справа № 208/9606/25
провадження № 1-кс/208/3056/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2025 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського Дніпропетровської області в складі:

слідчого судді: ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

підозрюваного: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ( в режимі ВКЗ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду № 7 м. Кам`янське клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Донецькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу управління нагляду Донецької обласної прокуратури ОСОБА_3 , за матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000291 від 08.05.2025 за ч.2 ст.307 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одруженого, маю на утриманні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працює, відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

І. Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

До Заводського районного суду міста Кам`янського Дніпропетровської області надійшло вказане клопотання, в обґрунтування якого зазначено, що слідчими відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Донецькій області за процесуального керівництва прокурорів Донецької обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000291 від 08.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України за фактом незаконного збуту особливо небезпечної психотропної речовини «PVP» на території Донецької області.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , діючи умисно, посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, а так само суспільні відносини, що охороняють здоров`я населення України, ігноруючи вимоги Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 № 60/95-ВР (в редакції Закону № 3528-ІХ від 16.08.2024) із подальшими змінами та доповненнями, Постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» із подальшими змінами та доповненнями, а як наслідок і охоронювані Конституцією України і Законом України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» права громадян, достовірно розуміючи, що її незаконна діяльність спричиняє шкоду здоров`ю населення країни вчинив кримінальні правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів при наступних обставинах.

У травні 2025, точну дату та час слідством не встановлено, ОСОБА_4 , не маючи постійного джерела доходу, керуючись корисливим мотивом та переслідуючи мету незаконного збагачення, вирішив займатись незаконним збутом особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - PVP, на території м. Слов`янськ Краматорського району Донецької області, використовуючи при цьому методи конспірації, збуваючи вказану психотропну речовину обмеженому колу осіб з числа своїх знайомих.

21.06.2025 приблизно о 12:15 год., перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, ОСОБА_4 , реалізуючи злочинний намір, направлений на незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - PVP, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, достовірно знаючи про порядок обігу та відповідальність за незаконний обіг психотропних речовин на території України, посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу психотропних речовин, що охороняють здоров`я населення України, домовився у телефонному режимі про продаж особливо небезпечної психотропної речовини PVP, обіг якої заборонено, з «оперативним покупцем» ОСОБА_8 .

Того ж дня, о 12:20 год., ОСОБА_4 у меседжері «Viber», з абонентського номеру НОМЕР_1 , надіслав «оперативному покупцю» ОСОБА_8 реквізити банківської картки, на яку необхідно здійснити перерахування грошових коштів у сумі 6000 (шість тисяч) гривень та голосове повідомлення із місцем, де необхідно буде забрати психотропну речовину та через який час.

За попередньою домовленістю з ОСОБА_4 , «оперативний покупець» ОСОБА_8 , о 12:25 год., здійснив перерахування грошових коштів у сумі 6000 (шість тисяч) гривень, вручених останньому співробітниками поліції для проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, на банківську картку НОМЕР_2 , реквізити якої останньому надіслав ОСОБА_4 у меседжері «Viber» з абонентського номеру НОМЕР_1 , після чого повідомив ОСОБА_4 про перерахування грошових коштів у телефонному режимі.

У той же день, тобто 21.06.2025, в період часу з 12:20 год. по 13:57 год., більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 діючи умисно, незаконно, з метою подальшого збуту, придбав у невстановленому в ході досудового розслідування місці кристалічну речовину білого кольору масою не менше 3,8589 г, яка містить особливо небезпечну психотропну речовину PVP, обіг якої заборонено, маса PVP становить 3,1292 г, яку незаконно, з метою подальшого збуту, почав зберігати за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , у пакеті із полімерного матеріалу з пазовим замком.

Продовжуючи реалізовувати свій прямий злочинний умисел, направлений на незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини PVP, обіг якої заборонено, того ж дня, приблизно о 13:57 год., ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою проживання, а саме: АДРЕСА_1 , зустрівся з «оперативним покупцем» ОСОБА_8 , якому під час особистої зустрічі незаконно збув заздалегідь заготовлений пакет із полімерного матеріалу з пазовим замком та полосою фіолетового кольору, із кристалічною речовиною масою 3,8589 г, яка містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), маса PVP становить 3,1292 г.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті особливо небезпечної психотропної речовини, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Крім того, у невстановлені досудовим розслідуванням місці, обставинах та час, але не пізніше 24.07.2025, ОСОБА_4 діючи умисно, повторно, в порушення вимог ст. ст. 7, 12, 25, 26, Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», реалізуючи злочинний намір, направлений на незаконний збут психотропної речовини, незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, яку незаконно почав зберігати за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , у двох пакетах із полімерного матеріалу з пазовими замками.

