Провадження № 1-кп/521/690/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2025 року Хаджибейський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, в порядку спеціального судового провадження (in absentia), кримінальне провадження зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000020 від 09.01.2023 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Білозерка, Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

ФОРМУЛЮВАННЯ ОБВИНУВАЧЕННЯ, ВИЗНАНОГО СУДОМ ДОВЕДЕНИМ.

Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (далі РФ) 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

У порушення вимог п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ) президент, а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів Збройних Сил РФ (далі ЗС РФ) на територію України.

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі ООН).

До складу ООН входять Україна, РФ та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН, усі члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із цілями Організації Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 09 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями: № 2131 (XX) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (XXV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки; № 3314 (XXIX) від 14 грудня 1974 року, що містить визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (XXIX), серед іншого визначено, що ознаками агресії є:

- застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави;

- застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави:

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав закріплені у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року, який визнається РФ та Україною.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і РФ.

Статтями 1, 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Згідно зі статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішується питання про зміну території України.

Відповідно до статей 132-134 Конституції України, територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території.

22 лютого 2022 року президент РФ направив до Ради Федерації звернення про використання збройних сил РФ за межами РФ, яке було задоволено.

24 лютого 2022 року президент РФ публічно оголосив про рішення розпочати повномасштабну військову агресію проти України.

24.02.2022 військовослужбовці ЗС РФ шляхом збройної агресії із застосуванням зброї незаконно вторглися на територію України через державні кордони України в Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, Запорізькій, Київській, Донецькій та Луганській областях та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення для держави, і у такий спосіб здійснили тимчасову окупацію частини території України.

З метою протидії збройній агресії 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» через військову агресію РФ проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Зазначений Указ затверджений прийнятим Верховною Радою України Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ.

У подальшому 15.03.2022 Законом України затверджено Указ Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким передбачено його продовження з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

21.04.2022 Законом України затверджено Указ Президента України від 18.04.2022 № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено його з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб.

22.05.2022 Законом України затверджено Указ Президента України від 17.05.2022 №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким передбачено його продовження з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

16.11.2022 Законом України затверджено Указ Президента України від 07.11.2022 №757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено його з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Відповідно до п. 7 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована РФ територія України (далі тимчасово окупована територія) це частини території України, в межах яких збройні формування РФ та окупаційна адміністрація РФ встановили та здійснюють фактичний контроль, або в межах яких збройні формування РФ встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації РФ.

У період з 24.02.2022 по цей час більшу частину території Херсонської області захоплено військовослужбовцями ЗС РФ і вона знаходиться під тимчасовою окупацією держави-агресора, що визначено Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 (зі змінами від 13.01.2023 № 14).

У березні 2022 року (точний час досудовим розслідуванням не встановлено) представниками держави-агресора з метою впровадження на тимчасово окупованій території України політики та законодавства РФ створено окупаційний орган виконавчої влади так звану «військово-цивільну адміністрацію Херсонської області» (далі «ВЦА Херсонської області»).

До завдань «ВЦА Херсонської області» відноситься: встановлення влади окупаційних військ РФ на території населених пунктів Херсонської області; керування процесами створення та діяльності окупаційних органів влади; створення умов неможливості дії українських органів влади та законів на вказаній території; впровадження обігу грошової одиниці, використання системи оподаткування, реєстрації та діяльності суб`єктів господарської діяльності, органів влади та місцевого самоврядування, надання освітніх та медичних послуг, роботу правоохоронної та судової систем тощо за законами держави-агресора; організація та проведення незаконного референдуму з питання приєднання частини тимчасово окупованої території Херсонської області до РФ.

При цьому указом окупаційної «ВЦА Херсонської області» № 138-р від 29.06.2022 утворено незаконний орган виконавчої влади так званий «пенсійний фонд Херсонської області», розташований на тимчасово окупованій території м. Херсон за адресою: вул. Комкова, 76-А, до повноважень якого віднесено:

- реалізація політики РФ, у тому числі державної установи «Пенсійний фонд РФ», на тимчасово окупованій території Херсонської області з питань пенсійного забезпечення;

- ведення обліку осіб, які підпадають під дію пенсійного законодавства держави-агресора;

- організація і контроль пенсійних виплат у грошовій одиниці РФ;

- індивідуальний облік громадян в системі обов`язкового пенсійного страхування;

- правове та фінансове забезпечення діяльності органів пенсійного фонду у відповідності до законодавства держави-агресора.

