ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року

м. Київ

справа № 493/1804/23

провадження № 51-281 км 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати

Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

у режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26 квітня 2024 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року стосовно

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Балтський районний суд Одеської області вироком від 26 квітня 2024 року, залишеним без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року, засудив ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці.

За обставин, детально викладених у судових рішеннях, ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він в умовах воєнного стану, перебуваючи 15 вересня 2023 року у домоволодінні АДРЕСА_2 , таємно викрав сувенірний ніж у шкіряному чохлі, мобільний телефон «Realme C21Y RMX 3263», портативну музичну колонку «JBL», спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 3 770 грн.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , не погодившись із судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить їх скасувати, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 - закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв`язку із невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді й вичерпанням можливості їх отримати.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, за наявності достатніх підстав для закриття кримінального провадження безпідставно засудив ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК.

Захисник указує на те, що:

- протокол огляду місця події за назвою не відповідає змісту слідчої дії, оскільки фактично є протоколом добровільної видачі, проте така слідча дія не передбачена КПК;

- огляд місця події проведений не на місці вчинення злочину, тому протокол цієї слідчої дії має бути визнаний недопустимим доказом;

- вилучений у ОСОБА_8 мобільний телефон не оглядався слідчим та відразу після вилучення був переданий потерпілому ОСОБА_9 , для проведення експертизи телефон у потерпілого не вилучався, тому висновок експерта № СЕ019/116-216299 ТВ від 20 вересня 2023 року щодо вартості телефона ґрунтується на припущенні;

- висновки експерта від 19 вересня 2023 року №№ 1148/20/1.7, 8-1 складені неналежним експертом-оцінювачем, що свідчить про недопустимість цих доказів;

- встановлення точної вартості викраденого майна та проведення товарознавчої експертизи належним експертом мають суттєве значення для встановлення виду відповідальності ОСОБА_8 , доведення його винуватості в інкримінованому злочині;

- вирок суду першої інстанції загалом ґрунтується на припущеннях;

- суди першої та апеляційної інстанцій безпідставно визнали надані стороною обвинувачення докази допустимими, зіславшись на те, що викладені у них дані стороною захисту не оспорювались, та не закрили кримінальне провадження за наявності достатніх для цього підстав.

Від прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону надійшли заперечення, в яких він просить вирок Балтського районного суду Одеської області від 26 квітня 2024 року залишити без зміни.

Позиції учасників судового провадження

Захисник ОСОБА_7 підтримав доводи касаційної скарги та просив їх задовольнити.

Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги, просив залишити без зміни оскаржувані судові рішення стосовно ОСОБА_8 .

Мотиви Суду

Положеннями ст. 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу;переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Виходячи з наведених положень процесуального закону, суд касаційної інстанції не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Під час перевірки доводів касаційної скарги Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.

У поданій касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 покликається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону під час досудового розслідування та судового розгляду, що, на його переконання, призвело до неправомірного засудження ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК.

Суд уважає доводи сторони захисту такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Відповідно до ст. 94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їхню оцінку за критеріями, визначеними у зазначеній статті, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

Оцінка доказів здійснюється судом за критеріями належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так, свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, правильність кваліфікації його дій за даною нормою кримінального закону суд першої інстанції зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Той факт, що ОСОБА_8 вчинив таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, суд першої інстанції встановив, урахувавши, зокрема:

- показання потерпілого ОСОБА_9 про те, що він приблизно у вересні 2023 року разом із ОСОБА_10 перебував у будинку ОСОБА_11 . До них прийшов ОСОБА_8 , приніс горілку, яку вони разом вживали. Після вживання алкоголю вони заснули. Коли він прокинувся, звернув увагу, що зникли належні йому речі - музична колонка, мобільний телефон, сувенірний ніж, про що він повідомив поліцію. З працівниками поліції він поїхав до місця проживання ОСОБА_8 , останній віддав зниклі речі. З ОСОБА_8 у нього були нормальні стосунки, будь-яких конфліктів не було;