Так, 24.07.2025 о 14:24 год. «оперативний покупець» ОСОБА_8 прийшов за адресою проживання ОСОБА_4 , а саме: АДРЕСА_1 , де при особистій зустрічі ОСОБА_4 , маючи злочинний намір направлений на незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - PVP, діючи умисно, повторно, достовірно знаючи про порядок обігу та відповідальність за незаконний обіг психотропних речовин на території України, посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу психотропних речовин, що охороняють здоров`я населення України, домовився про продаж особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - PVP з «оперативним покупцем» - ОСОБА_8 .

Цього ж дня, а саме 24.07.2025, приблизно о 14:28 год., ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, реалізуючи злочинний намір, направлений на незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - PVP, знаходячись в квартирі за місцем свого мешкання, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , збув «оперативному покупцю» ОСОБА_8 два заздалегідь заготовлених пакети із полімерного матеріалу з пазовими замками, в середині яких знаходилася психотропна речовина, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), приблизною вагою 2 грами, отримавши за це від «оперативного покупця» - ОСОБА_8 грошові кошти у сумі 3000 грн., вручені останньому співробітниками поліції для проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки.

Таким чином ОСОБА_4 підозрюється у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті особливо небезпечної психотропної речовини, вчинених повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

24.07.2025 о 18:20 год., ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

24.07.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України.

В клопотанні слідчий, за погодженням з прокурором, просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою в 60 днів, із визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, зазначаючи, що ОСОБА_4 може здійснити спроби переховатися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

ІІ. Позиції учасників у судовому засіданні.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав подане клопотання та просив його задовольнити, надавши пояснення, аналогічні викладеним у клопотанні.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник заперечували проти задоволення клопотання, просили обрати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, оскільки прокурором не доведено обґрунтованість підозри, підозрюваний має стійкі соціальні зв`язки.

ІІІ. Положення закону, якими керувалася слідча суддя при постановленні ухвали.

Згідно із ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК).

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: (1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; (2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; (3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою. Запобіжні заходи застосовуються під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора (частини 3, 4 ст. 176 КПК).

Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема: (1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; (2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; (3) незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; (4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; (5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: (1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказують детектив та прокурор; (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 42 КПК).

Згідно із ч. 1 ст. 12 КПК України, під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 (ч. 1 ст. 183 КПК).

Згідно із ч. 1 ст. 182 КПК застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених ч.ч. 3, 4 статті 183 цього Кодексу.

IV. Встановлені слідчим суддею обставини, мотиви, з яких слідчий суддя виходив при постановленні ухвали.

Під час розгляду клопотання слідчий суддя встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Щодо обґрунтованості підозри.

Згідно із усталеною судовою практикою, яка обґрунтовується рішеннями Європейського суду з прав людини (у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 та у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Також, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Саме з огляду на таке розуміння обґрунтованості підозри слідчий суддя вирішував це клопотання, та дійшов висновку про те, що описана у клопотанні фабула, в сукупності з наданими прокурором поясненнями та матеріалами кримінального провадження, свідчать про наявність у діях ОСОБА_4 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.307 КК України.

Слід однак зауважити, що на цьому етапі провадження слідчий суддя не вирішував тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, винуватість чи невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі оцінки сукупності отриманих відомостей лише визначив, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою (за стандартом «обґрунтованої підозри») для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Обґрунтованість підозри у вчинені ОСОБА_4 інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується сукупністю доказів, зібраних досудовим розслідуванням, а саме:

-рапортами УКР ГУНП в Донецькій області якими здійснюється оперативний супровід по матеріалам кримінального провадження;

-Протоколами допиту свідка ОСОБА_8 ;

-Протоколами допиту свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ;

-Протоколами огляду грошових коштів від 21.06.2025 та 24.07.2025;

-Протоколами огляду від 21.06.2025 та 24.07.2025 виділених грошових коштів;

-Протоколами оглядів від 21.06.2025 та 24.07.2025 щодо вилучення психотропних речовин PVP;

-Висновком проведеної експертизи наркотичних засобів;

-Іншими матеріалами, які вказують на причетність останнього до зазначеного злочину у рамках цього кримінального провадження.

