КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/2371/2025 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого

в режимі відеоконференції - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

перекладача - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника - адвоката ОСОБА_8 , заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 26 червня 2024 року щодо обвинуваченого ОСОБА_10 ,

В С ТА Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грузина, громадянина України, уродженця Грузії м. Цхакая, із середною спеціальною освітою, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 17.04.2024 до семи років позбавлення волі із конфіскацією всього належного майна,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.187, ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України та призначено йому покарання за ч.1 ст.187 КК України у виді п`яти років позбавлення волі; за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме: 850 гривень 00 коп.; за ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме: 510 гривень 00 коп.

На підставі ч.5 ст.74 та ст.49 КК України звільнено ОСОБА_10 від призначених покарань за ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 та ч.4 ст.358 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

На підставі ч.4 ст.70 Кримінального кодексу України шляхом часткового складання покарань призначених цим вироком та вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 17.04.2024 визначено ОСОБА_10 остаточне покарання у виді 8 (восьми) років та 8 (восьми) місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна.

Початок відбування покарання постановлено рахувати з дня набрання цим вироком законної сили.

Зараховано на підставі ч.5 ст.72 Кримінального кодексу України (в редакції Закону №838-VIII) ОСОБА_10 строк попереднього ув`язнення з 19 вересня 2014 р. по 13 січня 2015 р. включно, із розрахунку: один день попереднього ув`язнення прирівнюється до двох днів позбавлення волі

Зараховано на підставі ч.5 ст.72 Кримінального кодексу України (в редакції Закону №2046-VIII) відповідно до вироку Ленінського районного суду м. Полтави від 17.04.2024 ОСОБА_10 строк попереднього ув`язнення, починаючи з 14 вересня 2018 р. до набрання даним вироком законної сили із розрахунку: день за день.

Вирішено питання щодо речових доказів та стягнення процесуальних витрат.

Згідно вироку суду, ОСОБА_10 приблизно в середині червня місяця 2013 року в денний час доби, перебуваючи в м. Києві, маючи протиправний умисел на пособництво у підробленні паспорта громадянина України, яке видається та посвідчується державною установою, яка має право видавати та посвідчувати такі документи, і яке надає право або звільняє від обов`язків, з метою його використання у злочинній діяльності та уникнення кримінальної відповідальності, надав невстановленій слідством особі фотографію з власним зображення, щоб дана особа використовуючи фотографію ОСОБА_10 підробила для нього паспорт громадянина України. Після чого, приблизно в кінці червня місяця 2013 року, в невстановленому слідством місці, невстановлена слідством особа, шляхом вклеювання фотографії з зображенням ОСОБА_10 , підробила паспорт громадянина України НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданий Гребінківським РВ ГУМВС України в Полтавській області 25.05.2009 року та передала ОСОБА_10 , з метою його подальшого використання.

Крім цього, 18.09.2014 року, приблизно о 03 годині 30 хвилин, ОСОБА_10 , перебуваючи в кіоску №24, який знаходиться в підземному пішохідному переході по вул. Урицького, що в Солом`янському районі м. Києва, розпивав спиртні напої з потерпілою ОСОБА_13 . В ході розлиття спиртних напоїв, ОСОБА_10 побачив золоті вироби та інші матеріальні цінності у ОСОБА_13 та в цей момент вирішив заволодіти її майном.

