Справа №:754/7850/20
Провадження №: 1-кп/755/776/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2025 р. Дніпровський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

потерпілої: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представника потерпілих: ОСОБА_6 ,

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

законних представників: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

обвинувачених: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

провівши судове засіданні в режимы відеоконференції у кримінальному провадженні №0000090 від 07.01.2020 року, за обвинувальним актом по обвинуваченню ОСОБА_14 , ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст. 185 КК України, ОСОБА_15 , ОСОБА_17 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, -, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дніпровського районного суду м.Києва знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000090, по обвинуваченню ОСОБА_14 , ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст. 185 КК України, ОСОБА_15 , ОСОБА_17 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

Відповідно до вимог ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

В судовому засіданні прокурор заявив письмове клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_14 строку тримання під вартою, виходячи з тяжкості злочину у вчиненні якого він обвинувачується та наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що були враховані при обранні йому запобіжного заходу, наявність яких продовжує існувати.

Захисник ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою останньому, оскільки, зазначені прокурором ризики відпали, обвинувачений ОСОБА_14 тривалий час утримується під вартою, а тому просив суд відмовити в задоволенні клопотання та змінити обвинуваченому ОСОБА_14 запобіжний захід з тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід, а саме: на домашній арешт.

Представник потерпілої ОСОБА_6 підтримав клопотання прокурора та просив суд його задовольнити.

Потерпіла ОСОБА_4 підтримала думку свого захисника.

Адвокати ОСОБА_18 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 поклались на розсуд суду.

Законні представники обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_19 поклались на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_14 підтримав думку свого захисника.

Обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 також поклались на розсуд суду.

Вислухавши думку прокурора, захисників, потерпілої, законного представника потерпілої, законних представників обвинувачених та обвинувачених, вивчивши матеріали обвинувального акту з додатками, суд приходить до наступного.

Так, відповідно до, ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Крім того, як вбачається з положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Разом з тим, при вирішенні питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою та заявлених сторонами клопотань судом також враховано положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику ЄСПЛ, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

При цьому, ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Продовження тримання особи під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України та враховано судом при вирішенні клопотань учасників судового провадження.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_14 строку тримання під вартою, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, зокрема: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, впливати на свідків, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, продовжити злочинну діяльність.

Крім того, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Так, відповідно до вимог п.5 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Наведені в клопотанні обставини, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, та наявні матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри, зокрема доказів, які об`єктивно пов`язують обвинуваченого ОСОБА_14 з кримінальними правопорушеннями, передбаченими ч.2 ст.121, ч.2 ст.185 КК України.

Як вбачається з даних обвинувального акту ОСОБА_14 , до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст. 185 КК України, за вчинення одного з яких передбачене покарання лише у виді позбавлення волі строком від семи до десяти років.

Враховуючи ступінь тяжкості вищезазначених кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст. 185 КК України, які відносяться до тяжких злочинів, суворість, передбаченого законом покарання, особу обвинуваченого ОСОБА_14 , конкретні обставини кримінального правопорушення, в результаті вчинення якого настала смерть особи, суд приходить до висновку, що наявність ризиків, передбачених положеннями ст.177 КПК України, продовжує існувати, а тому з метою запобігти спробам обвинуваченого ОСОБА_14 ухилитись від суду, перешкодити встановленню істини по справі шляхом впливу на потерпілих, свідків, інших обвинувачених, продовжити злочинну діяльність, а також з метою забезпечення виконання процесуальних рішень, вважає за доцільне збереження обраного ОСОБА_14 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченому ОСОБА_14 .

Об`єктивних даних, які б свідчили, що вказаний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом на даному етапі не встановлено та стороною захисту не доведено, у зв`язку з чим суд вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

А тому, виходячи з наведеного, суд вважає, що продовження строку тримання під вартою є виправданим, оскільки цього вимагають інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

У зв`язку з наведеним, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_14 на 60 днів, оскільки судове провадження, з урахуванням визначеного судом обсягу дослідження доказів у даному кримінальному провадженні, неможливо завершити до закінчення строку тримання під вартою останнього.

У зв`язку з наявністю обставини, передбаченої п.2 ч.4 ст.183 КПК України, суд не вбачає підстав для визначення застави обвинуваченому у даному кримінальному провадженні.

Керуючись вимогами ст.ст.331, 369 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м.Києва, обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст. 185 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто по 05.04.2025 року (включно).

У зв`язку з наявністю обставини, передбаченої п.2 ч.4 ст. 183 КПК України, суд не вбачає підстав для визначення застави обвинуваченому у даному кримінальному провадженні.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя: