Справа № 703/4556/25

УХВАЛА

19 серпня 2025 року м. Сміла

Слідчий суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ відділу поліції №2 Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Черкаській області про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 25.02.2021 під №0000221 за ознаками кримінальних правопорушень, що передбачені ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 383, ч. 1 ст. 384, ч. 1 ст. 358, ч. 1 ст. 357 КК України,

установив:

15.07.2025 ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою на постанову слідчого СВ відділу поліції №2 Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Черкаській області ОСОБА_4 , винесену 29.06.2025 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 25.02.2021 під №0000221 за ознаками кримінальних правопорушень, що передбачені ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 383, ч. 1 ст. 384, ч. 1 ст. 358, ч. 1 ст. 357 КК України.

Свою скаргу обґрунтовує тим, що 29.06.2025 слідчим винесену постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 25.02.2021 під №0000221 за ознаками кримінальних правопорушень, що передбачені ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 383, ч. 1 ст. 384, ч. 1 ст. 358, ч. 1 ст. 357 КК України.

З постановою не погоджується, оскільки при її постановленні слідчим не дотримано вимог КПК України щодо повного, об`єктивного та неупередженого розслідування, верховенства права. Вважає, що слідчим постанову про закриття кримінального провадження винесено передчасно, без дослідження всіх обставин, що надавали підстави для закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю складу кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим просить скасувати вказану постанову слідчого в кримінальному провадженні №0000221 від 29.06.2025.

Скаржник ОСОБА_3 в судовому засіданні скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав викладених в скарзі та документів, що до неї додані. Вважає, що кримінальне провадження закрите передчасно, оскільки слідчим не проведені всі слідчі (розшукові) дії в межах досудового розслідування, зокрема не надано належної правової оцінки його доводам про фальсифікацію витягів із рішень представницьких органів місцевого самоврядування щодо надання земельних ділянок для мисливства РГО «ЗТМР», не допитано посадових осіб та працівників вказаної громадської організації, не проведено одночасний допит його як потерпілого зі свідком ОСОБА_5 , не перевірено належним чином доводів про фальсифікацію останнім протоколів в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 , а також ряду договорів та наказів громадської організації.

Слідчий СВ відділу поліції №2 Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Черкаській області ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував.

Ухвалою слідчого судді Смілянського міськрайонного суду від 16.07.2025 відкрито провадження по скарзі.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 91 КПК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

За загальним правилом, визначеним в ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно зі ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Статтею 94 КПК України встановлено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно із ст. 284 ч. 2 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із засобів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Таким чином, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Згідно із п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з: мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Отже, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження.

Згідно зі ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 303 КПК України закріплено право певного кола осіб на оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскарженні рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Під час розгляду скарги встановлено, що в провадженні слідчого відділення відділу поліції №2 Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Черкаській області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР 25.02.2021 під №0000221. В даному кримінальному провадженні проводилося досудове розслідування наступних кримінальних проваджень: №0000236 від 16.04.2021 за ч. 1 ст. 358 КК України, №0000033 від 07.01.2023 за ч. 1 ст. 383 КК України, №0000040 від 09.01.2023 за ч. 1 ст. 384 КК України, №0001272 від 30.12.2021 за ч. 1 ст. 366 КК України, №0000460 від 10.07.2021 за ч. 1 ст. 357 КК України.

На обґрунтування підробки наказів №41 від 01.06.2016 та №51-а від 04.01.2018 (кримінальне провадження №0000221), скаржник посилається на ті обставини, що останні видані РГО «ЗТМР», в той час як станом на день видачі наказів юридична особа здійснювала свою діяльність під іншою назвою, а також фактично видавалися суттєво пізніше дати, вказаної в них, а часу, необхідного для узгодження їх змісту, об`єктивно недостатньо для оформлення наказів належним чином. На підтвердження такої обставини скаржник посилається на лист Міністерства юстиції України від 16.03.2020, однак вказаний лист стосується проведення діяльності РГО «ЗТМР» в період до 19.08.2005 на підставі статуту Українського товариства мисливців та рибалок, першопочаткова редакція якого затверджена 07.05.1991, надалі на підставі власного статуту, зареєстрованого 19.08.2005.