Достовірно знаючи про вищевказані обставини, які є загальновідомим фактом, громадянин України, мешканець смт. Білозерка, Херсонської області ОСОБА_3 , будучи радикально налаштованим до діючої легітимної влади в Україні, до вересня 2019 року обіймаючи посаду начальника управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, маючи досвід у сфері пенсійного забезпечення громадян України, бажаючи реалізувати свої амбіції шляхом зайняття керівної посади,добровільно погодився виконувати рішення військового керівництва РФ, розташованого на окупованих територіях, діючи з прямим умислом та передбачаючи настання тяжких наслідків, обійняв посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному окупаційною адміністрацією держави-агресора, на тимчасово окупованій території Херсонської області, а саме так званого заступника голови «пенсійного фонду Херсонської області».

Так, указом окупаційної «ВЦА Херсонської області» від 29.06.2022 № 138-р громадянку України ОСОБА_6 було призначено на посаду так званого голови «пенсійного фонду Херсонської області» у структурі «ВЦА Херсонської області». Цим же указом ОСОБА_6 доручено розробити положення, структуру і штатний розпис зазначеного незаконного органу.

При цьому, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше липня 2022 року, указом окупаційної «ВЦА Херсонської області» заступником так званого голови «пенсійного фонду Херсонської області» призначено ОСОБА_3 .

На виконання покладених завдань ОСОБА_3 після призначення його на посаду продовжив свою злочинну діяльність у співпраці з представниками держави-агресора (РФ) на підтримку їх дій та рішень з метою функціонування та утвердження на тимчасово окупованій території Херсонської області незаконної окупаційної адміністрації.

З цією метою ОСОБА_3 , починаючи з липня 2022 року, на території тимчасово окупованої Херсонської області та м. Херсон, а після деокупації 11.11.2022 м. Херсона Збройними Силами України у м. Генічеськ Херсонської області і по цей час здійснює організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції з метою створення позитивного іміджу окупаційної влади на тимчасово окупованій території, а саме:

- брав активну участь в організації набору співробітників до вказаного незаконного органу влади, призначення їх на посади та подальше навчання, проведення семінарів у «ВЦА Херсонської області» з питань пенсійного забезпечення населення на тимчасово окупованій території;

- сприяв в організації матеріально-технічного, правового та фінансового забезпечення діяльності так званого «пенсійного фонду Херсонської області», обліку осіб пенсійного віку та видачі пенсій в грошовій одиниці держави-агресора;

- брав учать в організації видання відомчих нормативно-правових актів щодо діяльності так званого «пенсійного фонду Херсонської області» на окупованій території Херсонської області

- складав розпорядчі документи, які підписувались керівництвом установи.

До кола його обов`язків за відсутності керівника також входило забезпечення виконання «пенсійним фондом Херсонської області» законодавства РФ, представництво установи в судах, державних органах РФ та інших організаціях, зарахування та звільнення з посад співробітників, застосування до них заохочень чи стягнень, а також інші функції, що покладаються на керівника «пенсійного фонду Херсонської області».

Так, виконуючи свої обов`язки, ОСОБА_3 неодноразово брав участь у нарадах, організованих керівництвом окупаційної влади.

Зокрема, в інтерв`ю, опублікованому 17.08.2022 виданням «Таврия. Новости Херсонской области», яке контролюється окупаційною владою, позиціонуючи себе заступником так званого голови «пенсійного фонду Херсонської області», ОСОБА_3 , перебуваючи в робочому кабінеті незаконно зайнятого приміщення ГУ ПФУ в Херсонській області за адресою: м. Херсон, вул. Комкова, 76-А, роз`яснив порядок отримання громадянами на окупованих територіях України пенсійного забезпечення у грошовій одиниці РФ відповідно до законодавства держави-агресора.