Отже, оцінивши наведені вище докази в їх сукупності, слідчий суддя дійшов висновку, що досліджених матеріалів достатньо для того, щоб в межах судового контролю, який наразі здійснюється, дійти висновку про наявність обґрунтованої підозри.

Щодо існування ризиків

Прокурор, наполягаючи на застосуванні до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, окрім обґрунтованості підозри останнього у вчиненні кримінального правопорушення, вказує також на існування ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, експерта у кримінальному провадженні; вчиняти інші кримінальні правопорушення.

На переконання слідчого судді, ризики, що дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. Водночас, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Перевіряючи існування зазначених прокурором ризиків, слідчий суддя установив таке.

Ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Наявність цього ризику зумовлена тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого умисного злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі від 6 до 10 років, з конфіскацією майна, може з метою ухилення від кримінальної відповідальності та покарання, переховуватись від органів досудового розслідування або суду, оскільки є фізично здоровим і може безперешкодно залишити місце свого проживання. Крім того у ОСОБА_4 відсутні фактори які могли б утримати його від спроби уникнути покарання та які б стримували його перебування за місцем проживання. У свою чергу, при запровадженому воєнному стані в умовах збройної агресії РФ проти України, ОСОБА_4 з метою уникнення від покарання, яке йому загрожує у разі встановлення його винуватості судом, може у тому числі вчинити спроби переховування на тимчасово окупованих територіях України, території ворога, або умисно «скористатися» численною евакуацією населення України з зони бойових дій або наближеної до неї, до яких у тому числі відноситься м. Слов`янськ Донецької області, до інших територій України, або виїхати за кордон, тобто існують реальні підстави вважати, що останній може переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду.

Зокрема відповідно до п. 36 рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України», суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Ризик незаконного впливу на свідків, експерта у цьому кримінальному провадженні.

Вказаний ризик обґрунтовується тим, що після набуття статусу підозрюваного, ОСОБА_4 має право на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, у тому числі з анкетними даними свідків та їх місцями проживання, відомостями про експерта та експертну установу, до яких призначено проведення експертиз у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим, з метою перешкоджання кримінальному провадженню та уникнення покарання за скоєний злочин, підозрюваний ОСОБА_4 може шляхом вмовлянь або погроз, впливати на них.

Ризик вчиняти інші кримінальні правопорушення підтверджується

ОСОБА_4 не має офіційного легального заробітку. В умовах воєнного стану та війни України проти рф, підозрюваний не займається суспільно-корисною працею, або працею, направленою на підтримання Держави в умовах війни, а навпаки, скористався запровадженим воєнним часом в України та почав займатись збутом психотропної речовини. Вказані дії ОСОБА_4 вчинив з метою особистої наживи та незаконного збагачення. Враховуючи фінансовий стан підозрюваного ОСОБА_4 , відсутність постійного джерела доходів, з метою незаконного, протиправного та швидкого збагачення, він може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення. Указані обставини у своїй сукупності дозволяють стверджувати про схильність ОСОБА_4 до вчинення злочинів даної категорії, а також про наявність реального ризику вчинення ним нових кримінальних правопорушень з метою незаконного збагачення.

Мотиви слідчого судді щодо запобіжного заходу, який слід застосувати щодо підозрюваного та інші питання

Оскільки раніше було встановлено обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України та наявність декількох ризиків, то з метою забезпечення дієвості кримінального провадження, застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного є об`єктивно необхідним. Тому наступним кроком буде визначення, запобіжного заходу, який належить застосувати.

Прокурор просив застосувати щодо ОСОБА_4 найбільш суворий запобіжний захід - тримання під вартою на 60 днів, з визначенням розміру застави, покликаючись на обґрунтованість підозри та наявність ризиків. Прокурор вважав, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, передбачених КПК України, не забезпечить виконання підозрюваним своїх обов`язків та не запобігатиме існуючим ризикам.

Як зазначалося раніше, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК).

Відомостей, які свідчили б про неможливість застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторонами не надано.

Отже, зважаючи на положення п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, до ОСОБА_4 може бути застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк дії ухвали суду про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання затриманого - з моменту затримання (частини 1, 2 ст. 197 КПК України).

Зважаючи на встановлені судом ризики, про які йшлося вище, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, слідчий суддя, врахував наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України. Така оцінка стосується перспективних фактів, тому слідчий суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, зокрема застава, домашній арешт та інші, не зможуть запобігти визначеним ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

На переконання слідчого судді, застосування щодо ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та для запобігання реалізації ним встановлених ризиків. Ця позиція слідчого судді обґрунтовується сукупністю усіх без винятку обставин, наведених раніше у цій ухвалі, з урахуванням відомостей про особу підозрюваного.

Слідчий суддя також враховує, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань, чого можливо досягнути лише за умови нівелювання ризиків кримінального провадження. За таких обставин, необхідним є саме тримання підозрюваного під вартою, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу у цьому кримінальному провадженні буде не недієвим. Домашній арешт, пов`язаний з доступом підозрюваного до технічних засобів, безпосередніх соціальних контактів з іншими особами, що також може завадити виконанню завдань кримінального провадження на цьому його етапі.

Тому, враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що щодо ОСОБА_4 слід застосувати винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою та таке обмеження права підозрюваного на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки існують ознаки суспільного інтересу, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Попри це, згідно із ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Щодо визначення розміру застави

Визначаючись із розміром застави, слідчий суддя врахував таке.

В клопотанні про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 слідчий, за погодженням з прокурором, просить слідчого суддю застосувати до підозрюваного ОСОБА_11 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб із визначенням розміру застави 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

Відповідно до ч. 4 та п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно із п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК щодо особи, підозрюваного у вчиненні тяжкого злочину розмір застави визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За таких умов, слідчий суддя вважає, що розмір застави, визначений підозрюваному ОСОБА_4 повинен у повній мірі гарантувати виконання покладених на нього обов`язків. Цей розмір має бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від порушення встановлених процесуальними нормами та/або покладених судом на нього обов`язків, забезпечувала його належну процесуальну поведінку, та не була надмірною. Водночас, слідчий суддя також враховує, що застава може бути внесена, як самим підозрюваним, так і іншою фізичною та/або юридичною особою (заставодавцем), що передбачено ч. 2 ст. 182 КПК України.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що підозрюваному ОСОБА_4 слід визначити заставу у розмірі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, що забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Що стосується клопотання захисника про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя зазначає, що обґрунтованість підозри була встановлена долученими до клопотання матеріалами. Щодо інших доводів захисника про сталість соціальних зв`язків, тощо, слідчий суддя зазначає, що вказане кримінальне правопорушення підозрюваний вчинив як раз за місцем свого проживання та проживання його дружини і доньки, тому на даний час відсутні відомості які б свідчили про утримання підозрюваного від продовження вчинення кримінальної діяльності.

З огляду на наведене, у задоволенні клопотання захисника про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 176 - 178, 182 - 184, 193, 194, 196, 309, 376 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Донецькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу управління нагляду Донецької обласної прокуратури ОСОБА_3 , за матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000291 від 08.05.2025 за ч.2 ст.307 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» строком на 60 діб, по 21.09.2025.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту його затримання, з 18:20 год. 24.07.2025.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним передбачених КПК України обов`язків, у сумі 121 120 (сто двадцять одну тисячу сто двадцять) грн., які підозрюваний або заставодавець мають право внести у будь-який момент, що є підставою для звільнення підозрюваного з-під варти, і останній вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язки, а саме:

-прибувати за кожною вимогою до суду або прокурора, слідчого;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, місця роботи;

-утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

-у разі отримання чи наявності паспорту (паспортів) для виїзду за кордон, та інших документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, такі здати на зберігання до відповідних органів державної влади.

Роз`яснити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що у разі невиконання вищеперерахованих обов`язків, та якщо будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, суду без поважних причин, застава буде звернена в дохід держави.

Строк дії обов`язків визначити в межах строку дії ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тобто до 21.09.2025 включно, з моменту звільнення особи під заставу.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту - відмовити.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду підозрюваним, його захисником, прокурором протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено і оголошено 30.07.2025 о 12:00 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1