Справа № 298/796/25
Номер провадження 1-кп/298/41/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року с-ще Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши в спрощеному провадженні без проведення судового розгляду у судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000028 від 19 травня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця смт.Великий Березний Великоберезнянського району Закарпатської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, з середньою освітою, студента 3-го курсу економічного факультету УжНУ, непрацюючого, раніше несудимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 19.05.2025 о 03.28 год., перебуваючи біля магазину «Зіна», що за адресою с-ще Великий Березний, вул.Штефаника №63, Ужгородського району Закарпатської області, де також перебував потерпілий ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_2 , між якими йшла розмова, а в подальшому словесна перепалка та на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, стиснувши праву руку в кулак, наніс ОСОБА_4 один удар в обличчя, після чого наніс один удар правою ногою в область обличчя та удар правою рукою зжатою в кулак в область задньої частини голови та штовхнув останнього на землю, де наніс йому ще один удар правою ногою по тулубу та один удар правою рукою стиснутою в кулак в область обличчя.

У подальшому, 19.05.2025 о 05.03 год. ОСОБА_3 увійшов в середину магазину «Зіна», що за адресою с-ще Великий Березний, вул.Штефаника №63, Ужгородського району Закарпатської області, де також перебував потерпілий ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та на ґрунті виниклих неприязних відносин напередодні з потерпілим ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, стиснувши руки в кулаки наніс ОСОБА_4 три удари в обличчя, від яких останній впав на землю, після чого ОСОБА_3 наніс ще чотири удари правою рукою зжатою в кулак в область обличчя.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_3 потерпілий ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді: саден на шкірних покривах чола зліва та лобно-тім`яної ділянки посередині волосистої частини голови; синців на шкірних покривах підборіддя посередині та дещо праворуч, а також тильної поверхні лівої кисті.

Відповідно до викладених даних судово-медичного обстеження, на момент судово-медичного обстеження на тілі громадянина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявлено тілесні ушкодження у вигляді: саден на шкірних покривах чола зліва та лобно-тім`яної ділянки посередині волосистої частини голови; синців на шкірних покривах підборіддя посередині та дещо праворуч, а також тильної поверхні лівої кисті, які мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів, і за цією ознакою згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_3 скоїв умисне легке тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.125 КК України.

У надісланому до суду обвинувальному акті за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 з посиланням на ч.1 ст.302 КПК України зазначено клопотання про розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До обвинувального акта додано письмову заяву ОСОБА_3 від 30.05.2025, в якій він зазначає про беззаперечне визнання своєї винуватості у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України; згоду із встановленими досудовим розслідуванням обставинами; ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження, роз`яснення йому змісту встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також про його обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини; згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному проваджені без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Добровільність беззаперечного визнання винуватості ОСОБА_3 , його згоду із встановленими в результаті досудового розслідування обставинами і згоду на розгляд обвинувального акту за його відсутності підтвердила захисник - адвокат ОСОБА_6 , що стверджується її власним підписом у заяві ОСОБА_3 .

До обвинувального акта додано письмову заяву потерпілого ОСОБА_4 від 30.05.2025, в якій він зазначає про згоду із встановленими досудовим розслідуванням обставинами; ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження, роз`яснення йому змісту встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також про його обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини; згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному проваджені без проведення судового розгляду в судовому засіданні; не заперечення проти розгляду обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 6 червня 2025 року постановлено призначити судовий розгляд даного обвинувального акту в спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Положеннями ч.2 та ч.3 ст.381 КПК України передбачено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Враховуючи викладене, а також те, що вимоги КПК України виконано, обвинувачений ОСОБА_3 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акту за його відсутності, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт слід розглянути в порядку, передбаченому ст. ст.381, 382 КПК України.

За вимогами ч.2 ст.382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Перевіривши встановлені органом досудового розслідування обставини, які не викликають сумніву у їх об`єктивності та не оспорюються учасниками судового провадження, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому проступку, повністю доведена за результатами спрощеного провадження.

Обвинувачений ОСОБА_3 , інтереси якого представляє захисник ОСОБА_6 , обставини вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, не оспорює, з такими згідний, свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального проступку беззаперечно визнає в повному обсязі, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.

