ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2025 м. Бар Вінницької області

Барський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ;

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000122 від 14.04.2024, про обвинувачення ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Бар Вінницької області, до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, розлученого, до затримання непрацевлаштованого, раніше судимого:

- 04.09.2007 Барським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 121 КК України до позбавлення волі на строк 7 років;

- 23.02.2015 Барським районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 296, ст. 395, ч. 1 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки;

- 15.05.2015 Барським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

- 07.05.2020 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 186, ст. 126-1 КК України,

за участі: прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,

УСТАНОВИВ:

23.04.2024 близько 11:30 ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час дії воєнного стану в Україні, що запроваджений Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на підставі Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ та востаннє продовженого на підставі Указу Президента України № 49/2024 від 05.02.2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України № 3564-Х від 06.02.2024, перебуваючи біля кіоску з назвою «Преса» по вул. Каштановій у м. Бар Жмеринського району Вінницької області, попросив у неповнолітнього ОСОБА_8 його мобільний телефон, щоб зателефонувати, на що останній погодився. У свою чергу ОСОБА_3 , діючи умисно, відкрито, повторно, у присутності інших осіб, сховав вказаний мобільний телефон до кишені своїх штанів. На прохання неповнолітнього ОСОБА_8 повернути йому мобільний телефон, вказував, що телефону у нього нема, таким чином умисно, відкрито заволодів мобільним телефоном потерпілого. Відповідно до висновку експерта № 1616/24-21 від 09.05.2024, вартість наданого на дослідження вживаного мобільного телефону «Xiaomi Redmi А2» становить 1147,00 грн (одна тисяча сто сорок сім гривень).

Своїми діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, вчинений в умовах воєнного стану.

Крім того, ОСОБА_3 , порушуючи положення ст. 28 Конституції України, якою передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності, а також порушуючи вимоги Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», систематично вчиняє психологічне насильство стосовно батька ОСОБА_9 , з яким перебуває у сімейних відносинах, а саме: безпричинно висловлює словесні образи, погрози, нецензурні слова, чим принижує та залякує останнього, заподіюючи шкоду його психічному здоров`ю, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя, яке виявляється у формі втоми, фізичного дискомфорту, втрати енергійності, повноцінного сну та відпочинку. Крім того, дії ОСОБА_3 відносно ОСОБА_9 супроводжуються погрозами фізичної розправи та образами із застосуванням нецензурних слів протягом тривалого часу. Зокрема, 14.01.2024 о 01:00 ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем проживання батька у квартирі АДРЕСА_2 , вчинив відносно свого батька ОСОБА_9 домашнє насильство, що виразилося у висловлюванні на його адресу образ нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою. За вказаним фактом працівниками Відділення поліції № 1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області 14.01.2024 відносно ОСОБА_3 складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. За результатами розгляду протоколу, постановою Барського районного суду Вінницької області від 26.01.2024 ОСОБА_3 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності. Крім цього, 18.01.2024 о 01:00 ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем проживання батька у квартирі АДРЕСА_2 , вчинив відносно свого батька ОСОБА_9 домашнє насильство, що виразилося у висловлюванні на його адресу образ нецензурною лайкою, погрозах фізичною розправою та справлянням природних потреб на ковдру, на якій батько спить. За даним фактом працівниками Відділення поліції № 1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області 24.01.2024 відносно ОСОБА_3 складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. За результатами розгляду протоколу, постановою Барського районного суду Вінницької області від 29.01.2024 ОСОБА_3 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності. Продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, 12.04.2024 близько 16:00 ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем проживання батька у квартирі АДРЕСА_2 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, вчинив відносно свого батька ОСОБА_9 домашнє насильство, а саме висловлював на його адресу образи нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, що зашкодило його психічному здоров`ю та призвело до погіршення якості життя.

Своїми діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України - домашнє насильство, тобто умисне, систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, із якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, не визнав, вину у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, визнав повністю.

Судом були досліджені такі докази за епізодом викрадення мобільного телефону.

У судовому засіданні обвинувачений суду пояснив, що 23.04.2024 він дійсно знаходився біля кіоску з назвою «Преса» по вул. Каштановій у м. Бар Жмеринського району Вінницької області, випивав там алкоголь. Обвинувачений зазначив, що він перебував у стані сп`яніння, тому не дуже детально пам`ятає події. Біля нього був ОСОБА_10 . Вони побачили потерпілого та ОСОБА_11 сказав ОСОБА_12 покликати потерпілого, оскільки вони були знайомі, а ОСОБА_11 потерпілого раніше не знав. Потерпілий підійшов до них, ОСОБА_13 запитав чи є подзвонити, потерпілий відповів, що так та дав свій телефон. ОСОБА_13 не пам`ятає чи він дзвонив, потім пояснив, що здається, передав телефон ОСОБА_34, почалася якась «потасовка». Потерпілий хотів, щоб йому віддали телефон, однак ОСОБА_13 не пам`ятає де був телефон, в силу стану сп`яніння. Пам`ятає, що казав потерпілому, щоб той шукав свій телефон у нього, однак потерпілий телефону не знайшов. Обвинувачений вказував, що не вчиняв грабежу, не погрожував потерпілому, лише хотів зателефонувати.