- показання свідка ОСОБА_11 про те, що він разом із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 вживали горілку, слухали музику, після чого заснули. Коли прокинулися, ОСОБА_9 виявив, що зникли належні йому музична колонка, мобільний телефон та сувенірний ніж. ОСОБА_9 зателефонував до поліції, після чого разом з працівниками поліції поїхав до ОСОБА_8 . Після повернення ОСОБА_9 повідомив, що викрадене майно виявили у ОСОБА_8 . Між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 конфліктів не було;

- показання свідка ОСОБА_10 про те, що приблизно у вересні 2023 року він з ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 разом вживали самогон, після цього заснули. Коли прокинулись, ОСОБА_8 в будинку не було, ОСОБА_9 повідомив, що зникли його мобільний телефон, музична колонка та сувенірний ніж. ОСОБА_9 повідомив йому, що викрадені речі працівники поліції виявили в ОСОБА_8 ;

відомості, які містяться у:

- протоколі огляду від 15 вересня 2023 року, згідно з яким ОСОБА_8 видав працівникам поліції музичну колонку, мобільний телефон та сувенірний ніж;

- висновку експерта № СЕ-19/116-23/16299-ТВ від 20 вересня 2023 року, згідно з яким ринкова вартість мобільного телефону марки «Realme» моделі «C21Y (RMX 3263)», 4/64 Gb, вилученого у ОСОБА_8 , за цінами вторинного ринку України станом на 15 вересня 2023 року могла становити 3 200 грн;

- висновку товарознавчої експертизи № 1148/20/1.7-8-1 від 19 вересня 2023 року, згідно з яким ринкова вартість ножа з візерунками на лезі в шкіряному чохлі станом на 15 вересня 2023 року складала 300 грн;

- висновку товарознавчої експертизи № 1148/20/1.7-8-1 від 19 вересня 2023 року, згідно з яким ринкова вартість портативної музичної колонки моделі «XEMTRE» станом на 15 вересня 2023 року складала 270 грн.

Отже, дослідивши зібрані у справі докази та здійснивши їх аналіз, суд першої інстанції встановив сукупність усіх передбачених законом ознак складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, й, ухвалюючи вирок, дійшов висновку про те, що ОСОБА_8 вчинив інкриміноване йому суспільно небезпечне діяння та його винуватість доведена поза розумним сумнівом.

Заразом суд першої інстанції дав критичну оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_8 щодо невизнання ним своєї провини у вчиненому, визнавши їх такими, що надані з метою уникнення кримінальної відповідальності, та зазначивши, що вони спростовуються встановленими під час судового розгляду фактичними обставинами та зібраними у справі доказами.

На спростування доводів ОСОБА_8 щодо неправдивості показань потерпілого та свідків суд також зауважив, що їхні показання є логічними, послідовними та в сукупності з іншими зібраними у кримінальному провадженні доказами доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Підстав не довіряти потерпілому та свідкам, які були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань, суд не встановив.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено та судом в цілому правильно вирішено питання про їхню належність і допустимість.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Як установлено з матеріалів кримінального провадження та технічних носіїв запису судових засідань, під час судового розгляду в суді першої інстанції учасникам процесу було забезпечено право на відстоювання своєї позиції.

Суд першої інстанції перевірив аргументи сторони захисту і навів достатні мотиви для їхнього відхилення.

Судовий розгляд проведено з дотриманням вимог ст. 337 КПК, в межах пред`явленого обвинувачення, діям ОСОБА_8 дано правильну юридичну оцінку. Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, достатньо обґрунтовані та вмотивовані, вирок містить формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, в ньому наведені докази на підтвердження встановлених судом обставин, тобто він відповідає вимогам статей 368, 370, 373, 374 КПК.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вимог ст. 22, ч. 1 ст. 337 КПК щодо змагальності сторін, рівності прав на збирання та подання доказів і судового розгляду в межах висунутого обвинувачення.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, суд першої інстанції, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, наявність обтяжуючої покарання обставини - рецидиву злочинів, висновок органу пробації, дані про особу винного, зокрема те, що він за місцем проживання характеризується негативно, тобто дотримався вимог статей 50, 65-67 КК.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які є аналогічними до доводів касаційної скарги адвоката ОСОБА_7 , були перевірені судом апеляційної інстанції, який, розглядаючи апеляційні скарги на вирок суду першої інстанції, з дотриманням вимог 404, 405, 407, 412-414 КПК проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.