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір, направлений на скоєння нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, з корисливих мотивів, з метою збагатитися за рахунок чужого майна, ОСОБА_10 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи поряд із потерпілою ОСОБА_13 , несподівано для останньої, наніс два удари рукою стиснутою в кулак в область обличчя потерпілої, чим заподіяв останній фізичного болю. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_10 , з метою подолати опір потерпілої, зв`язав останній руки пластиковим хомутом та приставив до її шиї предмет схожий на ніж із загостреним лезом. В подальшому, ОСОБА_10 , залякуючи потерпілу застосуванням леза та погрозою заподіяння тілесних ушкоджень, яка сприймала реальність загрози застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я, подолав волю останньої. Доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_10 , протиправно відкрито заволодів майном ОСОБА_13 , а саме: двома золотими сережками вагою 6 гр., 585 проби, вартістю 4200 грн., каблучкою з золота «Маркіз», вагою 6 гр., 585 проби, вартістю 4200 грн., каблучкою з золота у формі серця з камінцем синього кольору, вагою 2 гр., 585 проби, вартістю 1500 грн., каблучкою з золота у формі хвилі, вагою 2 гр., 585 проби, вартістю 1500 грн., мобільним телефоном марки «Нокіа Н306», вартістю 900 грн. із двома сім-картками операторів мобільного зв`язку «Київстар» а.н. 097-395-19- 45 та «Лайф» а.н. НОМЕР_2 , на рахунках яких грошей не було та сім-картки матеріальної цінності не представляють, а також грошима в сумі 1636 грн.

Заволодівши майном потерпілої, ОСОБА_10 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

В результаті злочинних дій, ОСОБА_10 , потерпілій ОСОБА_13 спричинені матеріальні збитки на загальну суму 13936 гривень.

Крім цього, 19.09.2014 року приблизно о 23 годині 20 хвилин, ОСОБА_10 , перебував на території вокзального комплексу ст. Київ - Пасажирський, що в Солом`янському районі міста Києва. Під час перевірки працівниками міліції документів, що підтверджують особу, на причетність до скоєння розбійного нападу, яке мало місце 18.09.2014 року приблизно о 03 годині 30 хвилин, в кіоску №24, який знаходиться в підземному пішохідному переході по вул. Урицького, що в Солом`янському районі м. Києва, останній з метою ухилення від кримінальної відповідальності пред`явив о/у ОПС ЛВ на ст. Київ-Пасажирський ОСОБА_14 завідомо підроблений паспорт громадянина України НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданий Гребінківським РВ ГУМВС України в Полтавській області 25.05.2009 року, з вклеєною фотографією з власним зображенням, тим самим використав завідомо підроблений паспорт громадянина України. В подальшому, ОСОБА_10 , о 23 год. 30 хв. 19.09.2014 року було затримано в порядку ст.208 КПК України по підозрі у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України та проведені слідчі дії, в ході яких останній пред`являв вищезазначений паспорт та називався ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після чого, ОСОБА_10 , було поміщено до ITT ЛВ на ст. Київ-Пасажирський з паспортом гр. України на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підроблення якого викрито не було. В ході зібрання анкетних даних на ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 22.09.2014 року було викрито факт використання завідомо підробленого вищевказаного паспорта, громадянином ОСОБА_10 та в присутності понятих в приміщенні ITT ЛВ на ст. Київ- Пасажирський паспорт гр. України НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було вилучено працівниками міліції.

Таким чином, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_10 здійснив пособництво в підробленні паспорту громадянина України, яке видається та посвідчується установою, яка має право видавати та посвідчувати такий документ і яке надає права або звільняє від обов`язків з метою його використання, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України.

Крім того, своїми злочинними умисними діями, які виразились у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.187 КК України.

Крім того, своїми умисними протиправними діями, ОСОБА_10 вчинив використання завідомо підробленого документа, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 26.06.2024 по справі №760/24593/14-к в частині призначеного покарання за ч.1 ст.187 КК України та в частині часткового складання покарань, призначених цим вироком та вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 17.04.2024 скасувати. Ухвалити в даній частині новий вирок, яким призначити покарання за ч.1 ст.187 КК України строком на 4 роки позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань, призначених цим вироком та вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 17.04.2024 визначити остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Зарахувати строк попереднього ув`язнення за період (період вказаний у довідці) з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Зарахувати строк попереднього ув`язнення за період з 18 квітня 2024 року по 26 червня 2024 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Зарахувати строк попереднього ув`язнення за період з 26 червня 2024 року до дати набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Крім того, ОСОБА_10 просить постановити ухвалу, якою залишити його в Державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)» до закінчення апеляційного розгляду справи.

На обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає про те, що при призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків, судом не в повній мірі враховано тяжкий стан здоров`я, зокрема не враховано наявність у ОСОБА_10 тяжких хвороб, таких як кардіосклероз, атеросклетична хвороба, гіпертонічна хвороба другої стадії, ризик високий, хронічний холецистопанкреатит в стадії ремісії, хронічний цистит в стадії ремісії, цистома, функціонуюча цистома, кіста лівої нирки з підозрою на рак, хронічний лівобічний пієлонефрит в стадії ремісії.

Крім того, судом не враховано, як пом`якшуючу обставину те, що ОСОБА_10 щиросердно визнав свою вину в інкримінованих злочинах, вважає недоцільним дослідження доказів, зокрема допиту свідків, понятих, потерпілої, а також з метою пришвидшення розгляду даної справи відмовився від перекладача з грузинської на українську мову, який був призначений і брав участь в судових засіданнях до кінця 2023 року.

Наголошує, що навіть прокурор в судових дебатах просив врахувати, як пом`якшуючу обставину щире каяття та призначити остаточне покарання з урахуванням вироку Ленінського районного суду м. Полтави у вигляді 7 років 6 місяців позбавлення волі. Проте суд вирішив значно погіршити становище обвинуваченого.

Зазначає про те, що судом не в повній мірі застосовано положення ч.5 ст.72 КК України, зокрема не враховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, за той період, коли ОСОБА_10 брав участь в судових засіданнях з розгляду даної справи у 2017 році, а також не пораховано з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі за період з 18 квітня 2024 року по 26 червня 2024 року, тобто з моменту вступу в законну силу вироку Ленінського районного суду м. Полтави по справі №525/1561/18 до винесення вироку по даній справі.

Також, звертає увагу на порушення судом першої інстанції вимог пункту 2 ч.4 ст.374 КПК України, оскільки суд не обрав ОСОБА_10 запобіжний захід до набрання чинності даним вироком. Проте, враховуючи, що обвинуваченому призначено покарання у вигляді позбавлення волі, він продовжує перебувати в установі попереднього ув`язнення, вважає, що йому також має бути перераховано строк з моменту ухвалення оскаржуваного рішення (26 червня 2024 року) до набрання законної сили даним вироком суду з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення полі.

Зазначає, що в порушення вимог ст. 376 КПК України, дане судове рішення було проголошено без участі ОСОБА_10 та йому не було негайно вручено копію даного вироку.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 26.06.2024 по справі №760/24593/14-к, в частині призначення покарання за частиною 1 статті 187 КК України, в частині часткового складання покарань призначених цим вироком та вироком Ленінського районного суду міста Полтави від 17.04.2024, а також в частині зарахування на підставі ч.5 ст. 72 Кримінального кодексу України (в редакції Закону № 2046-VIІ) відповідно до вироку Ленінського районного суду м. Полтави від 17.04.2024 ОСОБА_10 строку попереднього ув`язнення, починаючи з 14 вересня 2018 р. до набрання даним вироком законної сили із розрахунку: день за день - скасувати. Постановити в даних частинах новий вирок. Зарахувати ОСОБА_10 строк попереднього ув`язнення за період з 18 квітня 2024 року до дати набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі. В іншій частині вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 26.06.2024 року по справі №760/24593/14-к залишити без змін.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги зазначає про те, що під час допиту обвинуваченого стосовно вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, суд обмежився лише тим, що уточнив у обвинуваченого, чи визнає він себе винним у вчинені кримінального правопорушення за обставин, що вказані в обвинувальному акті. З`ясувань всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, його об`єктивних та суб`єктивних ознак, судом першої інстанції не проводилося. Зокрема, суд не з`ясував час, місце вчинення кримінального правопорушення, мотиви, якими керувався обвинувачений при вчиненні злочину, не з`ясував правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин і того, чи немає сумніву в добровільності його позиції, а також не встановив подальші дії обвинуваченого спрямовані на збут майна, тощо.