Також 08.09.2022 на нараді, що відбулась в м. Херсон по вул. Комкова, 76-А, під керівництвом заступника голови «ВЦА Херсонської області» ОСОБА_7 , де був присутній ОСОБА_3 в якості одного з керівників «пенсійного фонду Херсонської області», вирішувалось питання про спільне відпрацювання механізму надання громадянам України карток російських банків (таким чином, змушуючи їх отримувати пенсійне забезпечення через російські банки та в російській грошовій одиниці), співпраця начальника «пенсійного фонду Херсонської області» та його заступників з незаконно утвореною юридичною особою «Почта Херсон» (тобто примусове звернення активів і потужностей державної установи на користь держави-окупанта).

Крім того ОСОБА_3 , користуючись тим, що приміщення ГУ ПФУ в Херсонській області (м. Херсон, вул. Комкова, 76-А) незаконно захоплено та зайнято представниками окупаційної влади, з кінця червня до 15 жовтня 2022 року отримав доступ до особистих даних громадян України та використовував їх для забезпечення обігу грошової одиниці РФ шляхом внесення в платіжні відомості вказаних даних для отримання пенсійного забезпечення.

Також встановлено, що ОСОБА_3 , обіймаючи вказану посаду, у період з грудня 2022 року по цей час здійснював заходи для отримання у так званій «службі безпеці» «ВЦА Херсонської області» дозволу на позачергове проходження незаконно утворених прикордонно-пропускних пунктів, розташованих на кордоні з тимчасово окупованою територією АР Крим (КПП «Чонгар»), для відряджень до м. Москва (РФ) з метою здійснення своєї злочинної діяльності та співпраці з державою-агресором, маніпулюючи соціально-незахищеною частиною населення, яка потребує виплати пенсійного забезпечення та через окупацію більшої частини Херсонської області не має можливості отримати таке забезпечення в Україні.

Застосовані судом правові процедури. Спеціальне судове провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia).

З урахуванням того, що судовий розгляд здійснювався за відсутності обвинуваченого, дотримання процедур, встановлених процесуальним законом для такого розгляду, суд вважає за необхідне мотивувати окремо.

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України, надійшов до суду для розгляду по суті.

Ухвалою суду від 19 квітня 2023 року було призначено підготовче судове засідання.

Судом від призначення обвинувального акту до підготовчого судового засідання та до ухвалення рішення про проведення спеціального судового розгляду за відсутності обвинуваченого, було проведено три судових засідання: 22.03.2024 року, 12.04.2024 року, 26.04.2024 року.

Про всі зазначені вище судові засідання обвинувачений повідомлявся про судовий розгляд кримінального провадження стосовно нього та мав можливість прибути до суду та скористатись своїм правом на вільний вибір захисника, користуватись своїми правами та подати до суду будь-які клопотання чи заяви.

Зазначеною можливістю, наданою судом, обвинувачений ОСОБА_3 не скористався.

Процедура заочного судового розгляду не є деталізованою процесуальним законом, не має тривалої історії застосування у судовій практиці, а тому суд виходив із загальних засад кримінального провадження.

До загальних засад кримінального провадження, зокрема, відноситься: законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження доказів.

При цьому зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у ст. 7 КПК України, з урахуванням особливостей, встановлених законом та нормами міжнародного права.

Так, змістом абз. 1 ч. 3 ст. 323 КПК України передбачено, що судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

Згідно положень ч. 2 ст. 297-1 КПК України вбачається, що серед переліку злочинів, щодо яких може здійснюватися спеціальне досудове розслідування, наявне посилання на ст. 111-1 КК України, за якою висунуто обвинувачення ОСОБА_3 ..

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 135 КПК України, особа викликається до суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком; здійснення виклику по телефону або телеграмою. У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

У відповідності до положень ч. 8 ст. 135 КПК України, повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної ВР України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

На виконання зазначених положень процесуального закону, повідомлення про виклик обвинуваченого ОСОБА_3 на призначені судові засідання опубліковані у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме у газеті «Урядовий кур`єр, та сайті Офісу Генерального прокурора.

Також повідомлення про виклик до суду ОСОБА_3 були завчасно опубліковані на офіційному веб-сайті Хаджибейського районного суду м. Одеси щодо всіх судових засідань, які призначались у кримінальному провадженні.

Крім того, згідно матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 на цей час перебуває на тимчасово окупованій території Херсонської області.