З викладеного не вбачається, що станом на день видачі наказів, юридична особа РГО «ЗТМР», що згідно зі свідоцтвом серії НОМЕР_1 , зареєстрована під назвою РГО «ЗТМР», з будь-яких причин не здійснювала статутну діяльність або ж не набула статусу юридичної особи. Вказане спростовується наявним у матеріалах скарги витягом із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 26.08.2020, з якого судом встановлено, що юридична особа зареєстрована під назвою «Районна громадська організація «Золотоніське товариство мисливців та рибалок» 11.06.2001. Подальші зміни реєстраційних даних щодо юридичної особи, зокрема найменування, які, як встановлено судом із витягу, мали місце 02.09.2005, 22.06.2018, не є реєстрацією припинення юридичної особи, назва якої змінилась. Відомості вказаного витягу підтверджують найменування юридичної особи, вказане в наказах, на протиправність яких посилається скаржник ОСОБА_3 . Дані державної реєстрації, надані слідчому судді у виді витягу, є офіційними відповідно до ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 №755-IV (з подальшими змінами та доповненнями).

Обставини видачі наказів в пізніший час скаржник підтверджує зробленим власноручно списком наказів ЗТМР.

Слідчий спростовує вказану обставину тим, що під час досудового слідства був отриманий для огляду журнал реєстрації наказів, при дослідженні змісту якого інформація про видання наказів пізніше із зазначенням неправильної дати, свого підтвердження не отримала. Однак оскільки матеріали досудового розслідування слідчому судді не надавалися, то такий аргумент слідчого не може бути прийнятий до уваги.

Щодо доводів скаржника про те, що зміст наказів про визначення відтворювальної ділянки, а також затвердження штату працівників громадської організації, не відповідають Порядку визначення територій для охорони та відтворення мисливських тварин (відтворювальних ділянок), що затверджений наказом Держкомлісгоспу України від 22.01.2004 №4, слідчий суддя не вбачає в цьому ознак кримінального правопорушення з огляду на наступне.

Суб`єктивна сторона службового підроблення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, характеризується лише прямим умислом, бо винний діє завідомо, тобто усвідомлює неправдивий характер тих відомостей, що вносяться ним до офіційних документів, або усвідомлює, що документ, який він видає, повністю чи частково не відповідає дійсності (є неправдивим), а отже обов`язковою умовою є усвідомлення особою неправдивого характеру таких відомостей.

Внесення до документів неправдивих відомостей означає внесення (включення) до дійсного (справжнього) офіційного документа, який зберігає належну форму та необхідні реквізити, інформації, яка повністю або частково не відповідає дійсності.

Вказаний висновок сформульований у постанові ККС у складі ВС від 30.01.2020 в справі №371/1486/15-к.

За обставинами даної скарги, неправдивими відомостями в наказах є відсутність погоджень з користувачами мисливських угідь, а також характеристик земельних ділянок та відсутність опису їх меж, тому, вносячи ці недостовірні дані до офіційного документа, особа, відповідальна за його створення, мала завідомо усвідомлювати їх неправдивість, тобто заздалегідь, до моменту складання документа, бути безсумнівно обізнаною щодо цього.

Разом з тим, слідчому судді будь-яких доказів про завідомо неправдивий характер таких відомостей та наявність прямого умислу на їх внесення будь-якими особами, не надано, а щодо змісту описуваних наказів, то усунення вказаних недоліків можливе в порядку виконання вказівок, наданих Черкаським обласним управлінням лісового та мисливського господарства 08.08.2019.

Водночас слідчий суддя за відсутності матеріалів кримінального провадження не може оцінити стан виконання вказівок, наданих слідчим управлінням під час досудового розслідування кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 366 КК України, на невиконання яких посилається скаржник ОСОБА_3 . Копії процесуального рішення, яким такі вказівки надані, слідчому судді для дослідження не пред`явлено.

Що стосується доводів скарги в частині підробки протоколів про адміністративне правопорушення від 17.11.2018, то такі стосуються протиправного, на думку скаржника, використання двох бланків протоколів про адміністративне правопорушення та протиправного внесення в них відомостей про обставини вчинення ОСОБА_3 та ОСОБА_6 адміністративних правопорушень. Неправдивими є відомості про об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, а протоколи складені неуповноваженою особою на неналежному бланку, походження якого не встановлене.

Слідчий суддя зауважує, що для дослідження в суді не надано матеріалів кримінального провадження №0000236 від 16.04.2021 або ж витягу про реєстрацію відомостей про вчинене кримінальне правопорушення в ЄРДР, за таких обставин неможливо зробити висновок про об`єктивну сторону кримінально правопорушення.

