Справа №587/802/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/242/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

Іменем України

16 червня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 587/802/19 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 06.11.2023, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше судимий

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 5 ст. 185 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить змінити вирок суду та пом`якшити ОСОБА_11 призначене судом першої інстанції покарання, застосувавши ст. 75 КК, оскільки її підзахисний є особою, яка не має судимості, дане кримінальне провадження триває значний час з 2018 року, її підзахисний змінив своє ставлення до життя, під час досудового розслідування та судового розгляду перебував під дією запобіжного заходу у виді домашнього арешту, який не порушував, виконував усі процесуальні обов`язки, розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, має тяжку інфекційну хворобу і потребує постійного медичного догляду і стаціонарного лікування, є інвалідом 3 групи, після збройної агресії став на захист м. Суми, за що має подяку з військової частини.

Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 06.11.2023 ОСОБА_11 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 5 ст. 185 КК, і йому призначене покарання: за ч. 2 ст. 185 КК у виді одного року шести місяців позбавлення волі; за ч. 3 ст. 185 КК із застосуванням ст. 69 КК у виді одного року восьми місяців позбавлення волі; за ч. 5 ст. 185 КК із застосуванням ст.69 КК у виді двох років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна, крім житла. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менше суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_11 остаточне покарання у виді двох років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла. Стягнуто з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 в солідарному порядку на користь СВК «Агрофірма «Перше травня» 60 000 грн, на користь ОСОБА_15 7 821,50 грн, на користь ОСОБА_16 4 848 грн, на користь ОСОБА_17 16 036 грн, а з ОСОБА_11 на користь держави стягнуто процесуальні витрати в сумі 5 755,75 грн.

Згідно вироку суду, 13.11.2018 у вечірній час ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 (особи, які засуджені вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 08.09.2022) і особа, матеріали досудового розслідування відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, за попередньою змовою між собою, на т/з «Газель» під керуванням останнього, з метою викрадення чужого майна прибули до СТ «Урожай» на території Садівської сільської ради Сумського району, де проникли на дачну ділянку № 61, яка належить потерпілому ОСОБА_15 , і за допомогою різака розрізали металеву ємкість для води вагою 400 кг. Після цього, ОСОБА_13 за допомогою різака зрізав металеві ставні на вікні будинку, а ОСОБА_12 проник в приміщення, звідки передав через вікно ОСОБА_13 та невстановленій особі, відносно якої матеріали досудового розслідування виділені в окреме кримінальне провадження, металеву основу ліжка вагою 50 кг, після чого викрадений метал загрузили в т/з «Газель» і збули на пункт прийому металобрухту, спричинивши ОСОБА_15 збитки на суму 2821,50 грн. Після вчинення крадіжки речей з дачної ділянки та будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та невстановлена особа, відносно якої матеріали досудового розслідування виділені в окреме провадження, повторно, зайшли на територію дачної ділянки АДРЕСА_3 ОСОБА_18 , де за допомогою газового різака порізали на частини металеву ємкість для води вагою 400 кг, після чого викрадений метал завантажили в автомобіль «Газель» та покинули місце вчинення злочину, чим спричинили ОСОБА_18 збитки на суму 2 508 грн.

В середині листопада 2018 року ОСОБА_11 , засудженні ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 зорганізувалися у стійке об`єднання з метою систематичного вчинення крадіжок чужого майна на території Сумського району Сумської області у складі організованої групи, в якій згідно єдиного відомого усім учасникам організованої групи плану і розподіленим ролям, кожний з співучасників виконував наступні відведені ОСОБА_11 функції: ОСОБА_11 , маючі лідерські здібності, як організатор та керівник організованої групи, авторитет якого визнавався усіма членами угруповання, здійснював керівництво організованою групою, яке проявлялося в об`єднанні, спрямуванні та координації зусиль учасників організованої групи на вчинення злочинів, плануванні та розподілі обов`язків між учасниками групи, а також контролі за їх виконанням, визначенні об`єкта посягання, розробці плану вчинення злочину та злочинної діяльності групи в цілому, визначенні ступеню участі кожного члена організованої групи в злочинній діяльності та винагороди за неї, забезпеченні існування рівня внутрішньої стійкості та організованості, достатнього для існування групи й здійснення нею злочинів; безпосередньо керував вчиненням крадіжок, що проявлялося в наданні вказівок конкретним учасникам групи щодо виконання дій, які забезпечували здійснення злочинного задуму; безпосередньо брав участь у вчиненні крадіжок, спостерігав за навколишньою обстановкою на предмет появи сторонніх осіб або транспорту, домовлявся про збут викраденого, організовував та забезпечував заходи конспірації. Також взяв на себе функції розподілу злочинного прибутку; ОСОБА_12 , згідно відведеної йому ролі, виконував функції активного учасника організованої групи. Відповідно до розробленого особою, відносно якої матеріали кримінального провадження при розгляді у судовому засіданні виділені в окреме провадження плану злочинної діяльності, підшукував об`єкти для вчинення крадіжок, безпосередньо брав участь у їх вчиненні шляхом проникнення в разі потреби на дачні ділянки та будинки, завантаження та розвантаження викраденого; ОСОБА_13 , згідно відведеної йому ролі виконавця, реалізовував функцію пошуку та безпосереднього викрадення майна, маючи навики та уміння у користуванні газовим різаком (автогеном) безпосередньо здійснював операції по розрізанню предметів крадіжок на частини для подальшої їх здачі на пункти прийому в якості металобрухту; ОСОБА_14 згідно відведеної йому ролі пособника, виконував функції по забезпеченню діяльності організованої групи автотранспортом, а саме щодо прибуття та вчасного від`їзду з місця вчинення злочину учасників такої, як під час підготовки так і безпосереднього вчинення кримінальних правопорушень, перевезення викраденого майна, знарядь вчинення злочину, за вказівкою керівника групи забезпечував придбання пального, та заправки кисневих балонів газом, що використовувалось під час протиправної діяльності організованої групи.

