ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 525/13/25 Номер провадження 11-кп/814/1391/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні №0001234 апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Великобагачанського районного суду Полтавської області від 24 квітня 2025 року,

встановила:

Цією ухвалою клопотання прокурора задоволено та

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Радивонівка Великобагачанського району Полтавської області, громадянину України, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ст. 89 КК України не судимому,

обвинуваченому за ч.2 ст. 155 КК України,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 22.06.2025 включно з визначенням застави 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240 грн.

Відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він в період з лютого по березень 2024 року, перебуваючи за місцем спільного проживання, умисно вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням і тіло особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку, а саме падчерки ОСОБА_8 , 2009 року народження, з використанням геніталій, вчинені членом сім`ї.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд мотивував ухвалене рішення наявністю на розгляді суду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 155 КК України, а також наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, що продовжують існувати на момент розгляду та не зменшилися.

На ухвалу суду захисник подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та задовольнити клопотання захисника про зміну запобіжного заходу. Змінити ОСОБА_7 запобіжний захід на особисте зобов`язання з покладенням на нього обов`язків.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що прокурором ризики не підтверджуються, та на даний час не існують взагалі. Обвинувачений не намагався вчинити дії для перешкоджання кримінальному провадженню. Відсутні докази того, що більш м`який запобіжний захід не здатний запобігти ризикам. При цьому ризик переховування від суду не може бути оціненим лише на підставі суворості покарання.

Також стверджує, що відсутні докази наявності ризику впливу на потерпілу. В судовому засіданні потерпіла зазначала, що жодних підстав побоюватися за своє життя чи життя новонародженої дитини у неї немає.

Вказує, що судове провадження закінчується, судом завершено дослідження доказів та суд перейшов до судових дебатів.

Зазначає, що ОСОБА_7 має власне житло, постійне місце проживання, родину, позитивно характеризується за місцем проживання, має незадовільний стан здоров`я та потребує лікування. Свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнає, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, в подальшому має намір утримувати сина та неповнолітню потерпілу ОСОБА_8 .

Інші учасники провадження ухвалу не оскаржували.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Апеляційним судом встановлено, що на розгляді суду першої інстанції перебуває кримінальне провадження №0001234 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 155 КК України. В судовому засіданні 24 квітня 2025 року суд першої інстанції постановив ухвалу про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 22.06.2025 включно з визначенням застави 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240 грн.

У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним стороною обвинувачення.

За змістом кримінального процесуального закону (ст.199 КПК України), при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує матеріали провадження на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку розгляду справи і тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший запобіжний захід, тощо.

Суд першої інстанції, оцінивши в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, постановив ухвалу з дотриманням приписів статей 177, 183, 197, 199 та 331 КПК України та практики Європейського суду з прав людини.

Ухвалюючи рішення, суд врахував положення наведених вище норм процесуального закону та дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, вірно пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів звертає увагу, що необхідність застосування запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюються, так як апелянт просить змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання.

Суд, всупереч доводам сторони захисту, належним чином мотивував наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_7 , а саме тяжкого злочину, за який передбачено покарання від 5 до 8 років позбавлення волі, те, що він будучи членом сім`ї, вчинив злочин щодо статевої недоторканості особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку, даних про особу обвинуваченого, встановлених судом першої інстанції, зокрема, що він проживає разом з неповнолітньою потерпілою в одному будинку, що унеможливлює обмеження їх спілкування, те, що судовий розгляд у даному провадженні не завершений, суд дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд правильно врахував те, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України на даний час не зменшилися та продовжують існувати, обґрунтовано звернув увагу на можливе покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим в інкримінованому правопорушенні, так як відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року - суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків.

З огляду на вказане, враховуючи, що є достатні підстави вважати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи сторони захисту про наявність постійного місця проживання, та житла, колегія суддів враховує, як і те, що обвинувачений з потерпілою проживають спільно однією родиною та ОСОБА_7 є вітчимом ОСОБА_8 , а отже менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити утримати обвинуваченого від впливу на потерпілу, яка, до того ж є неповнолітньою. Сама по собі позитивна характеристика, є недостатньою підставами для зміни запобіжного заходу.

Також необхідно зазначити, що стороною захисту не надано та матеріали справи не містять доказів того, що стан здоров`я ОСОБА_7 перешкоджає утриманню його в умовах ізоляції, або доказів неможливості отримати медичну допомогу в умовах установи попереднього ув`язнення.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості ухвали є такими, що не знайшли свого підтвердження.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для скасування ухвали суду відсутні, а тому у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.

Керуючись ст. 405, 419, 422-1КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Великобагачанського районного суду Полтавської області від 24 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4