Звертає увагу на те, що обвинуваченому взагалі не було обрано запобіжний захід до набрання вироком законної сили. Крім того, суд застосувавши часткове складання покарань призначених даним вироком та вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 17.04.2024, який набрав законної сили 18.05.2024, зарахував на підставі ч. 5 ст. 72 Кримінального кодексу України (в редакції Закону № 2046-VІІІ) відповідно до вироку Ленінського районного суду м. Полтави від 17.04.2024 строк попереднього ув`язнення, починаючи з 14 вересня 2018 р. до набрання даним вироком законної сили із розрахунку: день за день. Але це суперечить сталій практиці Верховного суду, відповідно до якої не будь-який час перебування особи у слідчому ізоляторі чи іншому місці попереднього ув`язнення може бути зараховано відповідно до ч. 5 ст. 72 КК. Такий строк тримання може бути зараховано лише в межах того самого кримінального провадження, у якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення. Таким чином, Солом`янський районний суд м. Києва не мав права застосовувати в межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000586 від 19.09.2014 строк попереднього ув`язнення по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР за №0000257 від 01.09.2018, адже такий строк попереднього ув`язнення вже було зараховано у вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 17.04.2024, який вже набрав законної сили.

Захисник зазначає про те, що при призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків, судом не в повній мірі враховано тяжкий стан здоров`я обвинуваченого, зокрема не враховано наявність тяжких хвороб, таких як: кардіосклероз, атеросклетична хвороба, гіпертонічна хвороба другої стадії ризик високий, хронічний холецистопанкреатит в стадії ремісії, хронічний цистит в стадії ремісії, цистома, функціонуюча цистома, кіста лівої нирки з підозрою на рак, хронічний лівобічний пієлонефрит в стадії ремісії.

Так, призначення остаточного покарання за сукупністю вироків у розмірі 8 (восьми) років та 8 (восьми) місяців позбавлення волі, фактично завдає фізичних страждань і є катуванням для особи в такому віці та стані здоров`я.

Судом також не враховано, як пом`якшуючу обставину, щиросердне визнання ОСОБА_10 своєї вини в інкримінованих йому злочинах, сприяння в якнайшвидшому судовому розгляді справи, адже обвинувачений вважав недоцільним дослідження доказів, зокрема допиту свідків, понятих, допиту потерпілої, а також з метою пришвидшення судового розгляду даної справи відмовився від перекладача з грузинської на українську мову, який був йому призначений і брав участь в судових засіданнях до кінця 2023 року.

При цьому, прокурор, в судових дебатах, також просив врахувати, як пом`якшуючу

обставину щире каяття та призначити остаточне покарання з урахуванням вироку Ленінського районного суду м. Полтави у вигляді 7 років 6 місяців позбавлення волі.

Зазначає про те, що 18 травня 2024 року, набрав законної сили вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 17.04.2024 і засуджений ОСОБА_10 , мав бути етапований для відбуття покарання за даним вироком. Але, враховуючи той факт, що Солом`янським районним судом міста Києва, було призначено на 20 травня 2024 року, судове засідання (як планувалось, із постановленням вироку) в даній справі, обвинувачений продовжував залишатися в установі попереднього ув`язнення. Судове засідання 20.05.24 було відкладено на 25 червня 2024 року. ОСОБА_10 весь цей час продовжував залишатися в установі попереднього ув`язнення - Полтавській установі виконання покарань №23 на яку судом було покладено обов`язок по забезпеченню участі обвинуваченого в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Проте, суд першої інстанції даного факту до уваги не прийняв і не в повній мірі застосував положення частини 5 статті 72 Кримінального кодексу, а саме: не врахував обвинуваченому строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, за період з 18 квітня 2024 року (тобто з моменту вступу в законну силу вироку Ленінського районного суду м. Полтави по справі справі №525/1561/18) по день набрання законної сили вироком у даній справі.

Заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 26.06.2024 стосовно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити ухвалу, якою ОСОБА_10 на підставі ч.2 ст.49 КК України звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 та ч.4 ст.358 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, кримінальне провадження в цій частині закрити. За ч.1 ст.187 КК України вважати ОСОБА_10 засудженим до п`яти років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 Кримінального кодексу України шляхом часткового складання з покаранням, призначеним вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 17.04.2024, вважати ОСОБА_10 засудженим до остаточного покарання у виді 8 (восьми) років та 8 (восьми) місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна. У решті вирок залишити без змін. Вважає за необхідне дослідити матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги зазначає про те, що відповідно до оскаржуваного вироку, кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України ОСОБА_10 вчинив у червні 2013 року. Кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.358 КК України ОСОБА_10 вчинив у вересні 2014 року.

Так, згідно положень п.2 ч.1 ст.49 КК України, строк давності притягнення ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності за вчинені кримінальні проступки - 3 роки (червень 2016 року та вересень 2017 року відповідно). Проте, перебіг давності зупинявся через те, що ОСОБА_10 двічі оголошувався судом в розшук (з 15.10.2015 по 22.04.2016, з 03.10.2016 по 24.09.2018). Таким чином, загальний (5-річний) строк давності сплинув раніше за диференційований, подовжений на час ухилення.

Станом на червень 2024 року передбачений ч.2 ст.49 КК України загальний (недиференційований) 5 - річний строк притягнення ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних проступків у 2013 році та 2014 роках сплинув. Тому суд помилково призначив покарання ОСОБА_10 за проступки, а потім звільнив від покарання на підставі ч.5 ст.74 та ч.1 ст.49 КК України.

Заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_11 подав доповнення, до апеляційної скарги, в яких просить вирок Солом`янського районного сулу м. Києва від 26.06.2024 стосовно ОСОБА_10 скасувати в частині визнання винуватим та призначення покарання за ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 та ч.4 ст.358 КК України. Звільнити ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 та ч.4 ст.358 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, кримінальне провадження в цій частині закрити.

Вважати ОСОБА_10 засудженим за ч.1 ст.187 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 Кримінального кодексу України шляхом часткового складання з покаранням, призначеним вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 17.04.2024, до остаточного покарання у виді 8 (восьми) років та 8 (восьми) місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна.

На підставі п. 13 ст. 67 КК України визнати обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_10 - «вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння». У решті вирок залишити без змін.

На обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає про те, що імперативний обов`язок звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності покладено на суд, а не на підозрюваного, обвинуваченого чи захист, які мають право заявити відповідне клопотання. На час ухвалення судом першої інстанції вироку відносно ОСОБА_10 10.05.2024 року закінчилися строки давності притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних проступків, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 та ч.4 ст.358 КК України, що є правовою підставою для його звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до ст.49 КК України в порядку, передбаченому КПК, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.285 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення.

Отже, приймаючи рішення, суд першої інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, що потягло неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції у вироку зазначив, що «обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено». Однак, судом у вироку згідно викладених встановлених фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення зазначено, що 18.09.2014 ОСОБА_10 розпивав з потерпілою ОСОБА_13 спиртні напої та під час вчинення розбійного нападу знаходився в стані алкогольного сп`яніння.

Отже, необхідно визнати «вчинення кримінального правопорушення собою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння», обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_10 .

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, пояснення захисника та обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (в редакції Постанови Верховного Суду №11 від 6 листопада 2009 р.), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Так, судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, що раніше притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини та стан його здоров`я, що відповідно до листа № 1840/23ПММЧ/ПО-23 від 22.12.2023 Полтавської міської медичної частини № 23 Державної Кримінально-виконавчої служби в Україні характеризується як задовільний та стабільний. За місцем проживання обвинувачений характеризується негативно, даних щодо перебування на обліках у лікарів нарколога та психіатра суду не надано.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Колегія суддів погоджується з висновком, до якого прийшов суд першої інстанції, що покарання ОСОБА_10 слід призначити у межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 187 КК України у виді п`яти років позбавлення волі та на підставі ч. 4 ст. 70 Кримінального кодексу України шляхом часткового складання покарань призначених цим вироком та вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 17.04.2024 визначити ОСОБА_10 остаточне покарання у виді 8 (восьми) років та 8 (восьми) місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна.