Суд, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що під час розгляду обвинувального акта підтверджено винуватість вчинення ОСОБА_3 кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, тобто в умисному легкому тілесному ушкодженні, кваліфікація його дій за ч.1 ст.125 КК України є вірною.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Згідно з ч. 2 ст.50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Відповідно до ст.66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , є повне визнання вини.

На переконання суду, матеріалами кримінального провадження не підтверджується обставина, яка пом`якшує покарання, а саме щире каяття, про яку вказується в обвинувальному акті.

Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Вказані висновки узгоджуються із послідовною практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постанові від 15 листопада 2021 року у справі 199/6365/19.

Однак, окрім визнання ОСОБА_3 своєї вини, в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про його конкретні дії, спрямовані на виправлення ситуації, зокрема, скеровані на відшкодування заподіяної шкоди.

Відповідно до ст.67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України є кримінальним проступком; конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, ставлення ОСОБА_3 до вчиненого, яке полягає у визнанні ним винуватості; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він є особою молодого віку, є працездатним, проте непрацевлаштованим, неодружений, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має місце постійного проживання та реєстрації, за яким негативно не характеризується, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, є студентом.

Санкцією ч.1 ст.125 КК України передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот годин, або виправних робіт на строк до одного року.

Враховуючи вимоги ст.53, ст.57 КК України, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу та виправних робіт, з урахуванням того, що ОСОБА_3 не працює, не має офіційного доходу, майна за рахунок якого зміг би сплатити штраф у нього немає, даних щодо джерел доходу ОСОБА_3 матеріали справи не містять, останній є непрацевлаштованим, тому такі види покарання призведуть до неможливості виконання вироку, що, у свою чергу, не буде відповідати меті покарання, яка закріплена у ст. 50 КК України.

При цьому, суд, враховуючи особу обвинуваченого, характер вчиненого правопорушення, зокрема, епізодичність вчинення ним протиправних дій, скерованість нанесення ним кулаками п"яти ударів та ногою одного удару в обличчя потерпілому, та одного удару ногою по тулубу і п"яти ударів кулаками в обличчя потерпілому, коли той перебував в лежачому положенні, відсутність в матеріалах кримінального провадження відомостей щодо вжиття реальних заходів для відшкодування шкоди, вважає, що такий вид покарання як штраф буде недостатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до ч.2 ст.56 КК України, громадські роботи встановлюються на строк від шістдесяти до двохсот сорока годин і відбуваються не більш як чотири години на день.

Громадські роботи не призначаються особам, визнаним особами з інвалідністю першої або другої групи, вагітним жінкам, особам, які досягли пенсійного віку, а також військовослужбовцям строкової служби (ч.3 ст.56 КК України).

Разом з тим, в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про віднесення ОСОБА_3 до будь-якої з категорій осіб, яким у відповідності до ч.3 ст. 56 КК України громадські роботи не призначаються.

За сукупності вищенаведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд прийшов висновку, що ОСОБА_3 слід призначити покарання за ч.1 ст.125 КК України у межах, встановлених у санкції вказаної частини ст.125 КК України, у виді громадських робіт.

Покарання у виді громадських робіт, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_3 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Таке покарання відповідатиме тяжкості правопорушення та не буде становити особистий надмірний тягар для обвинуваченого. Саме виконання громадських робіт (виконання суспільно-корисних робіт, безоплатно у вільний час) на благо суспільства, зможуть змусити обвинуваченого усвідомити необхідність правомірної поведінки.

З огляду на особу обвинуваченого, обставини вчинення ним кримінального правопорушення, визначену йому міру покарання, суд не знаходить підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст.369-371, 373, 374, 376, 381-382 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 60 (шістдесят) годин.

Початок строку відбуття покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.

Речовий доказ: СD-R диск CMFP6 марки "MeMedia" з відеозаписами від 19.05.2025 та двома фотозображеннями від 19.05.2025, який відповідно до постанови старшого дізнавача сектору дізнання відділення поліції №2 Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області від 24 травня 2025 року визнано речовим доказом - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Великоберезнянський районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня отримання його копії стороною кримінального провадження.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст.381 та ст.382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1