ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа 635/1033/25 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11-сс/818/454/25 Доповідач ОСОБА_2
Категорія: домашній арешт
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 18 березня 2025 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ ВП № 3 Харківського РУП №1 ГУ НП в Харківській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_9 , та обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000176 від 01 жовтня 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України,-

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Слідчим відділом ВП № 3 Харківського РУП № 1 ГУ НП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000176 від 01 жовтня 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України, в якому ОСОБА_7 підозрюється у:

- у виправдовуванні, визнанні правомірною, запереченні збройної агресії Російської Федерації проти України, виправдовуванні, визнанні правомірною, запереченні тимчасової окупації частини території України

- виправдовуванні, визнанні правомірною, запереченні збройної агресії Російської Федерації проти України, виправдовуванні, визнанні правомірною, запереченні тимчасової окупації частини території України, вчиненому повторно.

03.03.2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України.

03.03.2025 року слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим з прокурором, про застосування запобіжного заходу виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України, та наявність ризиків, передбачених п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 18 березня 2025 року клопотання задоволено та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту до 16.05.2025 року з покладенням на нього обов`язків:

1) прибувати до слідчого СВ відділу поліції №3 Харківського РУП №1 Головного управління Національної поліції в Харківській області, прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області чи до Харківського районного суду Харківської області за першою вимогою;

2) не виїжджати за межі Харківського району без дозволу слідчого, прокурора чи суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді особистого зобов`язання

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що підозра необґрунтована, стороною обвинувачення не доведено та не обґрунтовано наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Так, ОСОБА_7 вже з 12.02.2025 року достовірно було відомо про існування кримінального провадження щодо нього, однак будь-яких дій щодо переховування від органів досудового розслідування або суду ним не здійснювались, процесуальна поведінка підозрюваного є сумлінною.

Слідчим суддею не було в достатній мірі враховано особу ОСОБА_7 , оскільки він раніше не судимий, має постійне місце роботи та працює водієм у БФ «Соціальна служба допомоги», здійснює адресну доставку благодійної допомоги по м.Харкову та Харківській області.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор до початку судового розгляду подав до апеляційного суду заяву в якій просить провести судовий розгляд без його участі та просить відмовити у задоволені апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи підозрюваного та захисника на підтримання вимог апеляційних скарг, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Мотиви суду

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми обрання запобіжного заходу.

Згідно зі ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Статтею 181 КПК України передбачено, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби і може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до вимог пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного, обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Крім того, колегія суддів враховує рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти долученого Королівства», де зазначено, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

КПК України не містить визначення терміну «обґрунтована підозра» і визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.1 ст. 9 КПК України).

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan п. 88», «Erdagozv. Turkey п. 51», «Cebotari v. Moldova п. 48» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. the United Kingdom".

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Відповідно до вимог п.4,5 ч.1 ст.277 КПК України, письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням із прокурором. Повідомлення має містити, зокрема, такі відомості: зміст підозри, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Як убачається з наданих в апеляційний суд матеріалів, в повідомленні про підозру ОСОБА_7 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України, вказано зміст підозри та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється останній, із зазначенням статей (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2КК України, підтверджується відомостями, які містяться у: протоколі обшуку; висновках експертів.

Зважуючи на такий обсяг відомостей, матеріали судового провадження об`єктивно свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, як вжиття запобіжних заходів у зв`язку з наявністю саме обґрунтованої підозри, так як наявні у матеріалах провадження докази формують внутрішнє переконання, в тому числі й для стороннього спостерігача, причетності ОСОБА_7 до вчинення кримінальних правопорушень, згідно підозри.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання захисника про неналежність наданих органом досудового розслідування доказів причетності ОСОБА_7 до інкримінованого правопорушення, оскільки слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами слідчого судді щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_7 , що підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, та з наявною на даний час кваліфікацією кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України, які інкримінуються останньому. Вказане свідчить про достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, що передбачені ст.177 КПК України, але запобігання цим ризикам, шляхом застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний час, згідно чинного КПК України в цілому не виключається.

Так, ЄСПЛ в своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» неодноразово зазначав, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Колегія суддів приймає до уваги самі фактичні обставини (фабули злочину) згідно підозри, а саме те, що ОСОБА_7 підозрюється у виправдовуванні, визнанні правомірною, запереченні збройної агресії Російської Федерації проти України, виправдовуванні, визнанні правомірною, запереченні тимчасової окупації частини території України, вчиненому повторно, за таких обставин, зазначене свідчить про суспільну небезпеку як інкримінованого злочину, так й самої особи підозрюваного.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним, та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

За таких обставин, а також з огляду на деталі та специфіку злочину, колегія суддів зазначає, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що існує суспільний інтерес.

Разом з цим, обґрунтованість підозри свідчить про достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, що пов`язані з ризиками але запобігти цим ризикам, як правильно зазначив слідчий суддя, можливо шляхом застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Як убачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя досліджував не лише обґрунтованість підозри та наявність ризиків у даному кримінальному провадженні, а й дієвість конкретного запобіжного заходу для дотримання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Колегія суддів приймає до уваги, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання та реєстрації, офіційно працевлаштований, однак такі відомості не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого запобіжного заходу як цілодобовий домашній арешт. Крім того, зазначені обставини існували на час інкримінованих підозрюваному дій, однак, згідно підозри, вони не стали для нього стримуючим фактором для уникнення від вчинення дій відповідно до повідомлення про підозру.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на викладене, колегія суддів об`єктивно вбачає, що такий вид запобіжного заходу, як домашній арешт здатний забезпечити у цьому кримінальному провадженні досягнення завдань, передбачених ст.2 КПК України, а також унеможливлює продовження будь- якої незаконної діяльності зі сторони підозрюваного.

За таких обставин доводи сторони захисту про недоведеність висновків суду першої інстанції з цього приводу та їх декларативність не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, не є слушними та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на відомостях провадження.

Разом з цим, колегія суддів не може погодитись з визначеним слідчим суддею строку застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Так, частиною 6 ст.181 КПК України передбачено, що строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців та відповідно до ч.4 ст.176 КПК України запобіжні заходи застосовуються під час досудового розслідування.

Як визначено п.4 ч.3 ст.219 КПК України, досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

З матеріалів судового провадження вбачається, що у межах кримінального провадження №0000176 від 01 жовтня 2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру 03.03.2025 року. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про необхідність встановлення строку покладення на підозрюваного обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, до 01.05.2025 року.

З метою усунення недоліків ухвали слідчого судді, виходячи з положень п.2 ч.3 ст.407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, яка не погіршує становище підозрюваного.

З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст.407,419, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 18 березня 2025 року про застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту щодо підозрюваного ОСОБА_7 скасувати та постановити нову.

Задовольнити клопотання слідчого СВ ВП № 3 Харківського РУП №1 ГУ НП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_8 , погоджене прокурором Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту щодо підозрюваного ОСОБА_7

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем проживання, а саме заборонити підозрюваному цілодобово залишати житло, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 до 01 травня 2025 року включно.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язки:

1) прибувати до слідчого СВ відділу поліції №3 Харківського РУП №1 Головного управління Національної поліції в Харківській області, прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області чи до Харківського районного суду Харківської області за першою вимогою;

2) не виїжджати за межі Харківського району без дозволу слідчого, прокурора чи суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи

Ухвалу про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту направити до органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4