За результатами перегляду вироку суд апеляційної інстанції з урахуванням конкретних обставин справи погодився з оцінкою доказів, досліджених місцевим судом і врахованих при доведенні винуватості ОСОБА_8 , дійшовши таких висновків:

- огляд місця події 15 вересня 2023 року на АДРЕСА_2 відбувався за заявою потерпілого, який там тимчасово проживав і був законним володільцем, з дотриманням приписів ч. 3 ст. 214 КПК; жодної речі вилучено не було; зазначений огляд не порушив прав обвинуваченого;

- огляд місця події на АДРЕСА_1 15 вересня 2023 року також відбувався до внесення відомостей до ЄРДР у порядку ч. 3 ст. 214 КПК; під час огляду ОСОБА_8 добровільно видав речі, які знаходилися при ньому та які належали ОСОБА_9 ; у зв`язку з цим не було необхідності отримувати у слідчого судді дозвіл на тимчасовий доступ до цих речей;

- товарознавча експертиза мобільного телефону проведена у відповідності до кримінального процесуального закону, після його огляду слідчим та детального фотографування;

- визначення вартості ножа та колонки здійснено кваліфікованим експертом -оцінювачем, з відповідною освітою та досвідом, бувши попередженим про кримінальну відповідальність.

Отже суд апеляційної інстанції встановив відповідність проведених слідчих дій вимогам статей 214, 223, 237 КПК та, оцінивши докази за критерієм істотного порушення прав і свобод людини, обґрунтовано зауважив на тому, що протоколи складені з дотриманням статей 104, 105 КПК.

Також суд апеляційної інстанції не виявив підстав для закриття кримінального провадження й зазначив про те, що доводи захисника не спростовують правильності кваліфікації дій ОСОБА_8 та висновку суду першої інстанції про доведеність його винуватості у вчиненні таємного викрадення майна ОСОБА_9 в умовах воєнного стану та про обґрунтованість призначеного йому в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК покарання.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Колегія суддів зважає на те, що суд апеляційної інстанції в ухвалі помилково зазначив про упакування слідчим до сейф-пакету виданого ОСОБА_8 мобільного телефону, та вважає слушними твердження захисника про те, що експерт-оцінювач ОСОБА_12 не включений до Реєстру атестованих судових експертів.

Проте, як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_12 є атестованим експертом-оцінювачем, має відповідні освіту та професійний досвід, перед проведенням експертного дослідження був попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК.

За таких обставин, на думку Суду, допущена судом апеляційної інстанції помилка в цілому не впливає на об`єктивність висновку суду апеляційної інстанції про допустимість зібраних доказів, а визначена експертом ОСОБА_12 вартість ножа і колонки не спростовує правильності правової кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК, у тому числі з огляду на те, що сторона захисту, в разі незгоди, маючи можливість реалізувати своє право на збирання та подання доказів суду для обґрунтування своєї позиції (п. 2 ч. 4 ст. 42 КПК), а також на проведення експертизи у порядку, передбаченому ст. 332 КПК, не навела судам першої та апеляційної інстанцій (які мають право надавати оцінку доказам) будь-яких даних щодо очевидно неправильної оцінки викраденого майна. Не наведено таких обґрунтувань і у касаційній скарзі.

Враховуючи наведене, тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК та які перешкодили чи могли перешкодити судам ухвалити/постановити законні та обґрунтовані судові рішення, Судом не встановлено.

Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд

постановив:

касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Балтського районного суду Одеської області від 26 квітня 2024 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_8 - без зміни.

Постанова набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3