Водночас, незважаючи на наявні у матеріалах провадження докази відсутності ОСОБА_3 протягом тривалого часу на території України, у органу досудового розслідування, прокурора та суду відсутні будь-які відомості щодо адреси можливого проживання або перебування останнього за кордоном для направлення судового повідомлення про виклик в порядку ч. 7 ст. 135 КПК України.

Крім того, у випадку наявності в особи, зазначеної в абзаці першому цієї частини захисника, копія повістки про її виклик надсилається захиснику.

Разом з цим, захисник обвинуваченого в ході судових засідань стверджував, що у нього відсутні будь-які можливості для контакту з обвинуваченим та можливість вручення йому повісток чи процесуальних документів.

З огляду на наявні матеріали провадження, суд не вбачає будь-яких інших можливостей, які могли б бути використані для повідомлення обвинуваченого, водночас є мотивовані підстави стверджувати, що обвинувачений був обізнаний щодо судового провадження ще на стадії проведення судом підготовчих дій.

Щодо забезпечення права на захист.

Відповідно до ч.2 ст. 47 КПК України, захисник зобов`язаний прибувати для участі у виконанні процесуальних дій за участю обвинуваченого. У разі неможливості прибути в призначений строк захисник зобов`язаний завчасно повідомити про таку неможливість та її причини суд, а у разі, якщо він призначений органом (установою), уповноваженим законом на надання безоплатної правової допомоги, - також і цей орган (установу).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 49 КПК України, суд зобов`язаний забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо відповідно до вимог статті 52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника.

У цьому провадженні участь захисника є обов`язковою з огляду на положення ч. 1 ст. 52 КПК України, оскільки висунуто обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину.

Разом з цим, стосовно ОСОБА_3 здійснювалось спеціальне досудове розслідування, тому відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 52 КПК України участь захисника у цьому кримінальному провадженні є обов`язковою, але з моменту прийняття відповідного процесуального рішення.

Під час підготовчого судового засідання та проведення подальшого спеціального судового провадження даного кримінального провадження, судом у повному обсязі було забезпечено участь захисника в захист інтересів обвинуваченого.

З урахуванням зазначеного, ухвалою суду від 26 квітня 2024 року клопотання прокурора про здійснення спеціального судового розгляду було задоволено, оскільки наявними у матеріалах справи доказами належним чином доведено, що обвинувачення ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000020 від 09.01.2023 року висунуте щодо злочину, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України, тобто такого, який входить до переліку злочинів, зазначених у ч. 2 ст. 297-1 КПК України. Також зазначеною ухвалою був призначений судовий розгляд з вирішенням питань, передбачених ч. 3 ст. 31, п. 10 ч. 1 ст. 615, 314-316 КПК України.

Разом з цим, за період часу з 19.04.2023 року (ухвали про призначення підготовчого судового засідання) та до виходу суду до нарадчої кімнати 14.08.2025 року, інформація, яка стосувалася всіх призначених судових засідань, своєчасно публікувалася та була доступною через офіційний веб-сайт суду та публікації у ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження.

За час заочного судового розгляду обвинувачений міг визначитися з провадженням проти нього та усвідомити, що в нього виник юридичний обов`язок постати перед судом, однак не змінив свою процесуальну поведінку та продовжив подальше ухилення від виконання своїх процесуальних обов`язків.

Підсумовуючи даний блок вироку, суд констатує, що всі передбачені КПК України умови для проведення судового розгляду за спеціальною процедурою «in absentia» судом виконані та дотримані у повному обсязі.

ПОЗИЦІЯ СТОРІН КРИМІНАЛЬНОГО ПРОВАДЖЕННЯ.

Прокурор в ході судових дебатів висловив позицію щодо повної доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину. Просив визнати обвинуваченого ОСОБА_3 винним та призначити відповідне покарання в межах санкцій ч.5 ст. 111-1 КК України.

Захисник в ході судових дебатів відзначив, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину, на його думку, не доведена, в зв`язку з чим просив постановити виправдовувальний вирок у відношенні обвинуваченого.

ДОКАЗИ, ДОСЛІДЖЕНІ СУДОМ НА ПІДТВЕРДЖЕННЯ ВИНИ ТА ОБСТАВИН ВЧИНЕНИХ КРИМІНАЛЬНИХ ПРАВОВОПУШЕНЬ.

