10.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. З ст. 368, ч. З ст. 369, ч. 1 ст. 263 КК України.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, адвокат ОСОБА_3 звернувся до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати арешт майна ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , вилученого 15.01.2025 під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- Мобільний телефон Iphone X, ІМЕІ НОМЕР_1 із сім-картою оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 ,

- Мобільний телефон Iphone Xs Max, НОМЕР_3 із сім-картою оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_5 ,

- Ноутбук Macbook Air S /НОМЕР_6 ОСОБА_5 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року апеляційна скарга в частині скасування арешту зазначеного вище майна була задоволена.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Стаття 167 КПК України, встановлює, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ст. 169 КПК України, вилучене майно є тимчасово вилученим та має бути повернуте особі, у якої вони вилучені у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171 та ч. 6 ст. 173 КПК України, а саме: за клопотанням слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано протягом 48 годин після вилучення майна, в іншому випадку вилучене майно має бути негайно повернуте особі, у якої воно було вилучено.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

При здійсненні кримінального провадження органом досудового розслідування має бути неухильно дотримано загальні засади кримінального провадження, встановлені ст.ст. 7, 8 КПК України, в тому числі верховенство права, законність та недоторканість права власності.

Згідно із ч. 2 ст. 100 КПК України, речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Разом з тим, вимоги передбачені ч. 1 ст. 100 КПК України виконані стороною обвинувачення не були, тобто речовий доказ не повернутий його володільцю.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції, кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Жоден не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом та загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 3 ст. 169 КПК України, слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої скарги щодо бездіяльності, яка полягає у неповерненні вилученого майна, оскільки, вбачається порушення права власника на володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а відтак скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 169, 171, 173, 236, 303, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на бездіяльність старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 , що здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000874 від 10.10.2023, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна - задовольнити.

Зобов`язати старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 , або іншу уповноважену особу Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань, що здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000874 від 10.10.2023, повернути власникам: ОСОБА_6 - мобільний телефон Iphone X, ІМЕІ НОМЕР_1 із сім-картою оператора «Київстар» НОМЕР_2 ; ОСОБА_5 - мобільний телефон Iphone Xs Max, НОМЕР_5 із сім-картою оператора «Київстар» НОМЕР_4 та ноутбук Macbook Air S/NC02ST08X6TJ1.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1