Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/561/25 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 390/211/25 Доповідач в колегії апеляційного суду
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2025 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 23 липня 2025 року, якою ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою до 10:50 год. 20 вересня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Кропивницького районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження, яке внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000544 від 07.11.2024, за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

В судовому засіданні, яке відбулось 23 липня 2025 року суд за клопотанням прокурора продовжив дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до 10:50 год. 20 вересня 2025 року.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що наявність кримінальної історії минулого обвинуваченого ОСОБА_8 , відсутність джерела доходу, заробітку або іншого законного джерела отримання коштів для існування у обох обвинувачених, відсутність міцних соціальних зв`язків, посередні характеристики обвинувачених, надають підстав вважати, що існує високий ризик вчинення ними нового кримінального правопорушення у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу або не застосування запобіжного заходу, а також ризик перешкоджання ними даному кримінальному провадженню.

Виходячи з наведеного суд першої інстанції прийшов до висновку, що інші, менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що твердження сторони обвинувачення про наявність ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого є надуманим, необґрунтованим та не підтвердженим жодними фактичними даними.

У сторони обвинувачення, як і у суду відсутні будь-які докази, які вказували б на наміри, спроби або хоча б бажання ОСОБА_8 ухилитися від органу досудового розслідування та/або суду.

У ОСОБА_8 наявне постійне місце проживання про яке достеменно відомо органу досудового розслідування та суду.

Очевидно, що ОСОБА_8 маючи родину, яка потребує його підтримки є зацікавленим перебувати поряд з нею, допомагати їм та підтримувати, не зацікавлений ні переховуватися, ні вчиняти жодні інші протиправні дії.

У матеріалах судової справи відсутні будь-які докази, які б вказували, що через тяжкість можливого покарання, за недоведений, у порядку, передбаченому КПК України злочин, ОСОБА_8 планував або хоча б бажав/мав намір переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду.

Отже, на сьогоднішній момент вищевказаного ризику не існує. Наявні обставини, які підтверджують, що ОСОБА_8 не збирався і не збирається переховуватися від органів досудового розслідування і суду, а навпаки зацікавлений, вести свій звичайний уклад життя. Не існує жодної обставини, яка б дала підстави вважати, що ОСОБА_8 може мати чи має намір переховуватися або ж ухилятися від виконання процесуальних обов`язків.

У клопотанні також вказано припущення сторони обвинувачення про існування ризику і гіпотетична можливість впливу ОСОБА_8 на свідків. Однак обвинувачений не мав та не має наміру вчиняти жодні намагання впливати на будь-яких свідків чи інших учасників кримінального провадження. Крім того, відсутні будь-які обставини, які б свідчили хоча б про його бажання вчинити такі дії (їх не існує), а також доказів протилежного не існує та ніколи не існувало.

Захисник вважає, що при постановлені оскаржуваної ухвали, судом не було взято до уваги, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, готовий сприяти повному всебічному та правильному судовому розслідуванню, надавати всі покази та пояснення, а також прибувати на кожен виклик суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних вимог у повному обсязі та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, дослідивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме - повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону судом першої інстанції належно дотримані.

За змістом ч.2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішене на стадії судового розгляду. Тобто це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

З наданих місцевим судом матеріалів убачається, що в провадженні Кропивницького районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження, яке внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000544 від 07.11.2024, за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

Згідно висунутого обвинувачення, 05.11.2024 ОСОБА_9 умисно нанесла невстановлену кількість ударів руками і ногами в ділянку голови та обличчя ОСОБА_10 , а згодом ОСОБА_8 умисно наніс потерпілій удар ногою в грудну клітину та удари руками в голову.

Внаслідок побиття на тілі ОСОБА_10 утворились тяжкі тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма, забій мозку, гостра субдуральна гематома, закритий перелом кісток носу, забій м`яких тканин обличчя, синдром стиснення серединних структур тощо.

ІНФОРМАЦІЯ_1 від отриманих ушкоджень ОСОБА_10 померла.

В судовому засіданні судом першої інстанції, в порядку ст. 331 КПК України, розглянуто клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим, з обґрунтуванням доцільності продовження даного запобіжного заходу.

Вирішуючи питання продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тяжкість злочину у якому обвинувачується ОСОБА_8 в сукупності з мірою покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування його від суду.

Ризик переховування ОСОБА_8 від суду продовжує існувати та обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, оскільки за їх вчинення передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

При цьому з обвинувального акту вбачається, що у ОСОБА_8 відсутні обставини, які пом`якшують покарання, та наявна обставина, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Наведена обставина вже сама по собі може бути підставою та мотивом для переховування ОСОБА_8 від суду, а тому, на думку колегії суддів ОСОБА_8 може використати наявні засоби та можливості для переховування від суду.

При цьому, в умовах, які наразі існують в Україні, викликаних військовою агресією російської федерації проти України, у ОСОБА_8 збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати поведінку обвинуваченого та його місцезнаходження.

Зазначені обставини вказують на те, що ОСОБА_8 оцінюючи можливі негативні наслідки для себе у разі засудження до покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, із можливістю уникнення ним покарання шляхом переховування від суду, може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності шляхом виїзду на непідконтрольну територію.

При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 добре зазнає свідків, тому є вагомі підстави вважати, що останній зможе здійснити незаконний вплив на них з метою зміни наданих ним показань для уникнення кримінальної відповідальності за скоєний злочин. ОСОБА_8 05.12.2024 засуджений вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області за ч. 1 ст. 125 КК України, а саме за спричинення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , який є свідком у даному кримінальному провадженні.

Крім того, слід врахувати і те, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Також колегія суддів враховує, що обвинувачений ОСОБА_8 характеризується посередньо, має постійне місце проживання, не одружений, без утриманців, безробітний, не має сталого джерела доходу до існування, не має міцних соціальних зв`язків.

Виходячи з наведеного доводи апеляційної скарги про те, що прокурором не доведено існування ризиків є безпідставними, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строків тримання під вартою районний суд врахував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні даного злочинів, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання ОСОБА_8 під вартою.

Що стосується тверджень захисника про можливість застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, то такі доводи на переконання колегії суддів не спростовують висновок суду першої інстанції про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

Доводи захисника про те, що не збирається переховуватись від суду, не має наміру впливати на свідків є непереконливими, оскільки відсутність, на даний час, фактів втечі обвинуваченого чи впливу на свідків, жодним чином не свідчить про неможливість вчинення ним цих дій в подальшому. Фактично, його належна процесуальна поведінка та відсутність спроб передбачених у ст. 177 КПК України зумовлені не його високими моральними якостями, а дієвістю обраного запобіжного заходу.

Беручи до уваги ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку тримання під вартою обвинуваченому, підстави для скасування оскаржуваної ухвали з тих підстав, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 23 липня 2025 року, якою ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою до 10:50 год. 20 вересня 2025 року без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4