Під час судового засідання 26.03.2025 у присутності законного представника був допитаний потерпілий ОСОБА_8 , який надав такі показання.

У той день потерпілий йшов зі школи на додатковий урок математики, купив зошита для уроку і йшов до вчительки. Дорогою ОСОБА_13 попросив телефон, щоб зателефонувати. Потерпілий дав телефон. ОСОБА_13 телефон забрав та не віддавав. Потерпілий багато разів просив повернути телефон, однак ОСОБА_13 не повертав, казав, що телефону у нього нема. Потерпілий звертався по допомогу до якогось перехожого, однак ОСОБА_13 не повертав телефон, запропонував самому шукати у нього телефон, однак потерпілий телефону у ОСОБА_13 не виявив та пішов додому. Дорогою він зустрів поліцейського, якому розказав про крадіжку телефону, і потерпілий з поліцейським поїхали до поліцейського відділку. Потім там був ОСОБА_13 та мобільний телефон потерпілого.

На запитання учасників кримінального провадження потерпілий суду пояснив, що ОСОБА_11 , коли забрав телефон, погроз не висловлював, фізичну силу не застосовував. Біля ОСОБА_15 стояв ОСОБА_16 .

На запитання обвинуваченого потерпілий пояснив, що заяву поліцейським писав удома.

Під час судового засідання законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 , суду пояснила, що ОСОБА_11 ні в чому не винен. Її онук ОСОБА_17 стояв би і говорив з ОСОБА_13 та ОСОБА_18 , якби не поспішав на урок. Ніякого злочину ОСОБА_11 не вчиняв.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснила, що їй нічого невідомо про події викрадення телефону, усе, що вона знає, - це зі слів її сина ОСОБА_20 .

На запитання учасників кримінального провадження свідок ОСОБА_19 пояснила, що «телефону вона в очі не бачила», «у її присутності телефон не вилучався».

Свідок ОСОБА_20 суду пояснив, що у той день, коли відбувалися події, він розмовляв з ОСОБА_13 , якого знає недавно, вони знаходилися біля кіоску з назвою «Преса» по вул. Каштановій у м. Бар Жмеринського району Вінницької області. Побачили ОСОБА_21 , ОСОБА_13 сказав покликати ОСОБА_23. ОСОБА_18 покликав і ОСОБА_23 підійшов до них, тоді ОСОБА_13 попросив у ОСОБА_23 телефон, щоб подзвонити, той дав. Потерпілий був у кількох кроках від них. Свідок бачив, що ОСОБА_13 нікому не дзвонив, прикладав телефон до вуха, однак насправді не телефонував, після цього поклав телефон до кишені. Через кілька хвилин потерпілий сказав, щоб ОСОБА_13 віддав йому телефон, на що ОСОБА_13 повідомив, що телефона у нього нема. Потерпілий наполягав, щоб ОСОБА_13 віддав йому телефон, на що ОСОБА_13 повторював, що телефону у нього нема, навіть запропонував потерпілому самому перевірити. Потерпілий постукав по кишенях ОСОБА_13 , але телефону не виявив, хоча телефон був у ОСОБА_13 . Після цього потерпілий відійшов і звернувся по допомогу до поліцейського, який проходив неподалік. Тоді ОСОБА_13 викинув телефон на клумбу, свідок підняв телефон, ОСОБА_13 сказав свідкові, що телефон вони здадуть у ломбард. Свідок не хотів здавати телефон у ломбард і почав відходити, а потім тікати. ОСОБА_13 побіг за свідком, наздоганяючи, погрожував. ОСОБА_24 не вдалося наздогнати свідка, він прибіг додому до бабусі потерпілого та віддав телефон.

Після показань свідка ОСОБА_20 законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_25 суду повідомила, що раніше вона не казала усю правду, а тепер бажає повідомити, що її онук перед уроком з вчителькою мав купити зошита, вона була з онуком постійно на зв`язку телефоном. ОСОБА_17 купив зошита та йшов до вчительки, ОСОБА_25 часто йому телефонувала дорогою, оскільки переживала, що він запізниться. У якийсь момент онук перестав відповідати на дзвінки. Потім він забіг додому, дуже схвильований, наляканий, розгублений, кинув зошита, узяв рюкзак і вибіг з квартири. ОСОБА_25 злякалася і дуже переживала за онука. Через вікно бачила, що він сів у якесь авто і поїхав. Вона не знала де він і продовжувала телефонувати онукові, але слухавку підняв ОСОБА_26 ( ОСОБА_18 ) і сказав, що принесе телефон. ОСОБА_18 приніс телефон ОСОБА_23 .

На запитання учасників кримінального провадження, яким чином телефон ОСОБА_27 потрапив до поліції, законний представник неповнолітнього потерпілого відмовилася відповідати.

Стороною обвинувачення у судовому засіданні були надані такі письмові докази за епізодом вчинення грабежу:

- протокол прийняття заяви від ОСОБА_8 про вчинене кримінальне правопорушення від 23.04.2024, відповідно до змісту якого 23.04.2024 близько 11:30 по вул. Каштановій у м. Бар біля кіоску з назвою «Преса», ОСОБА_3 , відкрито, шляхом вільного доступу, заволодів мобільним телефоном ОСОБА_8 «Redmi A2 Black 2GB RAM 32GB ROM» з сім-картою НОМЕР_1 , який був придбаний восени 2023 року за 4000 грн, з погрозою застосування фізичної сили. Заяву прийнято у присутності бабусі (опікуна) ОСОБА_6 , на протоколі наявний її підпис, анкетні дані, номер телефону та долучено копію паспорту;

- заяву ОСОБА_19 від 23.04.2024, відповідно до змісту якої вона добровільно видала працівникам поліції мобільний телефон марки «Redmi A2 Black 2GB RAM 32GB ROM», чорного кольору, який зі слів її сина, йому дав ОСОБА_3 23.04.2024 об 11:30, даний телефон ОСОБА_3 забрав у невідомого хлопця поблизу кіоска «Преса» у м. Бар;

- протокол огляду від 23.04.2024 з ілюстративними таблицями, відповідно до якого було оглянуто мобільний телефон, який надала для огляду ОСОБА_19 , та вказала, що даний телефон був у її сина ОСОБА_20 , який, з його слів, йому дав ОСОБА_3 , щоб він здав його у ломбард, а кошти поділили порівну; під час огляду встановлено, що мобільний телефон марки «Redmi A2 Black 2GB RAM 32GB ROM», чорного кольору, IMEI: НОМЕР_2 , IMEI: НОМЕР_3 , з сім-картою мобільного оператора «lifecell» з номером НОМЕР_1 ; телефон у правому нижньому куті має пошкодження скла екрану; після проведення огляду мобільний телефон було вилучено;

- постанову про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання від 23.04.2024, відповідно до якої мобільний телефон марки «Redmi A2 Black 2GB RAM 32GB ROM», чорного кольору, IMEI: НОМЕР_2 , IMEI: НОМЕР_3 , з сім-картою мобільного оператора «lifecell» з номером НОМЕР_1 , який вилучено та поміщено до спеціального пакету Національна поліція України PSP1503253, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000133 та передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Барського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області;

- квитанцію № 35 про отримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження від 23.04.2024;

- висновок експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України за результатами проведення судової товарознавчої експертизи № 1616/24-21 від 09.05.2024, відповідно до якого загальна ринкова вартість мобільного телефону торгової марки «Xiaomi» серія «Redmi» модель «RedmiA2» з об`ємом пам`яті 2/32GB, вживаного, за умови робочого стану та збереження всіх функцій, що відповідні даній моделі, станом на 23.04.2024 могла складати 1147 грн;

- протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 23.04.2024, відповідно до якого 23.04.2024 о 14:43 по вул. Соборній біля приміщення № 2 у м. Бар Вінницької області ОСОБА_3 було затримано;

Витяг з ЄРДР; постанова про призначення групи прокурорів від 23.04.2024; наказ № 8 від 05.01.2024 про закріплення слідчих СУ та територіальних підрозділів ГУНП у Вінницькій області за розслідуванням кримінальних проваджень за участю дітей; пам`ятка про процесуальні права та обов`язки потерпілого; постанова про залучення законного представника неповнолітнього ОСОБА_8 - ОСОБА_6 від 23.04.2024; копії паспортів ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ; копія рішення про встановлення піклування над дитиною-сиротою ОСОБА_8 № 2 від 16.12.2021; постанова про залучення законного представника неповнолітнього ОСОБА_20 - ОСОБА_19 від 23.04.2024; копія клопотання про арешт майна від 23.04.2024; постанова про призначення судової товарознавчої експертизи від 23.04.2024; пам`ятка про процесуальні права та обов`язки затриманого ОСОБА_3 ; повідомлення про підозру від 23.04.2024; пам`ятка про процесуальні права та обов`язки підозрюваного ОСОБА_3 ; копія клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 23.04.2024; копія ухвали про застосування запобіжного заходу від 24.04.2024; постанова про призначення захисника від 02.05.2024; постанова про об`єднання матеріалів досудових розслідувань від 02.05.2024, що надані прокурором, стверджують допустимість доказів, здобутих під час досудового розслідування та досліджених під час судового розгляду.