Безперечно, протокол про адміністративне правопорушення за критерієм можливості спричинення ним наслідків правового характеру, є офіційним документом і такий висновок не спростовується тим, що він виготовлений на неналежному бланку. Однак з суб`єктивної сторони злочин, передбачений ст. 358 КК України характеризується виною у формі прямого умислу. Відповідно до ч. 2 ст. 24 КК України прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

В той же час слідчим суддею встановлено, що скаржник, поміж іншого, вважає дані протоколи підробленими через ту обставину, що не погоджується зі змістом протоколу в частині викладення об`єктивної сторони діяння, за вчинення якого щодо нього складений протокол, а саме полювання у відтворювальній ділянці.

При цьому право ОСОБА_5 складати протоколи про адміністративне правопорушення сторонами не заперечується.

Однак чинним законодавством передбачений процесуальний порядок вирішення відповідних питань, що здійснюється відповідно до глави 22 КУпАП. Відповідно, порушення, допущені особою при складенні протоколу, є предметом перевірки під час здійснення провадження в справі про адміністративне правопорушення органом, до компетенції якого розгляд протоколу віднесений згідно з главою 17 КУпАП.

За обставинами, що не заперечуються сторонами, розгляд відповідних протоколів не проводився через їх невідповідність вимогам ст. 256 КУпАП.

При цьому із матеріалів, наявних у розпорядженні слідчого судді, не вбачається, які заходи для перевірки доводів скаржника щодо протиправності протоколів про адміністративні правопорушення, вчинялися органом досудового слідства.

В такій ситуації суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 358 КК України що характеризується прямим умислом і спеціальною метою - використання підробленого документа, штампа, печатки чи бланка за призначенням як самим підроблювачем, так і іншою особою, не може вважатися спростованою.

Щодо доводів скарги в частині неправомірності висновків слідчого про закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 383 КК України (кримінальне провадження №0000033 від 07.01.2023), слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відомості про вказане кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР за ухвалою слідчого судді, однак в даному провадженні за скаргою ОСОБА_3 слідчому судді не надано витягу або повідомлень, що стали підставою для початку відповідного досудового розслідування, а також письмових матеріалів, якими обґрунтовується рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

За доводами слідчого, висловленими в судовому засіданні, ОСОБА_5 звертався до органів Національної Поліції із заявою про перевірку правомірності численних звернень ОСОБА_3 до правоохоронних органів з приводу діяльності РГО «ЗТМР».

З даного приводу 14.01.2022 зареєстроване кримінальне провадження щодо вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, про що повідомлено скаржником.

Скаржник наполягає, що рішення про закриття кримінального провадження за вказаною статтею не є правомірним, оскільки не вчинено необхідних слідчих дій, в першу чергу органом досудового розслідування не отримано відеозапису зборів бригадирів РГО «ЗТМР», що відбулися 27.10.2021, не допитано присутніх на них осіб за клопотанням ОСОБА_7 . В разі приєднання до матеріалів досудового розслідування, вказані матеріали спростують повідомлення ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_3 під час вказаних зборів погрожував йому вбивством з використанням власної мисливської зброї.

Під час судового розгляду не встановлено, чи є відповідне повідомлення про погрозу вбивством предметом розгляду в кримінальному провадженні №0000033 від 07.01.2023, а також в чому полягає об`єктивна сторона кримінального правопорушення, вчиненого, як слідує із доводів скаржника, ОСОБА_5 і кваліфікованого за ч. 1 ст. 383 КК України.

Постанова про закриття кримінального провадження в частині, що стосується кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України, не містить належних обґрунтувань, що вказували б на відсутність складу відповідного кримінального правопорушення, містить аналіз виключно однієї зі складових об`єктивної сторони даного злочину завідомості, яка в даному випадку, за переконанням слідчого, відсутня, однак не вказано, з чого зроблений відповідний висновок та які процесуальні дії вчинені на з`ясування обставин відповідного повідомлення.

Скарга, що розглядається в даному провадженні, стосується також закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 384 КК України, що розпочате на підставі заяви ОСОБА_3 про повідомлення ОСОБА_5 завідомо неправдивих показань під час здійснення досудового розслідування (№0000040 від 09.01.2023).

В даному випадку скаржник посилається на ті обставини, що під час допиту в якості свідка, ОСОБА_5 повідомив неправдиві відомості про наявність в РГО «ЗТМР» відтворювальної ділянки, про перелік документів, які вилучив у ОСОБА_3 , неправдивий час їх повернення, неправдиве походження бланків, використаних при складенні протоколів про адміністративні правопорушення від 17.11.2018 і такі не були усунуті в ході досудового слідства, оскільки не проведений одночасний допит його як потерпілого та ОСОБА_5 як свідка, про що скаржник клопотав в письмовому вигляді.