В середині листопада 2018 року ОСОБА_11 , засуджені ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в складі організованої групи, повторно, на т/з Ford Transit, р. н. НОМЕР_1 , попередньо підшукавши об`єкт крадіжки цистерну ЦПА-30 у нічний час поїхали до поля № 1 поблизу с. Великі Вільми Сумського району Сумської області, яке перебуває в оренді СВК «Агрофірма «Перше Травня», де особа, відносно якої матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , за допомогою газового різака розрізали цистерну на окремі фрагменти та склавши їх в одне місце, а особа, відносно якої матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження, через кілька годин зателефонував ОСОБА_14 , який під`їхав до них на своєму автомобілі, та вони разом загрузили викрадений ними метал, залишивши місце вчинення злочину, викравши таким чином 10000 кг чорного металу, в результаті чого СВК «Агрофірма «Перше Травня» були спричинені матеріальні збитки на суму 60 000 грн.

В кінці листопада на початку грудня 2018 року близько 22:00 ОСОБА_11 , засуджені ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , повторно, в складі організованої групи, на т/з Ford Transit, р. н. НОМЕР_1 , попередньо підшукавши об`єкт крадіжки, прибули до території ДП «Сумський державний селекційний центр»: Сумська область, Сумський район, с. Сад, вул. Селекційна, 1, де за допомогою газового різака порізали на фрагменти металеві автомобільні ваги, а потім ОСОБА_11 зателефонував ОСОБА_14 , після прибуття якого завантажили металобрухт до мікроавтобусу та залишили місце події, внаслідок чого викрали 2000 кг чорного металу, чим спричинили ДП «Сумський державний селекційний центр» збитки на суму 12 000 грн.

В кінці листопада на початку грудня 2018 року близько 22:00 ОСОБА_11 , засуджені: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , повторно, в складі організованої групи прибули на т/з Ford Transit, р. н. НОМЕР_1 на територію ДП «Сумський державний селекційний центр», де знаходиться сарай, що належить ОСОБА_16 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 проникли до сараю, де за допомогою газового різака ОСОБА_13 розрізав металевий швелер вагою 800 кг, який проходив уздовж стіни, після чого вони разом загрузили метал в автомобіль та покинули місце вчинення злочину, чим спричинили ОСОБА_16 збитки на суму 4848 грн.

В ніч з 17 на 18 грудня 2018 року ОСОБА_11 , засуджені ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , повторно, в складі організованої групи, на т/з Ford Transit, р. н. НОМЕР_1 прибули на територію СТ «Біолог» ДК «Маяк-2010» на території Садівської сільської ради Сумського району Сумської області, проникли на дачну ділянку № 11 ОСОБА_19 , на якій за допомогою різака порізали металеві вхідні двері вагою 100 кг та металеву ємкість для води вагою 400 кг, чим спричинили ОСОБА_19 збитки на суму 3035 грн. Після крадіжки майна з дачної ділянки АДРЕСА_4 ОСОБА_11 , засуджені ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 проникли через паркан до дачної ділянки № 7 вказаного дачного кооперативу, шляхом розпилювання викрали належне ОСОБА_17 майно, чим спричинили останньому шкоду на загальну суму 19 045 грн. Після вчинення крадіжки з дачної ділянки АДРЕСА_5 ОСОБА_11 , засуджені ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , шляхом пошкодження дверей і замків газовим різаком, проникли до дачного будинку на дачній ділянці № 9 СТ «Біолог» ДК «Маяк-2010», звідки викрали належне ОСОБА_20 майно на загальну суму 70 157,73 грн.

