Справа № 578/193/25
Провадження № 1-кп/591/461/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2025 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

учасники судового провадження:

секретар судового засідання ОСОБА_2

сторони кримінального провадження:

з боку обвинувачення: прокурор ОСОБА_3

з боку захисту:обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5

розглянув у підготовчому судовому засіданні в м. Суми у кримінальному провадженні за № 0000485 від 25.11.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 , дата і місце народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , м. Могилів Подільський Вінницької області, громадянство: України,у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 Кримінального кодексу України

клопотання прокурора Сумської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

та установив:

В провадженні Краснопільського районного суду Сумської області /головуючий суддя ОСОБА_1 / перебувало кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 Кримінального кодексу України /далі - КК/.

Вища рада правосуддя рішенням від 22 травня 2025 року №1105/0/15-23 передала територіальну підсудність судових справ Краснопільського районного суду Сумської області Зарічному районному суду міста Суми.

Крім того, рішенням від 1 липня 2025 року №1384/0/15-23 Вища рада правосуддя відрядила суддю Краснопільського районного суду Сумської області ОСОБА_1 до Зарічного районного суду міста Суми для здійснення правосуддя строком на один рік з 14 липня 2025 року.

На підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду судову справу єдиний унікальний номер № 578/193/25 передано для розгляду головуючому судді ОСОБА_1 .

Разом з цим, 20 червня 2025 року ухвалою слідчий суддя Зарічного районного суду м. Суми продовжив обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави у кримінальному провадженніза № 0000485 на строк до 18.08.2025.

Підготовче судове засідання призначено на 13.08.2025.

13.08.2025 прокурор подав до Зарічного районного суду м. Суми клопотання про продовження ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб без визначення розміру застави, мотивуючи тим, що останній обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 115 ч. 1 КК, відноситься до особливо тяжких злочині /стаття 12 ч. 5 КК/. Ризики передбачені пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України /далі - КПК/, а саме переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, та які існували на момент застосування до обвинуваченого запобіжного заходу такого, продовжують існувати. Інші більш м`які запобіжні заходи, крім тримання під вартою, не будуть ефективними і не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Також відсутні підстави для визначення розміру застави, оскільки злочин вчинено із застосуванням насильства. Продовження ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає стандарту «охорони загальносуспільних прав та інтересів». Як підкреслює ЄСПЛ забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості при оцінці порушень цінності суспільства.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні:

- прокурор клопотання таке підтримав і просив задовольнити з наведених у ньому підстав;

- обвинувачений та його захисник не заперечували про задоволення клопотання такого.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, суд доходить наступних висновків.

За правилами частини третьої статті 331 КПК, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з частиною першою статті 183 КПК, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з частиною другою статті 177 КПК, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави, суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

За змістом закону, тримання під вартою як запобіжний захід може бути застосовано лише у разі, якщо прокурор наявною сукупністю дозволених законом при прийнятті даного рішення засобів доказування доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим в статті 177 КПК, Неможливість запобігти даним ризикам слід розуміти як недостатність інших запобіжних заходів для того, щоб запобігти їхньому настанню.

Строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою, відповідно до частини першої статті 197 КПК не може перевищувати шістдесяти днів.

Так, з матеріалів кримінального провадження слідує, що обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, і строк тримання збігає 18.08.2025.

При вирішенні питання доцільності обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК, а саме: можливості ОСОБА_4 переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, про наявність ризиків таких свідчать такі обставини, як вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілу та свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності; є достатньо обґрунтованих підстав уважати, що перебуваючи на свободі, ОСОБА_4 продовжить свою девіантну поведінку та може вчинити інше кримінальне правопорушення, в тому числі протиправні дії, спрямовані на уникнення від відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення.

Суд вважає, що на даній стадії судового провадження, встановлені судом ризики продовжують існувати, є реальними, що виправдовує тримання обвинуваченого під вартою і застосування саме такого запобіжного заходу у цьому випадку буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу, що за таких обставин переважає принцип поваги до особистої свободи, а отже не суперечитиме вимогам статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці ЄСПЛ.

Оцінивши зазначені обставини в їх сукупності, суд доходить висновку, що з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого в подальшому належить утримувати його під вартою, ризики передбачені пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК, на даний час не перестали існувати, тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу обвинуваченому як тримання під вартою.

Судом досліджено питання щодо зменшення ризиків, які існували на момент застосування обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, однак доказів, які б підтверджували вказані обставини, суду не надано та не зазначено про існування таких доказів. Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у виді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_4 , суд на теперішній час не встановив.

Суд, у відповідності до статті 178 КПК, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК, враховує той факт, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

ОСОБА_4 є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період і має доступ до зброї; не одружений, має зареєстроване місце проживання за межами Сумської області, на його утриманні не знаходяться інші особи - тобто не має міцних соціальних зв`язків за місцем проживання.

Тобто, усі дані щодо особи обвинуваченого та його соціальних зв`язків у місці проживання були предметом дослідження суду, але таких, які б були достатнім стримуючим фактором його поведінки, не встановлено. Перебуваючи на волі, з метою уникнення покарання ОСОБА_4 матиме реальну можливість негативно впливати на потерпілу сторону та свідківсторони обвинувачення у цьому кримінальному провадженні, показання яких суд має сприймати безпосередньо, залишаються не допитаними; переховуватися від суду, що свідчить про існування ризиків, які не зменшились.

Суд зазначає, що відповідно до практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, водночас суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

У рішенні по справі «Летельє проти Франції» ЄСПЛ визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а у рішенні по справі «Wпроти Швейцарії» зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Жодних об`єктивних даних, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та даних, які свідчать про наявність обставин, що можуть істотно вплинути на можливість продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 та стати підставою для скасування запобіжного заходу чи зміни запобіжного заходу на інший більш м`який, стороною захисту не надано та в ході судового розгляду справи не встановлено.

Таким чином, не роблячи передчасних висновків щодо вини обвинуваченого ОСОБА_4 , на даній стадії судового провадження, встановлені судом ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК продовжують існувати, є реальними, що виправдовує тримання обвинуваченого під вартою і застосування саме такого запобіжного заходу у цьому випадку буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу, що за таких обставин переважає принцип поваги до особистої свободи, а отже не суперечитиме вимогам статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці ЄСПЛ.

Отже, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу обвинуваченому як тримання під вартою, тому клопотання прокурора є підставним до задоволення. Обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою слід продовжити на строк до шістдесяти днів. Даних, які б унеможливлювали тримання обвинуваченого під вартою, матеріали кримінального провадження не містять.

Обрання більш м`якого запобіжного заходу, на переконання суду, не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до частини четвертої статті 183 КПК, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Продовжуючи строк тримання під вартою ОСОБА_4 , суд вважає за необхідне не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки вказане кримінальне провадження порушено щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Керуючись ст. 7, 9, 177, 178, 181,193 - 196, 331, 350, 370, 372, 395, 532, 615 Кримінального процесуального кодексу України,

Постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , дата і місце народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , м. Могилів Подільський Вінницької області, громадянство: України, строком на 60 (шістдесят) днів до 11 жовтня 2025 року включно без визначення розміру застави.

Встановити строк дії ухвали в частині продовження обраного обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11 жовтня 2025 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1