Відповідно до ст.ст. 84-85 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ухвали слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.03.2023 року (справа 490/1992/23, н/п № 1-кс/490/2572/2023), по даному кримінальному провадженню здійснювалося спеціальне досудове розслідування.

Вина ОСОБА_3 у вчиненні поставленого йому у провину кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України, за вказаних вище обставин, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй належності, достовірності та допустимості, а саме:

Протоколом огляду від 21.09.2022 року за участі фахівця Телеграм-каналу « ОСОБА_8 », в ході якого виявлено публікацію «Сегодня на совещании в пенсионном фонде Херсонской области обсуждался процесс выдачи банковских карт пенсионерам» з доданим диском з відеофіксацією слідчої дії;

Протоколом огляду від 22.09.2022 року за участі фахівця Телеграм-каналу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », в ході якого виявлено публікацію « ОСОБА_9 співробітник ГУ ПФУ в Херсонській області, добровільно та за власною ініціативою погодилася на співпрацю та обійняла посаду в т.зв. «пенсионном фонде Херсонской области», публікація супроводжується фото із зображеннями фігурантів, з доданим диском з відеофіксацією слідчої дії;

Протоколом огляду від 21.09.2022 року за участі фахівця Телеграм-каналу « ОСОБА_8 », в ході якого виявлено публікацію «Глава Администрации Херсонской области одним из первых посетил совещание социального бюро, ОСОБА_10 после выхода с больничного озаботился процессом выплаты пенсий за август и сентябрь», публікація супроводжується фото із зображеннями фігурантів ( ОСОБА_6 , ОСОБА_3 ), з доданим диском з відеофіксацією слідчої дії;

Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 21.10.2022 року за участі свідка ОСОБА_11 , яка впізнала під фотозображенням № 3 ОСОБА_3 , з додатком - диском з відеозаписом слідчої дії;

Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 21.10.2022 року за участі свідка ОСОБА_12 , який впізнав під фотозображенням № 3 ОСОБА_3 , з додатком - диском з відеозаписом слідчої дії;

Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 21.10.2022 року за участі свідка ОСОБА_13 , який впізнав під фотозображенням № 3 ОСОБА_3 , з додатком - диском з відеозаписом слідчої дії;

Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 05.01.2023 року за участі свідка ОСОБА_14 , яка впізнала під фотозображенням № 3 ОСОБА_3 , з додатком - диском з відеозаписом слідчої дії;

Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 18.01.2023 року за участі свідка ОСОБА_15 , яка впізнала під фотозображенням № 2 ОСОБА_3 , з додатком - диском з відеозаписом слідчої дії;

Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 06.09.2022 за участі свідка ОСОБА_16 , який впізнав під фотозображенням № 3 ОСОБА_3 ;

Скан копією «Выписки из Единого государственного реестра юридических лиц рф» мовою оригіналу, від 10.01.2023 про юридичну особу Пенсионный фонд Херсонской области, адреса м. Херсон, вул. Комкова, 76-А, керівник ОСОБА_6 , зареєстровано 22.12.2022;

Протоколом огляду від 26.08.2022 року за участі фахівця Телеграм-каналу «Таврия. Новости Херсонской области», в ході якого виявлено публікацію з інтерв`ю «заместителя председателя Пенсионного фонда Херсонской области Игоря Бутрима» щодо пенсійних виплат мешканцям області, публікація супроводжується фото із зображенням фігуранта, з доданим диском з відеофіксацією слідчої дії;

Протоколом огляду від 22.09.2022 року за участі фахівця Телеграм-каналу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », в ході якого виявлено публікацію «Колабораціонізм. ОСОБА_3 . Раніше працював заступником начальника ГУ ПФУ в Херсонській області, наразі призначений на посаду заступника голови т.зв. «пенсионного фонда Херсонской области», публікація супроводжується фото із зображеннями фігуранта, з доданим диском з відеофіксацією слідчої дії;

