Справа № 303/3549/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.04.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря: ОСОБА_4 ,

учасників судового розгляду: обвинуваченого - ОСОБА_5 , захисника - адвоката - ОСОБА_6 , прокурора - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/461/24 за апеляційною скаргою прокурора Закарпатської обласної прокуратура ОСОБА_8 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 травня 2024 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, не працюючого, раніше не судимого,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України

В С Т А Н О В И В:

Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 травня 2024 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 від відбування основного покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік та з покладенням відповідно до п.1,2 ч.1 ст.76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати по справі за проведення експертних досліджень в сумі 4183,19 гривень.

Речові докази по справі: DVD-R, диск із записом обставин дорожньо-транспортної пригоди, який знаходиться при матеріалах кримінального провадження - залишити при матеріалах кримінального провадження (в прокурора); транспортний засіб марки «ПАЗ 32051-110 СПГ», білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_9 , але перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_10 та транспортний засіб (квадроцикл) марки «BOMBARDIER», моделі «RENEGADE сап-am», без державного номерного знаку, власником якого є ОСОБА_5 - повернути власникам, яким вони передані на відповідальне зберігання.

Згідно з вироком, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

22 жовтня 2019 року, близько 16 години 40 хвилин, ОСОБА_5 керуючи технічно-справним квадроциклом марки «BOMBARDIER», моделі «RENEGADE саn-am», без державного номерного знаку, рухаючись по вул. Фрідяшівській в смт.Кольчино, Мукачівського району у напрямку з міста Мукачева в село Кленовець Мукачівського району біля автобусної зупинки, що навпроти будинку № 1 по зазначеній вулиці, діючи всупереч вимогам п.п. 2.3, 12.3, 12.4 та 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, не забезпечив безпеку дорожнього руху та проявив неуважність до дорожньої обстановки, і в момент здійснення маневру розвороту маршрутним автобусом марки «ПАЗ 32051-110 СПГ», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_11 , не вжив заходів до зменшення швидкості шляхом застосування гальмування, а навпаки продовжив рух, чим заздалегідь поставив себе в ситуацію, у якій під час об`їзду автобуса, покинув дорожнє полотно, виїхав на праве узбіччя по ходу свого руху та скоїв наїзд на пішоходів, які в той час перебували на узбіччі автобусної зупинки.

У результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_12 , згідно висновку експерта отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритого уламкового перелому верхньої третини діалізів обох кісток, лівої гомілки зі зміщенням, закритого перелому нижньої третини діафіза правої стегнової кістки зі зміщенням, ЗЧМТ, струсу головного мозку, множинних забійних ран волосистої частини голови, забійної рани правої кисті, травматичний шок. Вказані тілесні ушкодження відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя потерпілого в момент їх спричинення.

З технічної точки зору, причиною даної дорожньо-транспортної пригоди

стали дії водія квадроцикла, ОСОБА_5 , який, діючи всупереч вимогам пунктів 2.3, 12.3, 12.4 та 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, з моменту виникнення небезпеки для його руху, несвоєчасно застосував гальмування та виїхав на узбіччя, де здійснив наїзд на ОСОБА_12 .

Невиконання водієм ОСОБА_5 зазначених вище Правил дорожнього руху України, знаходиться в прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками, зокрема отриманням потерпілою ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень.

Прокурор в апеляційній скарзі не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, вважає, що оскаржуваний вирок суду підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до м`якості призначеного судом покарання обвинуваченого.

Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді 6 років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора - ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які заперечили доводам апеляційної скарги, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності потерпілої сторони, неявка якої, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів провадження вбачається, що: потерпіла сторона належним чином повідомлена про час та місце розгляду апеляційної скарги; даних про поважність причин неявки та заяви про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший термін від них не надходило.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та фактичні обставини його вчинення в апеляційних скаргах не оспорюються, докази щодо обставин вчинення кримінального правопорушення у суді першої інстанції, з урахуванням положень ч.3 ст.349 КПК України не досліджувалися, то відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Положеннями ст.ст.50, 65 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Призначаючи ОСОБА_5 міру покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість скоєного кримінального правопорушення, дані про його особу, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, посередньо характеризується за місцем проживання, повністю відшкодував завдану потерпілій матеріальну шкоду і остання не має до нього жодних претензій; обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, повне відшкодування шкоди; обставин, які обтяжують покарання, в ході судового розгляду не встановлено.

Відтак, судом першої інстанції правильно призначено обвинуваченій покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України у виді у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік, із застосуванням ст.75 КК України, у повній мірі відповідає загальним засадам призначення покарання та його меті.

Таким чином, під час апеляційного розгляду не встановлено підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для скасування вироку суду та постановлення нового, а тому подана апеляційна скарга є необгрунтованою, а покарання судом першої інстанції призначене без порушень кримінального та кримінального процесуального закону.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 травня 2024 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Закарпатської обласної прокуратура ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 травня 2024 року відносно ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді