Провадження №1-кс/127/4491/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

слідчого ОСОБА_3 ,

адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СВ Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 про накладення арешту на об`єкт закінченого будівництва нежитлової будівлі, за адресою: АДРЕСА_1 , в рамках кримінального провадження № 0000555 від 19.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий слідчого відділу Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з клопотанням про арешт майна.

Клопотання мотивовано тим, що проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000555 від 19.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що до Вінницької окружної прокуратури Вінницької області надійшли матеріали перевірки оперуповноваженого УСР у Вінницькій області ДСР Національної поліції України майора поліції ОСОБА_5 , проте, що в ході перевірки інформації встановлено, що в м. Вінниця по 1-му провулку Ботанічному, частково на земельних ділянках для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, з кадастровими номерами :02:007:0051 площею 0,066г га та :02:007:0229 площею 0,0427 га, та на огородженій парканом земельній ділянці комунальної власності Вінницької міської ради, здійснюється будівництво 3-х поверхового об`єкту нерухомості.

З метою перевірки законності проведення зазначених робіт здійснено виїзд за вказаною адресою, під час якого встановлено, що на місці проведення будівельних робіт відсутній паспорт об`єкта будівництва.

У подальшому, було досліджено інформацію, яка міститься в Реєстрі містобудівних умов та обмежень Вінницької міської ради «https://2021.vmr.gov.ua/Executives/SitePages/ArchitectureRegistry.aspx», в ході чого, інформації про видачу міською радою містобудівних умов та обмежень у даному реєстрі не виявлено.

Крім того, було здійснено опрацювання інформації онлайн-сервісу «Відкриті дані земельного кадастру України» (https://kadastr.live/#5/48.43/32.77), у ході якого встановлено відсутність відомостей про площу, межі, кадастровий номер, а також про право власності на земельну ділянку, на якій здійснюється будівництво.

Поряд із цим, встановлено, що будівництво 3-х поверхової будівлі здійснюється, відповідно до плану зонування м. Вінниця, у зоні Ж-1- 1 (призначена для розташування житлових будинків до 2-х поверхів (2 житлових поверхи з горищем або 1 житловий та мансардний поверх) або зблокованих житлових будинків на сусідніх земельних ділянках) у якій не дозволяється зведення 3-х поверхових будівель.

Зазначені обставини вказують, що забудовником здійснюються самовільне будівництво зокрема, на самовільно зайнятій земельній ділянці, у ході якого допущено грубі порушення містобудівного законодавства.

У ході досудового розслідування встановлено, що земельна ділянка на якій проводиться будівництво розташована на розі 1-го Ботанічного провулку та 3-го провулку Руданського м. Вінниці, а також межує із земельними ділянками з кадастровими номерами :02:007:0051 та :02:007:0229.

Також, встановлено, що зазначена земельна ділянка перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Вінниці.

30.08.2022 між Вінницькою міською радою (рішення від 26.08.2022 № 1175) та ОСОБА_6 , укладено договір про встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку площею 0,0430 га, за адресою: АДРЕСА_2 . Строк дії договору 4 роки 11 місяців.

При цьому, відповідно до умов договору власник надає згоду на встановлення земельного сервітуту для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності), що не відповідає фактичному стану використання земельної ділянки.

На підставі ухвали Вінницького міського суду № 127/18444/24 від 31.05.2024 проведено огляді земельної ділянки за адресою м. Вінниця, 1-й Ботанічний провулок б/н площею 0,0430 га., на якому наявний об`єкт незавершеного будівництва, під час огляду за участі експерта встановлено двох поверхове капітальне будівництво.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухомого майна та реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомості майна щодо об`єкта нерухомого майна встановлено що власником об`єкта закінченого будівництва загальною площею 317 м. кв., яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 являється ОСОБА_7 .

Відтак, з метою недопущення подальшого відчуження об`єкта закінченого будівництва, виникла необхідність у накладенні на неї арешту, тому слідчий просив клопотання задовольнити.

Слідчий ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги клопотання підтримав.

Адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення клопотання, оскільки ОСОБА_7 є добросовісним набувачем.

Слідчий суддя, заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

У провадженні слідчого відділу Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області перебуває кримінальне провадження № 0000555 від 19.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 10ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

На підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Так, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Як зазналось вище, згідно зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до п. 2 ч. 3. ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Отже, процесуальний закон ставить в чітку залежність застосування заходів забезпечення кримінального провадження з обов`язком слідчого довести слідчому судді, що такі заходи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який слідчий зазначає у своєму клопотанні.

Разом з тим, матеріалами клопотання слідчого не доведено існування правових підстав для накладення арешту на вказане у клопотанні майно та не надано доказів, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 та меті зазначеній у ст. 170 КПК України.

В судовому засіданні встановлено, що 30.08.2022 між Вінницькою міською радою (рішення від 26.08.2022 № 1175) та ОСОБА_6 , укладено договір про встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку площею 0,0430 га, за адресою: м. Вінниця, 1-й пров. Ботанічний, б/н. Строк дії договору 4 роки 11 місяців.

При цьому, відповідно до умов договору власник надає згоду на встановлення земельного сервітуту для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності).

На вказаній ділянці побудовано об`єкт нерухомості загальною площею 317 кв. м., який затверджено актом про прийняття в експлуатацію, отримано документ на присвоєння закінченому будівництву адреси, затверджених рішенням органу місцевого самоврядування.

В подальшому вказаний об`єкт нерухомості відчужено на користь ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 31.05.2025. Вказаний договір посвідчено нотаріусом у встановленому законом порядку.

В матеріалах справи відсутні докази, на підтвердження факту незаконності укладення договору.

Відповідно до ст.317 ЦК України зміст права власності включає в себе права володіння, користування та розпорядження власником своїм майном. Під володінням розуміється юридична можливість особи впливу на річ, фактичне панування особи над річчю. Користування полягає у наявності у особи можливості видобувати споживчі властивості речі. Право розпорядження полягає у юридичній можливості власника визначати фактичну і юридичну долю речі.

Застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, у тому числі і арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, обов`язковою ж умовою для такого втручання має бути встановлення обставин, які б не допустили до порушення принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Вимога щодо забезпечення балансу між приватним та публічним інтересом слідує власне зі структури статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, вживаючи будь-яких заходів, у тому числі заходів з позбавлення особи її майна, держава повинна подбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться. Отже, у кожній справі, в якій зазначається про порушення цієї статті, суд повинен з`ясувати, внаслідок чого саме відповідна особа була змушена нести непропорційний і надмірний тягар. Як при втручанні у право мирного володіння майном, так і при утриманні від застосування заходів, необхідно забезпечити справедливий баланс між вимогами загальних інтересів суспільства та необхідністю захисту основних прав відповідної особи. Вимога щодо забезпечення такого балансу випливає зі структури статті 1 Першого Протоколу, якщо розглядати її в цілому. Зокрема, вживаючи будь-яких заходів, у тому числі й заходів з позбавлення особи її майна, держава повинна дбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться.

Зі змісту наведеного, вбачається, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються щодо обмеження права власності та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування.

З поданих суду документів встановлено, що ОСОБА_7 є добросовісним набувачем та будь-яких порушень укладення договору не встановлено.

Суд також звертає увагу на те, що у вказаному провадженні підозра жодній особі не оголошувалась, слідчий просить накласти арешт на майно особи яка не має процесуального статусу у кримінальному провадженні та слідчим не враховано, що накладення арешту буде порушувати права добросовісного власника.

Слідчим також не обгрунтовано наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, які у разі незастосування арешту перешкодять досудовому розслідуванню.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми законодавства, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 131, 132, 170, 171, 172, 173, 309 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 про накладення арешту на об`єкт закінченого будівництва нежитлової будівлі, за адресою: м. Вінниця, провулок Ботанічний 1, буд. 20-А, в рамках кримінального провадження № 0000555 від 19.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України- відмовити.

На ухвалу судді може бути подана апеляція протягом п`яти діб з дня її винесення до Вінницького апеляційного суду.

Слідчий суддя