Дата документу 15.04.2025 Справа № 461/4363/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/584/25 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №461/4363/23Доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 26 березня 2025 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111, ч.ч.2, 3 ст.436-2 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду до 24.05.2025 року включно продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі обвинувачений просив ухвалу суду скасувати. Свої вимоги мотивував тим, що вказане судове рішення є незаконним, оскільки його винесено з порушеннями вимог національного законодавства. Прокурором належним чином не обґрунтовано клопотання про продовження строку тримання під вартою. Існування передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК ризику жодними доказами не підтверджено. Визначений обвинуваченому розмір застави є непомірним та не відповідає його матеріальному стану. Крім того, апелянт посилається на незаконність його затримання в рамках даного кримінального провадження та відсутність доказів його винуватості.

Обвинувачений вказує, що він має місце проживання, офіційне працевлаштування та був нагороджений двома почесними грамотами за активну участь у громадському житті підприємства та м.Запоріжжя. ОСОБА_8 є особою раніше не судимою. На його утриманні перебуває неповнолітня дитина та матір похилого віку.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; з`ясувавши позицію обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги обвинуваченого та наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню огляду на наступне.

В провадженні Шевченківського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні передбачених ч.2 ст.111, ч.ч.2, 3 ст.436-2 КК кримінальних правопорушень.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що у справі існує передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК ризик. Крім того, може мати місце певний рівень передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК ризику. Тому необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим ст.177 КПК ризикам.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 КПК обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання судової колегії, рішення суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 ґрунтується на зазначених вимогах кримінального процесуального закону.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності передбачених ст.177 КПК ризиків, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст.177 КПК ризики об`єктивно існують, і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_8 .

На підтвердження існування передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК ризику свідчать ті обставини, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень різного роду тяжкості, крім іншого, тяжкого злочину проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку та особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, за вчинення яких передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі, з конфіскацію майна.

Перелічені вище обставини, на переконання апеляційного суду, дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений, будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначено, у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані йому кримінальні правопорушення.

Суд апеляційної інстанції констатує підсилення вказаного ризику з огляду на встановлені з матеріалів провадження обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_8 злочинів та відомості про наявність у нього зв`язків із представниками держави-агресора рф.

Водночас із урахуванням того, що за клопотанням сторони захисту по справі призначено технічну експертизу щодо дослідження змісту носія інформації, який є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, та який буде передано до експертної установи, на думку колегії суддів, районний суд обґрунтовано встановив і потенційне існування ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

При цьому гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, не вбачається можливим.

Відтак, рішення суду про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою відповідає характеру і тяжкості інкримінованих діянь, даним про особу обвинуваченого та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо визначення ОСОБА_8 надмірного розміру застави, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 182 КПК у виключних випадках, якщо суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконанню особою, що обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Враховуючи зазначену норму права та сукупність усіх обставин даного кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що визначений ОСОБА_8 розмір застави у межах 1000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб здатний забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків та не підлягає зменшенню.

Підстав для зміни розміру застави колегія суддів не вбачає.

Відтак, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, колегія суддів, усупереч доводам апеляційної скарги, вважає, що прокурором доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_8 перебувати на волі.

За наведених обставин, вказані апелянтом відомості, які позитивно характеризують його особу, на переконання апеляційного суду, не можуть бути беззаперечними підставами для скасування або зміни оскаржуваної ухвали суду за відсутності інших достатніх та вагомих підстав для прийняття такого рішення.

До заперечень апеляційної скарги ОСОБА_8 проти доведеності пред`явленого йому обвинувачення апеляційний суд ставиться критично, оскільки такі твердження наразі є передчасними.

Натомість судова колегія зауважує, що вказані питання безпосередньо стосуються доказування винуватості чи невинуватості особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, і підлягають оцінці під час розгляду місцевим судом кримінального провадження по суті пред`явленого цій особі обвинувачення.

Апеляційний суд під час перевірки рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання особи під вартою, постановленого під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, перевіряє лише наявність передбачених ст.177 КПК ризиків та необхідність продовження застосування щодо неї обмежувального заходу.

З аналогічних підстав колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що стосуються дій працівників правоохоронного органу під час затримання ОСОБА_8 в рамках даного кримінального провадження.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою є законним і обґрунтованим, відповідає характеру і тяжкості інкримінованих діянь та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Даних, які би безумовно унеможливлювали подальше утримання ОСОБА_8 під вартою, матеріали провадження не містять.

Отже, судова колегія, виходячи з наведених в апеляційній скарзі мотивів, не вбачає законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 26 березня 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4