Справа № 570/2963/25
Номер провадження 1-кс/570/333/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2025 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі слідчого судді ОСОБА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

підозрюваної ОСОБА_4 ,

її захисника адвоката ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області (м.Рівне, вул.С.Петлюри,10) клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_8 по кримінальному провадженню №0000416 від 22 червня 2025 року за ч.1 ст.121 КК України

про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 ,

у с т а н о в и в :

зважаючи на ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме те, що підозрювана може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, при цьомуобґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, вчиненого із застосуванням насильства, слідчий просить застосувати щодо підозрюваної запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.

Згідно з клопотанням, 22 червня 2025 року приблизно о 16 год. 30 хв. ОСОБА_4 , знаходячись у стані алкогольного сп?яніння, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_1 , діючи умисно, реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи настання наслідків у виді заподіяння тілесних ушкоджень та свідомо бажаючи їх настання, на ґрунті виниклого словесного конфлікту, вчинила фізичне насильство щодо особи, з якою перебуває у сімейних відносинах в розумінні п.3 4.1 ст.1, п.11 ч.2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» - брата ОСОБА_9 , а саме, умисно нанесла йому один удар ножем в область черевної порожнини, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани черевної порожнини 6-го сегменту печінки, гемоперитонеуму, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

22 червня 2025 року за даним фактом внесені відомості до ЄРДР за ч.1 ст.121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

22 червня 2025 року о 19 год. 25 хв. ОСОБА_4 затримана за підозрою у вчиненні злочину.

23 червня 2025 року ОСОБА_4 повідомлена про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

В судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали клопотання повністю і по аналогічних мотивах та пояснили суду про обставини, вказані у ньому.

Підозрювана та її захисник заперечують проти клопотання та просять обрати більш м`який запобіжний захід, зокрема підозрювана у виді цілодобового домашнього арешту, оскільки там проживає, а захисник у виді особистого зобов`язання, оскільки навіть арешт тягне за собою необхідність для підозрюваної узгоджувати свої пересування.

Захисник додатково стверджує, що підозра не обгрунтована, оскільки на зараз не зрозумілі всі обставини події, а в клопотанні відсутні достатні докази, які б свідчили про наявність ризиків. Крім того, недоречно вказувати на судимість підозрюваної, оскільки вона відбула реальне покарання, а це є розголошенням відомостей щодо неї.

Заслухавши їх думку, вивчивши надані матеріали кримінального провадження, вважаючи їх достатніми для ухвалення рішення, слідчий суддя прийшов до таких висновків.

За змістом ст.131 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу зобов`язує слідчого суддю встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього кодексу.

При розгляді даного клопотання суд з`ясував, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною кримінального правопорушення. Доказами, які дають для цього підстави та сумнівів у суду не викликають, є протоколи допитів свідків ОСОБА_10 ; ОСОБА_11 ; ОСОБА_12 ; огляду місця події. Суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення. Вирішуючи питання обгрунтованості підозри суд визначив, що вона досягає рівня, необхідного для обрання запобіжного заходу та є обгрунтованою в тій мірі, яка обумовлює характер обмеження прав і свобод підозрюваного, стосовно якого обирається запобіжний захід певного виду.

За визначенням, яке містить рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином. І вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Зібрані органами досудового розслідування докази на даному етапі досудового розслідування дають достатні підстави вважати, що особа обґрунтовано підозрюється в інкримінованому їй злочині, а щодо правильної кваліфікації дій, то це є обов`язком слідства.

Щодо ризиків, то суд вважає, що той чи інший ризик буде вважатися наявним за умови встановлення ймовірної можливості здійснення підозрюваним таких спроб. Процесуальний закон не вимагає наведення доказів того, що підозрюваний поза всяким сумнівом здійснюватиме дії, спрямовані на перешкоджання кримінальному провадженню, проте слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, може дійти обгрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності цього. При цьому слідчий суддя з однаковою ретельністю дослідив обставини надані як стороною обвинувачення, так і захистом, пам`ятаючи, що перелік обставин, визначений у цій нормі, не є вичерпним і, безумовно, обставини підлягають оцінці в контексті досліджених під час судового засідання доказів.

Вивченням особи підозрюваного суд встановив, що особа не має офіційного місця роботи, усвідомлюючи реальність покарання за вчинений тяжкий злочин,при цьому будучи раніше судимою, неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності, може безперешкодно виїхати з місця проживання, та, як наслідок, переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Крім цього, підозрювана, будучи обізнаною про обставини злочину, матиме реальну можливість вчинити дії, спрямовані на знищення, приховання або спотворення речей чи документів, які в них містяться та можуть бути доказами під час судового розгляду.