Суд не приймає у якості доказів надані прокурором - постанову про призначення судової біологічної експертизи від 23.04.2024, постанову та протокол відібрання біологічних зразків для експертизи від 23.04.2024, оскільки дані документи не містять обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні.

Під час судового засідання захисник заявив клопотання про визнання недопустимим доказом заяву ОСОБА_19 від 23.04.2024, відповідно до змісту якої вона добровільно видала працівникам поліції мобільний телефон марки «Redmi A2 Black 2GB RAM 32GB ROM», оскільки під час її допиту як свідка у судовому засіданні вона повідомила, що телефону вона не бачила.

Вирішуючи чи підлягає задоволенню клопотання захисника, суд виходить з такого.

Під час досудового розслідування було проведено слідчу дію - огляд мобільного телефону, що належить потерпілому ОСОБА_28 , слідча дія оформлена протоколом огляду від 23.04.2024, слідчим на підставі заяви ОСОБА_19 про видачу телефону за участі ОСОБА_19 та у присутності понятих оглянуто мобільний телефон. З ілюстративної таблиці, що є додатком до протоколу огляду, вбачається, що ОСОБА_19 особисто присутня під час огляду, на столі наявний предмет огляду - мобільний телефон.

Таким чином, результати слідчої дії, що була проведена 23.04.2024 та зафіксована у протоколі огляду, суперечать усним показанням свідка ОСОБА_19 , які вона надала під час судового засідання.

За наявної суперечності, суд надає перевагу результатам слідчої дії та письмовому доказу - протоколу з ілюстративними таблицями та не приймає показання свідка ОСОБА_19 , яка могла забути певні юридичні деталі події, або на неї міг бути здійснений вплив.

З огляду на викладене, суд вважає недостатнім аргументом захисту для визнання недопустимим доказом заяви ОСОБА_19 від 23.04.2024, відповідно до змісту якої вона добровільно видала працівникам поліції мобільний телефон марки «Redmi A2 Black 2GB RAM 32GB ROM», тому дійшов висновку, що у клопотанні захисника слід відмовити.

Сторона захисту просила виправдати обвинуваченого за ч. 4 ст. 186 КК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, оскільки потерпілий телефон віддав добровільно, погроз застосування насильства не було.

Оцінюючи аргументи сторони захисту, суд частково погоджується з ними.

Суд вважає, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не було надано доказів наявності у діях обвинуваченого такої кваліфікуючої ознаки як погроза застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Допитані під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_11 , потерпілий ОСОБА_17 та свідок ОСОБА_29 , тобто усі встановлені очевидці події, надали з цього приводу однозначні показання, що дозволяють суду дійти висновку про необхідність виключення цієї кваліфікуючої ознаки з об`єктивної сторони злочину.

Разом з тим, суд не погоджується з позицією сторони захисту про те, що у діях обвинуваченого ОСОБА_15 відсутній склад грабежу, як відкритого викрадення майна, оскільки потерпілий передав телефон ОСОБА_13 добровільно (що також знайшло своє підтвердження у показаннях очевидців), з огляду на таке.

Грабіж з об`єктивної сторони є відкритим викраденням чужого майна, тобто вилученням майна у присутності власника або інших осіб, які усвідомлюють вчинення викрадення. Водночас і особа, яка викрадає майно, усвідомлює, що її дії помічені іншими і оцінюються ними як викрадення, але вона ігнорує це.

Під час судового розгляду з показань обвинуваченого, потерпілого та свідка ОСОБА_30 було встановлено, що потерпілий передав свій мобільний телефон на прохання ОСОБА_15 зателефонувати.

Під час судового засідання залишилася невстановленою та обставина чи брав ОСОБА_13 телефон з наміром телефонувати чи з умислом викрасти (заволодіти), однак суд вважає, що першочергова мета обвинуваченого не є суттєвою, тобто неважливо чи умисел на викрадення виник у ОСОБА_13 , коли він попросив телефон, щоб зателефонувати, чи коли вирішив залишити його у себе. Момент виникнення умислу у обвинуваченого, на думку суду, не впливає на кваліфікацію його дій як відкрите заволодіння майном, оскільки і потерпілий ОСОБА_17 , і свідок ОСОБА_29 усвідомлювали вчинення викрадення; і обвинувачений усвідомлював, що його дії оцінюються очевидцями як викрадення і ігнорував це.