На підтвердження відповідних обставин слідчому судді надано фрагмент протоколу допиту (без першої сторінки, однак підписаний від імені ОСОБА_5 ), письмове клопотання ОСОБА_3 про одночасний допит від 31.01.2024 та відповідь слідчого про задоволення вказаного клопотання.

Обґрунтовуючи правомірність закриття кримінального провадження в даній частині, слідчий посилається на те, що розбіжності в показаннях вказаних осіб не є суттєвими для встановлення обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні відповідно до ст. 91 КПК України, повідомленні кожним із них обставини справи є власною версією відповідних подій, а одночасний допит свідка разом із особою, визнаною потерпілим, не проведений, оскільки ОСОБА_5 від нього відмовився, про що складено письмову заяву. Отже вказані дії не можуть трактуватися як вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 384 КК України.

Слідчий суддя вказує на ту обставину, що відповідальність за ст. 384 КК України настає лише за умови, якщо свідка, у встановленому законом процесуальному порядку (розписка, присяга) було попереджено про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань. Відсутність такого попередження і належного процесуального його оформлення виключає відповідальність за ст. 384 КК України.

Суб`єктивна сторона правопорушення - лише прямий умисел, бо особа діє завідомо, тобто усвідомлює неправдивість своїх показань і бажає діяти саме таким чином. Мотиви та мета можуть бути різними і на кваліфікацію злочину не впливають.

Разом з тим, за обставинами кримінального провадження, що є предметом розгляду, не встановлено та сторонами не повідомлено, в якому з численних кримінальних проваджень були надані покази потерпілим ОСОБА_3 чи свідком ОСОБА_5 , а також що у відповідному кримінальному провадженні завершене досудове розслідування чи проведений судовий розгляд.

Відповідно до правового висновку, сформульованого у постанові ККС ВС від 29.10.2024 в справі №607/9210/22, за відсутності встановленої вироком суду, який розглядає справу, у якій свідок дає показання, недостовірності його показань, неможливо встановити обов`язковий елемент складу злочину, передбаченого ст. 384 КК України.

Враховуючи те, що у кримінальному провадженні, в рамках якого особа допитувалася як свідок, місцевим судом його показанням не надано належної оцінки, ККС вказав, що за відсутності судового рішення, у якому дана оцінка доказу показанням свідка, твердження сторони обвинувачення щодо вчинення особою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, суперечить вимогам кримінального процесуального закону України, оскільки оцінка доказу щодо його допустимості (ст. 86 КПК) чи недопустимості (ст. 87 КПК), надається судом під час судового розгляду, відповідно до ч. 1 ст. 89 КПК, під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Застосовуючи такий підхід до обставин даної справи, слідчий суддя приходить до висновку, що на даній стадії кримінального провадження неможливо встановити, показання кого із учасників кримінального провадження є правдивими, а кого завідомо неправдивими, порівняльного аналізу показань двох учасників кримінального провадження для встановлення ознак кримінального правопорушення, передбаченого, зокрема ст. 384 КК України очевидно недостатньо.

Щодо закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 366 КК України у частині, що стосується повідомлень ОСОБА_3 про підроблення договору про умови ведення мисливського господарства від 07.11.2007 та договору про співпрацю від 01.08, рік не повідомлений, то постанова від 29.06.2025 не містить жодних обґрунтувань, що саме по собі та окремо від решти обставин, встановлених під час розгляду даної скарги та сформульованих на цій підставі висновків, є достатньою підставою для її скасування.

Досліджуючи питання про наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, що, за доводами скарги та змістом постанови від 29.06.2025 полягає в незаконному заволодінні мисливськими документами ОСОБА_3 17.11.2018, слідчий суддя приходить до наступного.

Кримінальна відповідальність передбачена за викрадення, привласнення, вимагання офіційних документів, штампів чи печаток або заволодіння ними шляхом шахрайства чи зловживання особи своїм службовим становищем, а так само їх умисне знищення, пошкодження чи приховування, а також здійснення таких самих дій відносно приватних документів, що знаходяться на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності, вчинене з корисливих мотивів або в інших особистих інтересах.