Протоколом негласного зняття інформації з електронної інформаційної системи від 13.10.2022 року, електронної інформаційної мережі «Телеграм», котра закріплена за номером телефону ОСОБА_3 , в ході якого встановлені листування з ОСОБА_6 , іншими особами щодо роботи окупаційного органу, а також зроблено скріншот документа, виданого «заместителем председателя совета министров председателем правительства по цифровизации и соцполитике Херсонской области» ОСОБА_17 до т.зв. «врио главы ВГА Херсонской области» ОСОБА_18 з пропозицією преміювати посадовців окупаційної влади в м. Херсоні у зв`язку з перевиконанням плану щодо верифікації пенсіонерів, в переліку під № 7 вказано ОСОБА_3 як «заместителя председателя пенсионного фонда по Херсонской области»;

Скан копією «Табеля учета рабочего времени Пенсионного фонда Херсонской области за сентябрь 2022 года», мовою оригіналу;

Скан копією «Телефонного справочника Пенсионного фонда Херсонской области», мовою оригіналу, де зазначений ОСОБА_3 як «Начальник управления обслуживания граждан»;

Скан копією «Табеля учета рабочего времени Пенсионного фонда Херсонской области, Аппарат ПФ, за август 2022 года», де вказаний ОСОБА_3 як «Начальник управления обслуживания граждан», мовою оригіналу;

Протоколом огляду від 23.01.2023 року приміщення службового кабінету № 220 ГУ ПФУ в Херсонській області за адресою: м. Херсон, вул. Комкова, 76-А, в ході якого вилучені документальні матеріали щодо ОСОБА_3 , з додатком диском з відеофіксацією;

Протоколом обшуку від 28.03.2023 року за місцем проживання ОСОБА_3 , а саме АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено документальні матеріали, що мають суттєве значення для кримінального провадження, з доданим диском з відеофіксацією;

Протоколом огляду від 30.03.2023 року, в ході якого оглянуто вилучені документи, а саме заява ОСОБА_3 «председателю пенсионного фонда Херсонской области» ОСОБА_19 про укладення цивільно-правового договору (прийом на роботу), та документ на 18 арк. «штатное расписание на 2022 год пенсионного фонда Херсонской области;

Також вина обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується наступними показами свідків, допитаних в ході судового засідання:

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 , повідомив, що до початку повномасштабного вторгнення збройних сил рф в Україну він працював на посаді керівника управління з ретроконверсії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, потім після 24 лютого 2022 року упродовж двох місяців він періодично приходив до будівлі управління за адресою: м. Херсон, вул. Комкова, 76-А, з метою візуального огляду наявності обладнання та техніки. Наприкінці травня - початку червня 2022 року зустрів колегу ОСОБА_20 , яка повідомила, що колишній заступник начальник управління обслуговування громадян управління ОСОБА_6 , котра раніше вийшла на пенсію, перебуває в будівлі управління та займається організацією роботи створеного окупаційною адміністрацією пенсійного фонду, з цією метою набирає працівників з колишніх співробітників ГУ ПФУ. У подальшому з репортажів російських каналів стало відомо, що ОСОБА_3 , якого свідок знає особисто по спільній роботі в пенсійному фонді до 2019 року, зайняв посаду «заступника начальника пенсійного фонду Херсонської області», створеного під час окупації. На цих відео ОСОБА_3 давав інтерв`ю з приводу виплат пенсій від рф.

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , повідомила, що до початку повномасштабного вторгнення збройних сил рф в Україну вона працювала на посаді головного спеціаліста відділу обслуговування громадян Головного управління пенсійного фонду України в Херсонській області, до 17 квітня 2022 року вели відділений прийом громадян, потім вийшли на простій. Приблизно в червні 2022 року в Телеграм каналі з новинами Херсона був опублікований список підприємств, які почали працювати під час окупації рф, у тому числі пенсійний фонд, де начальником було вказану ОСОБА_6 , яку свідок знає особисто по минулій роботі в ГУ ПФУ. Після цього від колишньої колеги Іванової, яка вже померла, свідку стало відомо, що ОСОБА_3 , під керівництвом якого вона працювала до 2019 року, також пішов працювати до створеного окупаційною владою пенсійного фонду заступником начальника. Потім в телеграм каналах були відео щодо роботи пенсійного фонду та виплати пенсій в російських рублях, на яких свідок бачила ОСОБА_3 .