Як за видом, так і за розміром призначене судом першої інстанції покарання є справедливим, і буде необхідним й достатнім для досягнення його мети, яка полягає не тільки в карі, а й виправленні обвинуваченого та запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Отже, вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання ОСОБА_10 за ч.1 ст.187 КК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, і підстави для його зміни або скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника не спростовують правильність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Обставину, на яку посилається ОСОБА_10 в апеляційній скарзі щодо визнання ним вини, правомірно не було враховано судом першої інстанції як таку, що пом`якшує покарання, зважаючи на особу обвинуваченого, його попередню поведінку, що спрямована на ухилення від суду.

Так, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що визнання вини обвинуваченим за вчинене правопорушення не можна вважати щирим каяттям, оскільки воно здійснено внаслідок тиску масиву доказів, що беззаперечно підтверджують вину ОСОБА_10 .

Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щирого каяття та визнання ним вини, є неспроможними.

Як вбачається з усталеної практики Верховного Суду, щире каяття - це не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення до вчиненого, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Таким чином саме лише заявлення ОСОБА_10 про визнання винуватості та каяття не засвідчило про те, що він оцінює свої дії як протиправні, негативні та неприпустимі для суспільства, неможливість їх вчинення та допущення повторно, не свідчило про наявність у нього якогось емоційного почуття жалю з приводу вчиненого, а тим більше всі обставини вказують на байдужість обвинуваченого.

Отже, суд першої інстанції вказав, що не вбачає підстав для визнання обставиною, яка пом`якшує покарання, - щирого каяття, належним чином вмотивувавши таку позицію.

Доводи обвинуваченого та його захисника про неврахування судом першої інстанції при призначенні покарання стану здоров`я обвинуваченого, є безпідставними, оскільки судом першої інстанції при призначенні покарання враховано стан здоров`я ОСОБА_10 , що відповідно до листа № 1840/23ПММЧ/ПО-23 від 22.12.2023 Полтавської міської медичної частини № 23 Державної Кримінально-виконавчої служби в Україні характеризується як задовільний та стабільний.

Згідно положень ч.5 ст.72 КК України в редакції ЗУ № 838-VIII від 26.11.2015 зарахування судом строку попереднього ув`язнення провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до вироку Ленінського районного суду м. Полтави від 17.04.2024 року ОСОБА_10 призначено покарання у виді семи років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна. Та на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_10 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 14.09.2018 по 16.04.2024 включно, із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

В кримінальному провадженні за оскаржуваним вироком запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою змінено 13.01.2015р. (т.1 а.с. 109) на домашній арешт. Після зміни запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не обирався.

Солом`янським районним судом м. Києва було винесено ухвалу від 06 березня 2020 року про тимчасове етапування обвинуваченого ОСОБА_10 з ДУ «Полтавська установа виконання покарань №23» до ДУ «Київський слідчий ізолятор».

За правилами п.г ч.5 ст. 72 КК України в редакції ЗУ № 838-VIII від 26.11.2015 у строк попереднього ув*язнення включається строк перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження. Разом з тим, ОСОБА_10 не відбував покарання в період з моменту винесення ухвали суду, а утримувався в установі виконання покарання в рамках запобіжного заходу в іншому кримінальному провадженні. Більше того, даних щодо дати набрання вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 17.04.2024 року та звернення його до виконання матеріали справи не містять. Не надано таких даних і захисником.

Таким чином, доводити апеляційної скарги обвинуваченого та захисника щодо зарахування строку попереднього ув`язнення за період з 18 квітня 2024 року до набрання законної сили оскаржуваним вироком з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі, є безпідставними.

За правилами п.2 ч.1 ст.49 КК України, строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за кримінальний проступок, за який передбачене покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, становить три роки.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України ОСОБА_10 скоїв приблизно в середині червня 2013 року, а кримінальне правопорушення за ч. 4 ст. 358 КК України - 19.09.2014 року приблизно о 23 годині 20 хвилин, строк давності за даними епізодами закінчився відповідно в середині червня 2016 року та 19.09.2017 року.