На підтвердження правомірності постанови про закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 357 КК України слідчий посилався на те, що посвідчення мисливця та контрольну картку вилучено у ОСОБА_3 виключно у зв`язку із підозрою у вчиненні ним адміністративного правопорушення та для потреб складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Суб`єктивна сторона ч. 1 ст. 357 КК України характеризується прямим умислом. Якщо предметом посягання виступають документи, штампи, печатки, то умислом винного має охоплюватися усвідомлення специфічних ознак предмета злочину.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони ч. 1 ст. 357 КК України, є мотив - корисливий або інші особисті інтереси (постанова ККС ВС від 12.09.2024 в справі №369/13486/21).

Слідчий суддя погоджується з доводами скарги про те, що виходячи із системного тлумачення норм ст. 242, 259, 265 КУпАП, голова громадської організації РГО «ЗТМР» не уповноважений здійснювати вилучення документів, що посвідчують право полювання.

Однак доводами скарги не спростовується висновок про відсутність складу кримінального правопорушення у вказаному діянні, оскільки орган досудового розслідування дійшов правомірного висновку, що вказана дія була вчинена виключно з метою складення щодо ОСОБА_3 матеріалів про адміністративне правопорушення. За обставинами, встановленими під час судового розгляду за скаргою, не підтвердилося наявності складу кримінального правопорушення у зв`язку із відсутністю суб`єктивної сторони мотиву або іншого особистого інтересу. У зв`язку із цим висновок органу досудового розслідування про малозначність діяння в даній частині необґрунтований, оскільки в описаних діяннях не вбачається складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України.

Європейський суд з прав людини в своїй прецедентній практиці неодноразово наголошував, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Зі змісту оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження від 29.06.2025 не вбачається, з яких підстав, передбачених ст. 284 КПК України, закрите кримінальне провадження щодо кожного з кримінальних правопорушень відсутність події кримінального правопорушення, відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, наявність інших підстав, як передбачено абзацом другим частини четвертої статті 284 КПК України.

Відповідні висновки слідчого є неповними, оскільки в оскаржуваній постанові відсутні посилання на проведені слідчі дії в цьому провадженні. Крім наведених аргументів, що вказують на закриття провадження, інші відомості проведеного розслідування, слідчим не наведено.

З постанови слідчого про закриття кримінального провадження не вбачається, що ним з`ясовано всі обставини, що мають суттєве значення для кримінального провадження.

Вказані факти свідчать про неповноту проведеного досудового розслідування та передчасного прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

Таким чином, оскаржувана постанова винесена в порушення вимог ч. 5 ст. 110 КПК України, оскільки прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим показань, документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

З огляду на встановлені в ході розгляду скарги обставини, слідчий суддя вважає, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження є необґрунтованою, передчасною, постановлена без вжиття всіх передбачених законом заходів для встановлення складу кримінального правопорушення та належної правової оцінки встановленим обставинам, а також об`єктивної оцінки всіх наданих показів свідків та визначення усіх елементів кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна чи об`єктивна сторона).

Слід зауважити, що слідчий суддя не повинен підміняти собою одну зі сторін кримінального провадження щодо ініціювання питання про збирання, отримання доказів або їх забезпечення, оскільки це не відповідатиме критеріям ефективності здійсненні судового контролю у кримінальному провадженні. Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що віднесені на його розгляд сторонами кримінального провадження та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Враховуючи, що при розслідуванні вказаного кримінального провадження не було проведено всіх необхідних слідчих дій для повного і всебічного встановлення обставин кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, слідчим належним чином не вжито заходів для виконання вимог ст. 9 КПК України, що є суттєвим порушенням і безпосередньо впливає на законність прийнятого рішення, тому постанова, винесена слідчим СВ відділу поліції №2 Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Черкаській області від 29.06.2026 року про закриття кримінального провадження, підлягає скасуванню.

При цьому, слідчим суддею приймається до уваги правова позиція, викладена у п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 у справі «Михалкова та інші проти України» в якому зазначено, що за статтею 1 Конвенції прозахист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

На підставі викладеного та керуючись ст. 9, 303-304, 306, 307, 372 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

Скаргу задовольнити.

Скасувати постанову слідчого слідчого відділення відділу поліції №2 Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Черкаській області ОСОБА_4 від 29.06.2025 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 25.02.2021 під №0000221 за ознаками кримінальних правопорушень, що передбачені ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 383, ч. 1 ст. 384, ч. 1 ст. 358, ч. 1 ст. 357 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 21.08.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1