18.12.2018 ОСОБА_14 за вказівкою ОСОБА_11 близько 16 год. 00 хв. у себе вдома по АДРЕСА_6 , завантажившись речами, належними ОСОБА_20 та ОСОБА_17 , що були викрадені з ділянок № 7 і 9 СТ «Біолог» ДК «Маяк-2010» повіз їх в напрямку м. Суми для подальшого їх збуту згідно домовленостей з ОСОБА_11 , але близько 17:55 на а/ш Київ-Суми навпроти ГЗС по вул. Садовій, 1А в с. Сад Сумського району Сумської області т/з Ford Transit, р. н. НОМЕР_1 під керування ОСОБА_14 був зупинений поліцейськими, які виявили та вилучили викрадені учасниками організованої групи речі.

Будучи належним чином повідомленим про час і місце апеляційного розгляду, обвинувачений ОСОБА_11 в судове засідання не з`явився, будь-яких клопотань, у тому числі і про відкладення апеляційного розгляду справи, до суду апеляційної інстанції не подавав, тому колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у його відсутність, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи захисника ОСОБА_9 , яка підтримала апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 5 ст. 185 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі захисника не оскаржуються.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про суворість призначеного покарання і необхідності застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та вимогам закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, КК має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням; для здійснення цього завдання КК визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили (ст. 1 КК).

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ч. 1-2 ст. 50 КК), а згідно ч. 1-2 ст. 65 КК суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З огляду на ці положення закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права; це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Таким чином, загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою, як зазначалось вище, є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, згідно якої якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Системне тлумачення цієї правової норми дозволяє дійти висновку, що питання призначення покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети кримінального покарання як такої, що включає не тільки кару, а й виправлення обвинувачених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченими, так і іншими особами.

Законодавець з огляду на положення ст. 75 КК підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення обвинуваченого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення такої особи без реального відбування покарання, хоча при цьому має врахувати не тільки тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, але й інші обставини провадження.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо. При цьому під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду першої чи апеляційної інстанції (прокурора, потерпілого, обвинуваченого чи його захисника), а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

На національному рівні КСУ у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання повинно бути домірним кримінальному правопорушенню».

При встановленні справедливості і співмірності призначеного покарання колегія суддів дотримується також й автономної концепції поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98), хоча це не виключає, що покарання може спрямоване на досягнення кількох цілей, поряд з карою та запобіганням це може бути ще й відшкодування.

Враховуючи особу обвинуваченого, наявність інших обставин кримінального провадження згідно вимог КК, колегія суддів приходить до переконання про недоцільність звільнення ОСОБА_11 від реального відбування призначеного судом першої інстанції покарання з випробуванням, як про це поставлене питання у апеляційній скарзі захисника, оскільки при призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування заподіяної злочином шкоди, відсутність обставин, які це покарання обтяжують, і дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення за ч. 3 ст. 185 і ч. 5 ст. 185 КК основного покарання із застосуванням ст. 69 КК, яке на думку колегії суддів відповідає його меті, гуманності, справедливості, фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчинених правопорушень.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що кримінальне провадження триває з 2018 року і за цей час ОСОБА_11 змінив своє ставлення до життя, розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, має тяжку інфекційну хворобу та інвалідність, потребує постійного медичного догляду і стаціонарного лікування, після збройної агресії рф став на захист м. Суми, за що має подяку з військової частини в повній мірі враховані судом першої інстанції при призначенні покарання у їх сукупності разом з іншими фактичними обставинами кримінального провадження, зокрема, характером та обставинами їх вчинення, а саме те, що обвинувачений був організатором злочинів, а також наслідками, що настали наявність значної кількості потерпілих, яким заподіяно матеріальної шкоди.

Не знайшли підтвердження в ході апеляційного перегляду і доводи захисника про те, що ОСОБА_11 є особою, яка не має судимості, не наведено таких і в поданій останньою апеляційній скарзі.

Оскільки ОСОБА_11 призначене покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК в межах санкції цієї частини статті, а за ч. 3 ст. 185 і ч. 5 ст. 185 КК основного покарання, із застосуванням ст. 69 КК, то колегія суддів не убачає будь-яких законних підстав для призначення обвинуваченому ще більш м`якого покарання, а тому погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром покарання. При цьому призначене покарання не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав людини, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Визначене покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, то вид і розмір призначеного ОСОБА_11 покарання як за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 і ч. 5 ст. 185 КК, так і за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ст. 70 КК є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного, оскаржене судове рішення є законним, належним чином обґрунтованим та умотивованим, тому вирок суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 06.11.2023 відносно ОСОБА_21 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4