Підозрювана, будучи обізнаною про коло осіб, кому відомо чи може бути відомо про обставини вчинення нею кримінального правопорушення, шляхом умовлянь, вчинення тиску та /або будь-яким іншим чином може вплинути на свідків, потерпілого з метою зміни показань як під час досудового розслідування, так і в судовому розгляді.

Разом з тим вплив на свідків - працівників поліції є малоймовірним, а у випадку доведеності - злочинним.

При оцінці пропорційності застосування запобіжного заходу певного виду для запобігання встановленим ризикам та з метою забезпечення дієвості кримінального провадження, слідчий суддя враховує досліджені під час судового засідання матеріали та індивідуальні особливості кримінального провадження, беручи до уваги відомості про особу підозрюваної, та внаслідок цього має визначити такий запобіжний захід, який є достатнім для запобігання неналежної процесуальної поведінки підозрюваного та забезпечення виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Відповідно до п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність, нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. Законним та обґрунтованим вважається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» (Letellier v. France), заява №12369/86 від 26 червня 1991 року, зазначив, що «національні судові органи повинні зважити на всі обставини, що свідчать за і проти наявності справжнього суспільного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, і врахувати це в рішеннях».

3 огляду на зміст наведеного рішення ЄСПЛ особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув?язнення як винятковий запобіжний захід протягом певного часу.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «В. проти Швейцарії» (W. v. Switzerland), заява N? 14379/88 від 26 січня 1993 року, вказано: «небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з урахуванням низки інших релевантних факторів. При цьому треба враховувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв?язки з державою, у якій його переслідували за законом, і його міжнародні контакти».

У контексті наведеного рішення ЄСПЛ врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст: вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дає можливість достатньою мірою спрогнозувати її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства. Тривале тримання під вартою обвинуваченого може бути виправданим, оскільки наявні специфічні ознаки суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує правило поваги до свободи особи.

Також, як свідчить практика ЄСПЛ, обвинувачення в зв?язку з вчиненням тяжкого злочину не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення разом з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що йому неможливо запобігти, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» (lijkov v. Bulgaria), заява №33977/96 від 26 липня 2001 року, ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики, що є частиною національного законодавства України відповідно до Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейского суду з прав людини", тримання під вартою не передбачає покарання у вигляді позбавлення волі, але при збереженні розумної підозри відносно затриманої особи в скоєнні злочину, є обов`язковою, неодмінною умовою законності і відповідає реальним вимогам громадського інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, має більшу вагу, ніж право на повагу свободи особи.

Суд не ігнорує ті аргументи, які наводяться стороною захисту на його користь, проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки підозрюваного і виконання процесуальних рішень по справі.

Враховуючи дані про його особу та відсутність стримуючих факторів, а також тяжкість покарання, яке загрожує у разі визнання її винуватою у тяжкому злочині, наявністьобгрунтованої підозри, перевіривши наявність достатніх підстав вважати, що ризики, на які вказує слідчий, існують і підтверджуються матеріалами кримінального провадження, вважаю, що ця особа за певних умов може порушити свої процесуальні обов`язки, тому для їх запобігання застосування вказаного запобіжного заходу буде достатнім, щоб забезпечити їх виконання і проведення всіх необхідних слідчих та процесуальних дій. Зазначені обставини є виправданими та необхідними елементами, які визначають потребу у застосуванні відносно даної особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Досягнення мети застосування запобіжного заходу неможливе при обранні іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Зважаючи на необхідність забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків і проведення всіх необхідних слідчих та процесуальних дій, вважаю необхідним задоволити клопотання, яке подане у передбачений законом строк та у встановленому законом порядку, відповідає вимогам КПК України. Утримання особи під вартою до судового розгляду справи є єдиним запобіжним заходом, який забезпечив би належну процесуальну поведінку особи та виконання нею процесуальних обов`язків, а також відсутня можливість обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого запобіжного заходу. Таке рішення буде законним, справедливим, забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваної, і відповідатиме Конституції України, вимогам КПК України, нормам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вважаю, що підозрюваній не слід визначати заставу згідно з п.1 ч.4 ст.183 КПК України, оскільки злочин, у вчиненні якого вона підозрюється, вчинений із застосування насильства.

Строк тримання під вартою обчислюється з 19 год. 25 хв. 22 червня 2025 року.

Висловлені в ухвалі висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, не мають преюдиційного значення під час цього або іншого кримінальних проваджень.

Керуючись ст.176, 177, 183, 193, 194, 196, 197, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки селища Оржів Рівненського району Рівненської області, проживаючої по АДРЕСА_2 , українки, громадянки України, раніше судимої - запобіжний захід у виді тримання під вартою до 20 серпня 2025року, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Місце перебування під вартою - Державна установа "Рівненський слідчий ізолятор" Державної кримінально-виконавчої служби України.

Слідчий суддя ОСОБА_1