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 , повідомив, що до початку повномасштабного вторгнення збройних сил рф в Україну він працював на посаді головного спеціаліста відділу адміністрування та захисту інформації Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області. Через декілька днів після початку війни свідок з колегами були на роботі та за узгодженням з керівництвом управління видалили всю інформацію з персональними даними з комп`ютерної техніки. Приблизно в середині липня 2022 року свідку на месенджер Viber телефонувала ОСОБА_6 , яку він знав як колишнього начальника сервісного центру ПФУ (до виходу на пенсію), з пропозицією вийти на роботу адміністратором, як свідок зрозумів, вона призначена окупаційною владою начальником створеного пенсійного фонду, на що він відмовився. У подальшому він бачив на каналі Youtube відео зі спільною нарадою пенсійного фонду та пошти з приводу виплат пенсій в російських рублях, на якому впізнав ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , який працював у ГУ ПФУ до 2019 року.

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , повідомив, що приблизно в червні 2022 року він бачив в телеграм каналах відео, на якому ОСОБА_3 , перебуваючи в службовому кабінеті начальника сервісного центру адміністративної будівлі ГУ ПФУ в Херсонській області за адресою: м. Херсон, вул. Комкова, 76-А, давав інтерв`ю щодо здійснення соціальних виплат від рф. Також свідок у подальшому бачив публікації в телеграм каналах щодо нарад представників пенсійного фонду Херсонської області, Міністерства цифрового розвитку і масових комунікацій РФ та ГУП ОСОБА_21 з приводу видачі банківських карток пенсіонерам, на яких впізнав колишніх співробітників ГУ ПФУ в Херсонській області ОСОБА_6 та ОСОБА_3 ..

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 , повідомила, що до початку повномасштабного вторгнення збройних сил рф в Україну вона працювала головним спеціалістом Головного управління Пенсійного фонду України. Упродовж березня-квітня 2022 року управління працювало віддалено, з червня 2022 року всіх працівників оформили на простій. У зв`язку з настанням в жовтні 2022 року пенсійного віку свідок була вимушена прийти до будівлі ГУ ПФУ в Херсонській області за документами, які там зберігалися. Зайти у приміщення пенсійного фонду можна були лише з дозволу ОСОБА_6 , яка ним керувала, після отримання такого дозволу свідка у супроводі невідомого їй раніше чоловіка провели в її службовий кабінет, де вона побачила ОСОБА_3 , з яким раніше працювали разом. При цьому ОСОБА_3 запропонував свідку вийти на роботу в новий пенсійний фонд, створений рф, сказав, що вони зараз займаються соціальними виплатами. На це свідок пообіцяла подумати, оскільки раніше займалася статистичною звітністю, та більше в пенсійний фонд не з`являлася.

Дослідженими в судовому засіданні в порядку ч. 11 ст. 615 КПК України, показаннями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_22 , які фіксувалися за допомогою технічних засобів фіксації, та є додатками до протоколів допиту від 04.01.2023 та 13.11.2022 відповідно.

Зазначені докази та покази свідків, у сукупності та взаємозв`язку між собою, поза розумним сумнівом свідчать, що ОСОБА_3 добровільно зайняв посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави агресора, а саме так званого заступника голови «пенсійного фонду Херсонської області».

Оцінка доказів. Мотиви суду щодо висунутого обвинувачення.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011 р.) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, Series А., заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також в сукупності з показаннями свідків, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

Проаналізувавши досліджені докази у справі в сукупності, суд вважає їх достовірними, допустимими, об`єктивно та послідовно підтверджуючими встановлені судом обставини та винність ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення. Суд сприймає як належні та достатні докази показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , оскільки їх покази були послідовними щодо обставин, які мали істотне значення для правильного вирішення справи, а саме щодо часу, місця, способу вчинення кримінального правопорушення та особи, яка їх вчинила, були логічними та узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами. Судом також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого. Крім того, зазначені свідки були у встановленому КПК України порядку приведені до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України.

Під час судового слідства не знайшов свого підтвердження той факт, що ОСОБА_3 діяв під фізичним чи психічним примусом з боку осіб, які представляли іноземну державу - росію, оскільки вказаний факт спростовується дослідженими в судовому засіданні показами допитаних свідків, іншими дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами.