Однак, перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що ухвалою суду від 15 жовтня 2015 року обвинуваченого ОСОБА_10 було оголошено в розшук та ухвалою від 22 квітня 2026 року було відновлено кримінальне провадження. Крім того, ухвалою від 03 жовтня 2016 року обвинуваченого ОСОБА_10 було оголошено в розшук та ухвалою від 24 вересня 2018 року було відновлено кримінальне провадження.

Таким чином, перебіг давності зупинявся, через те, що ОСОБА_10 двічі оголошувався судом в розшук (з 15.10.2015 по 22.04.2016, з 03.10.2016 по 24.09.2018).

При цьому, відповідно до ч.2 ст.49 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - 5 років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло 15 років.

Отже, п`ятирічний строк давності за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України та за ч.4 ст.358 КК України сплинув відповідно у червні 2018 року та 19 вересня 2019 року.

Таким чином, навіть з урахуванням періодів зупинення перебігу строку давності притягнення ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних проступків у 2013 та 2014 роках, останній строк сплинув не пізніше вересня 2019 року.

Станом на дату постановлення вироку суду першої інстанції у 2024 році, строки притягнення до кримінальної відповідальності беззаперечно минули.

Колегія суддів звертає увагу на те, що цією нормою закону визначені два види строків, а саме строк відновлення перебігу давності, який обліковується із дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання у випадку вчинення злочину і 5 років у випадку вчинення кримінального проступку.

Наведене дає підстави стверджувати про те, що особа, яка вчинила кримінальний проступок та ухилялася від досудового розслідування та суду підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності виключно у разі якщо з часу вчинення цього кримінального проступку минуло 5 років.

Таким чином, як обґрунтовано зазначає прокурор, станом на червень 2024 року передбачений ч.2 ст.49 КК України загальний 5 - річний строк притягнення ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних проступків у 2013 році та 2014 роках сплинув.

Закінчення загальних строків, установлених частиною другою цієї статті, є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що положення ч. 1-3 ст. 49 КК України, якими передбачено підстави та умови звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, не наділяють суд дискрецією, оскільки законодавець чітко визначив, що суд звільняє від кримінальної відповідальності особу в разі існування підстав для застосування положень ст. 49 КК України. Ця підстава звільнення від кримінальної відповідальності є безумовною. І в результаті закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України за ініціативою та згодою особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, суд не може і не повинен констатувати факт вчинення цією особою кримінально-караного діяння (постанова ККС ВС від 18.02.2025 року у справі № 712/8174/23).

Зазначені положення закону апеляційним судом були роз*яснені обвинуваченому, який дав свою згоду на закриття кримінального провадження щодо нього у зв*язку зі спливом строку притягнення до кримінальної відповідальності.

Таким чином, суд мав закрити кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України (у зв`язку із закінченням строків давності), а не призначати особі покарання з подальшим звільненням від його відбування.

У відповідності до п.1 ч.2 ст. 284, ч.3 ст. 288 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності; суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Крім того, доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставність не зазначення судом у вироку обставиною, що обтяжує покарання, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, є слушними.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання визнається вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів.

Як вбачається з формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, кримінальне правопорушення за ч.1 ст.187 КК України, ОСОБА_10 вчинив знаходячись у стані алкогольного сп`яніння.

Однак, судом першої інстанції у вироку вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_10 у стані алкогольного сп`яніння не визнано обставиною, що обтяжує покарання, без наведення мотивів такого рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, вирок суду першої інстанції скасувати в частині засудження ОСОБА_10 за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК Українита закрити кримінальне провадження, а також змінити та визначити обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_10 - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Керуючись ст.ст. 284, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_11 - задовольнити.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 26 червня 2024 року щодо обвинуваченого ОСОБА_10 скасувати в частині засудження його за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України.

На підставі ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження в цій частині закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Цей же вирок змінити, визначити обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_10 - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою - в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3