Справа № 309/2260/23
Провадження № 1-кп/309/139/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2025 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді: ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хуст кримінальне провадження, що внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 000214 від 3 квітня 2023 року, відносно :

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Розтоки Рахівського району Закарпатської області та мешканця АДРЕСА_1 , не одруженого, не працюючого, раніше судимого, у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України ,

За участю сторін кримінального провадження:

Прокурора ОСОБА_4

Обвинуваченого ОСОБА_3

Адвоката ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 , знаходячись по місцю проживання свого тестя ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 , умисно, систематично, усвідомлюючи протиправність та караність своїх діянь, в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», на ґрунті неприязних відносин, вчиняв психологічне насильство щодо свого тестя ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що призвело до його психологічних страждань та погіршило якість життя потерпілого, із супроводженням відчуття глибокого душевного страждання, поєднаного з формуванням внутрішнього психологічного конфлікту.

Зокрема, 15 грудня 2022 року о 20 год. 00 хв. ОСОБА_3 , знаходячись за адресою АДРЕСА_1 висловлювався в адресу тестя ОСОБА_6 нецензурними словами, чим вчинив домашнє насильство в сім`ї психологічного характеру, за що 20 грудня 2022 року був притягнений Хустським районним судом до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Також, 28 лютого 2023 року біля 20 год. 30 хв. ОСОБА_3 , знаходячись в будинку б/н по вулиці Бараболі в м. Хуст, Закарпатської області висловлювався в адресу тестя ОСОБА_6 , нецензурними словами, чим вчинив домашнє насильство відносно ОСОБА_6 , за що 09 березня 2023 року був притягнений Хустським районним судом до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 173-2 КУпАП.

Не зупиняючись на вищевикладеному, 01 квітня 2023 року біля 22.20 годин ОСОБА_3 , знаходячись по місцю проживання свого тестя ОСОБА_6 в АДРЕСА_1 , продовжуючи вчиняти протиправні дії, умисно, усвідомлюючи протиправність карність та суспільну небезпечність своїх дій, а також настання суспільно небезпечних наслідків, не реагуючи на численні звернення потерпілого ОСОБА_6 до правоохоронних органів з приводу вчинення ним домашнього насильства, принижуючи честь та гідність, виражався нецензурними та образливими словами у сторону потерпілого, у зв`язку з чим вчинив психологічне насильство в сім`ї.

В судовому засіданні ОСОБА_3 після роз`яснення йому обвинувачення, свою вину у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.126-1 КК України визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся . Суду ствердив, що він дійсно проживав у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_7 та проживав разом з нею та її батьком ОСОБА_6 в одному будинку в АДРЕСА_1 . Дійсним є той факт , що він 15 грудня 2022 р. , 28 лютого 2023 р. під час сварки висловлювався в адресу тестя ОСОБА_6 нецензурними словами, за що судом був притягнутий до адміністративної відповідальності. Також, 1 квітня 2023 р. він під час сварки з тестем ОСОБА_6 , виражався в його адресу нецензурними словами Про вчинене відверто дуже шкодує, просить суд суворо не карати.

В судовому засіданні допитати потерпілого щодо обставин події не вдалося, оскільки потерпілий ОСОБА_6 призваний 18.09.2023 р. на військову службу , та скерований до місця несення служби до в/ч НОМЕР_1 .

Підсудний згідний з доказами зібраними відносно нього органами досудового слідства і вважає за недоцільне дослідження їх в судовому засіданні, так як вину у вчиненому злочині повністю визнає, зміст та значення ст. 349 КПК України йому зрозумілі.

Покази ОСОБА_3 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, суд переконавшись, що учасники процесу вірно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів в добровільності їх позицій, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ст. 126-1 КК України, за вище встановлених обставин.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ст.126-1 КК України оскільки він своїм діями вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у близьких відносинах, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Відповідно до ст.. 12 КК України злочин, який передбачений ст.126-1 КК України відноситься до нетяжких злочинів.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання. Також суд враховує, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами , які пом`якшують покарання щире каяття.

Обставини передбачені ст. 67 КК України, що обтяжують покарання - судом не встановлено .

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Виходячи з приписів кримінального закону правила призначення покарання, передбачені ч. 4 ст. 70 КК України, застосовуються у разі, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У такому випадку суд може при призначенні покарання за другим вироком як поглинути покарання за першим вироком, так і приєднати його повністю або частково, однак таким чином, щоб обраний захід примусу не перевищував максимального покарання, встановленого статтею (частиною статті), за якою особу засуджено, і водночас не був меншим строку покарання, визначеного за перший злочин. При цьому суд зобов`язаний в остаточне призначене за сукупністю злочинів покарання, зарахувати покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими у ст. 72 КК України.

Ці приписи є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Судом встановлено , що вироком Хустського районного суду від 3 жовтня 2024 р. ОСОБА_3 засуджено за ч.3 ст. 185 КК України із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України до п`яти років і п`яти місяців позбавлення волі. Даний вирок набрав законної сили, і на даний час ОСОБА_3 відбуває призначене покарання у місцях позбавлення волі.

За наведених обставин, суд вважає, що ОСОБА_3 слід призначити покарання із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України та частково йому приєднати чотири роки позбавлення волі згідно вироку Хустського районного суду від 3 жовтня 2024 р.

Виходячи з обставин справи, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, його поведінку під час та після вчинення злочинних дій, враховуючи особу підсудного, а саме те, що підсудний вину свою у вчиненні злочину визнав, у вчиненому розкаявся, раніше неодноразово судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, враховуючи думку прокурора та адвоката щодо необхідної міри покарання, суд вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_3 у межах санкції ст. 126-1 КК України, у виді позбавлення волі із визначенням остаточного покарання у порядку ч.4 ст. 70 КК України враховуючи вирок Хустського районного суду від 3 жовтня 2024 р

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та не дають підстав для звільнення цієї особи від відбування покарання або ж його призначення із застосуванням ст. 69 цього Кодексу. Суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання для, прикладу, зі звільненням від його відбування, суд сприймає, як діяння, яке б указувало на те, що саме у цій ситуації, та обставинах при яких було вчинено злочин, воно сприймалося б, як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, сприймалося б як таке, що не забезпечить виконання мети регламентованої ст. 50 КК України.

Речові докази у кримінальному провадженні - відсутні

У кримінальному провадженні процесуальні витрати-відсутні

Цивільний позов потерпілим не заявлявся.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у кримінальному провадженні, обвинуваченому не обирався та , враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України не убачає підстав для його визначення на цей час.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376,615 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ст.126-1 КК України та призначити йому покарання у вигляді одного року і шести місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України до даного покарання частково приєднати покарання за вироком Хустського районного суду від 3 жовтня 2024 р. у вигляді чотирьох років позбавлення волі і остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді п`яти років і шести місяців позбавлення волі.

У строк покарання остаточно призначеного за сукупністю злочинів зарахувати покарання відбуте частково за вироком Хустського районного суду від 03.10.2024 р.

На вирок може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду через Хустський районний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а копія вироку обвинуваченому та прокурору підлягає врученню негайно після проголошення.

Суддя Хустського

районного суду ОСОБА_1