Зміст досліджених письмових доказів та наданих показів свідків, допитаних в судовому засіданні, дає підстави стверджувати, що ОСОБА_3 діяв як і особисто, так і за вказівками та за погодженим планом із представниками російської федерації. Є очевидним, що усі дії ОСОБА_3 приймались ним особисто, або за погодженням із особами російської федерації та на їх вказівку, тобто останній добровільно надавав допомогу представникам іноземної держави, а саме російської федерації, у здійсненні підривної діяльності проти України.

Дослідивши матеріали кримінального провадження та безпосередньо дослідивши кожний наданий доказ як окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку, суд вважає, що всі письмові докази по справі, які надані суду (стороною обвинувачення), є вагомими для того, щоб визнати обвинуваченого винним у пред`явленому обвинуваченні, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні «Коробов проти України» від 21.10.2011 року.

Судом також встановлено, що дане кримінальне провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Судом використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема, право на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя. Також судом у повному обсязі було забезпечено змагальність процесу.

Таким чином, дослідивши в ході судового розгляду обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 в інкримінованому йому злочині та кваліфікація його дій доведені поза розумним сумнівом у повному обсязі.

З урахуванням викладеного, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 - за ч. 5 ст. 111-1 КК України, за кваліфікуючими ознаками: добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Призначення покарання

При визначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також характер, мотиви, обставини вчиненого злочину, та обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Обставини, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, судом не встановлено.

Обставини, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно з правовими орієнтирами, визначеними у ст.ст. 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів, іншими особами у тому числі.

Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч.1 ст.1 КК України завдань закону про кримінальну відповідальність - правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

Призначене покарання має відповідати характеру протиправного діяння, його небезпечності, даним, що всебічно характеризують особу винного, адже така співмірність є критерієм справедливості кримінальної відповідальності.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З огляду на вище наведене, суд вважає за можливе застосовувати щодо обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Враховуючи підвищену суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим злочину проти основ національної безпеки України в умовах воєнного стану, а також на суспільні відносини, що забезпечують саме існування України як суверенної, незалежної, демократичної і правової держави, та дані про особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд дійшов висновку, що конкретні обставини кримінального провадження та наведені вище дані про особу обвинуваченого дають підстави для призначення ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі із позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, а також органах, що надають публічні послуги, та з конфіскацією всього майна, й водночас указує на неможливість досягнення мети покарання шляхом застосування більш м`якого покарання, є винятково високий ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину й особи винного. Вона визначається сукупністю усіх зібраних у справі даних, що стосуються вчиненого злочину, особи винного й обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд приходить до висновку, що ізоляція ОСОБА_3 шляхом позбавлення волі відповідає вимогам справедливості щодо застосування покарання та відображає співмірність злочину та кари , і буде відповідати меті покарання, закріпленої ст. ст. 50, 65 КК України.

Наведене свідчить, що обвинувачений ОСОБА_3 є небезпечним для суспільства, а будь-який інший вид покарання, окрім позбавлення волі, не буде гарантувати безпеку для суспільства та основ національної безпеки України, та не забезпечить мету покарання у виді виправлення засудженого та запобігання вчинення нових злочинів засудженим.

При цьому, суд приходить до висновку, що обвинувачений повинен покарання відбувати реально, оскільки підстави для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України відсутні.

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов по справі відсутній.

Питання речових доказів суд вирішує у порядку, передбаченому ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 372-374, 376, 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, а також органах, що надають публічні послуги, на строк 15 (п`ятнадцять) років, із конфіскацією всього належного йому майна.

Строк відбування призначеного покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення даного вироку до виконання.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.03.2023, залишити без змін до затримання обвинуваченого та приведення вироку до виконання.

Речові докази, а саме: документи, вилучені в ході огляду від 23.01.2023 приміщення службового кабінету № 220 ГУ ПФУ в Херсонській області за адресою: м. Херсон, вул. Комкова, 76-А, та в ході обшуку від 28.03.2023 за місцем проживання ОСОБА_3 , а саме АДРЕСА_2 , -зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Одеського апеляційного суду через Хаджибейський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набуває законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку після його проголошення вручити прокурору, захиснику та направити на адресу обвинуваченого.

Повідомлення про ухвалений вирок опублікувати на офіційному веб-сайті суду, в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Суддя ОСОБА_1