ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1247/25 Справа № 178/1963/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

з секретарем ОСОБА_6

за участю прокурора ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі матеріали кримінального провадження № 0000173 щодо ОСОБА_9 , за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 , поданою на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2025 року, яким

ОСОБА_9 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Аули Криничанського району Дніпропетровської області, має громадянство України, без наявності утриманців, раніше не була засудженою, мешкає у АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 стс.121 КК України, із призначенням покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років та із визначенням початку відбування строку покарання із моменту фактичного затримання ОСОБА_9 та виконання вироку.

Вироком суду встановлено, що 16 червня 2024 року, приблизно о 21 год. 55 хв., ОСОБА_9 перебуваючи за місцем свого мешкання в приміщенні літньої кухні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , під час розпивання спиртних напоїв, в ході виниклої сварки зі своїм співмешканцем ОСОБА_8 , на ґрунті особистих неприязних відносин, керуючись раптово виниклим злочинним умислом направленим на

заподіяння останньому тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя в момент заподіяння, з вказаних мотивів, дістала з ящика кухонний ніж, утримуючи його в правій руці, стоячи обличчям до ОСОБА_8 , який був повернутий обличчям до неї, умисно нанесла вказаним ножем один удар в область живота зліва ОСОБА_8 чим спричинила ОСОБА_8 тілесні ушкодження, у вигляді: ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення передньої черевної стінки ліворуч з раньовим каналом, що прямує спереду назад, зліва направо та проникає у черевну порожнину, по ходу раньового каналу, ушкоджені тонкого кишечнику та брижі тонкого кишечника, що супроводжувалось внутрішньочеревною кровотечею, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, в момент заподіяння.

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 , не оспорюючи встановлені судом обставини вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, правильність кваліфікації таких дій своєї підзахисної, просить змінити вирок суду щодо ОСОБА_9 у частині призначеного їй покарання і, застосувавши ст.75 КК України, звільнити від відбування покарання із випробуванням, встановивши іспитовий строк.

Посилається на те, що та визнала провину у скоєному та щиро розкаялась, не оспорювала встановлені слідством обставини, проживала та продовжує проживати разом із потерпілим, який не має жодних претензій матеріального і морального характеру щодо своєї співмешканки; ОСОБА_9 раніше не була засудженою.

Під час апеляційного розгляду матеріалів кримінального провадження:

- обвинувачена ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_10 підтримали вимоги апеляційної скарги і просили про звільнення від відбування призначеного покарання. Обвинувачена ОСОБА_9 додатково зауважила про своє щире каяття у скоєному, просила пробачення у потерпілого;

- прокурор відділу прокуратури Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційних вимог сторони захисту, вважав вирок законним та обґрунтованим.;

- потерпілий ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 у повному обсязі, також прохав про застосування до ОСОБА_9 приписів ст.75 КК України та звільнення її від відбування покарання. Додатково зауважив, що він пробачив свою співмешканку, продовжує разом із нею жити та вести спільне господарство, вважає свою поведінку такою, що спровокувала обвинувачену на такий вчинок.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, проаналізувавши доводи апеляційних скарг, дослідивши додані сторонами додаткові документи під час апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке їїї засуджено, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, а також кваліфікація дій за ч. 1 ст. 121 КК України у апеляційній скарзі не оскаржуються, тому апеляційним судом не перевіряється.

Перевіряючи доводи поданих апеляційної скарги про невідповідність призначеного ОСОБА_9 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушення.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність при такій оцінці між собою оціночних критерій, які носять явно принциповий характер. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання (постанови Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 740/5424/15-к, від 05 лютого 2019 року у справі № 753/24474/15-к та інші).

При вирішенні питання про призначення покарання ОСОБА_9 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченої, яка раніше не була засуджена та негативно характеризується за місцем мешкання.

Суд не визнав зазначені у обвинувальному акті дві обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_9 її щире каття та надання медичної допомоги після поранення потерпілого; обставиною, яка обтяжує покарання, суд визначив вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Разом з цим, колегією суддів під час розгляду апеляційних скарг встановлено, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_9 покарання, хоч формально і визначив вищезгадані обставини, але, не повною мірою врахував їх як такі, що дають підстави для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України із

звільненням від відбування покарання з випробуванням.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_9 раніше не була засудженою та має бездоганне минуле, продовжує мешкати разом із потерпілим ОСОБА_8 , який її пробачив і просив як під час судових засідань місцевого суду, так і під час апеляційного перегляду справи суворого не карати, зізнався у своїй провокативній поведінці як підстави виникнення конфліктів із ОСОБА_9 .

Колегія суддів не погоджується із висновком суду про необхідність виключення таких пом`якшуючих обставин, як щиросердне каяття обвинуваченої та надання нею першої допомоги безпосередньо після спричинення поранень ОСОБА_8 , які зазначені у обвинувальному акті.

Так, під час судового розгляду ОСОБА_9 зазначила суду про своє щире каяття, висловила жаль щодо скоєного, та підтвердила таку позицію під час апеляційного розгляду; встановлено, що обвинувачена знаходилась на місці подій після нанесення поранень потерпілому, надавала, разом із його родичами, допомогу до приїзду швидкої допомоги. Потерпілий також підтвердив такі обставини, пробачив ОСОБА_9 та продовжує мешкати із нею разом.

Зважаючи на обставини, які підлягають обов`язковому врахуванню, та дані про особу обвинуваченого у своїй сукупності, на переконання колегії суддів, дають достатні підстави застосувати щодо обвинуваченої положення ст. 75 КК України та виправлення обвинуваченого без відбування покарання у виді позбавлення волі і таке покарання буде справедливим, відповідатиме вимогам закону, принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а покладення на них обов`язків, передбачених ст. 76 КК України дозволить здійснювати контроль з боку уповноваженого органу з питань пробації за поведінкою засудженої.

За змістом ст. ст. 409, 414 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції також може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, тобто такого покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

З огляду на вищезазначене, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_9 підлягає зміні в частині призначеного покарання.

Керуючись ст.ст. 404,405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2025 року щодо ОСОБА_9 за ч.1 ст.121 КК України змінити у частині призначеного покарання.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного цим вироком суду покарання із випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

Покласти на ОСОБА_9 , відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, процесуальні обов`язки періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5