Крім того, слід зазначити, що суд критично оцінює пояснення законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 , яка упродовж усього судового розгляду стверджувала, що щодо її онука не вчинено ніякого злочину, що ОСОБА_31 спілкувався б з ОСОБА_13 , якби не поспішав на урок, тоді як під час судового засідання 30.05.2025 вона вказала, що ОСОБА_31 прибіг додому після подій наляканий, схвильований і розгублений, що суперечить її попереднім поясненням. Також незрозумілий мотив законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 , яка відмовилася відповідати на запитання про те, яким чином мобільний телефон з її квартири потрапив до поліції. Однак, на думку суду, наведені пояснення законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 не впливають на встановлення обставин злочину.

Під час судового провадження суд дослідив докази у тому обсязі, як про це просили сторони кримінального провадження. Клопотань про дослідження будь-яких інших доказів на підтвердження чи спростування висунутого ОСОБА_3 обвинувачення учасники судового провадження не заявляли.

Дослідивши і проаналізувавши надані суду докази - кожен окремо, відповідно до вимог ст. 94 Кримінального процесуального кодексу України, та, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, так і сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_9 повністю доведена наданими та дослідженими судом доказами.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_15 за епізодом вчинення грабежу слід кваліфікувати за частиною четвертою статті 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно та вчинене в умовах воєнного стану.

Судом були досліджені такі докази за епізодом вчинення домашнього насильства.

У судовому засіданні 26.03.2025 був допитаний потерпілий ОСОБА_9 , який підтвердив обставини, що викладені в обвинувальному акті. Пояснив, що після звільнення з місць позбавлення волі його син ОСОБА_11 жив з ним; часом сварилися, доводилося викликати поліцію. Потім син переїхав жити у квартиру по АДРЕСА_3 .

На запитання прокурора щодо міри покарання, яку, на думку потерпілого, слід обрати обвинуваченому, потерпілий поклався на думку суду.

Стороною обвинувачення у судовому засіданні були надані такі письмові докази за епізодом щодо домашнього насильства:

- протокол прийняття заяви від ОСОБА_9 про вчинене кримінальне правопорушення від 13.04.2024, відповідно до змісту якого 12.04.2024 близько 16:00 ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_2 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно свого батька ОСОБА_9 , а саме висловлював на його адресу образи нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, що відбувається систематично;

- повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 24.04.2024, згідно з даними якого батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_9 та ОСОБА_32 ;

- копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 031131 від 14.01.2024, відповідно до якого 14.01.2024 о 01:00 ОСОБА_33 , перебуваючи за місцем проживання батька у квартирі АДРЕСА_2 , вчинив відносно свого батька ОСОБА_9 домашнє насильство, що виразилося у висловлюванні на його адресу образ нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою;

- копію постанови Барського районного суду Вінницької області від 26.01.2024 (справа № 125/126/24), відповідно до якої ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні 14.01.2024 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, тобто домашнього насильства відносно батька ОСОБА_9 , та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 170 грн;

- копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 031108 від 22.01.2024, відповідно до якого 18.01.2024 близько 13:00 ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем проживання батька у квартирі АДРЕСА_2 , вчинив відносно свого батька ОСОБА_9 домашнє насильство, що виразилося у висловлюванні на його адресу образ нецензурною лайкою, погрозах фізичною розправою та справлянням природних потреб на ковдру, на якій батько спить;

- копію постанови Барського районного суду Вінницької області від 29.01.2024 (справа № 125/155/24), відповідно до якої ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні 18.01.2024 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, тобто домашнього насильства відносно батька ОСОБА_9 , та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн;

- довідку ІПНП «Адмінпрактика», відповідно до якої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності притягувався: 25.12.2023 за ч. 1 ст. 178 КУпАП, 26.12.2023 за ч. 1 ст. 178 КУпАП, 06.01.2024 за ч. 1 ст. 175-1 КУпАП, 07.01.2024 за ч. 2 ст. 175-1 КУпАП, 13.01.2024 за ч. 2 ст. 178 КУпАП, 13.01.2024 за ч. 1 ст. 127 КУпАП, 14.01.2024 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, 22.01.2024 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, 29.01.2024 за ст. 183, 06.04.2024 за ч. 1 ст. 182 КУпАП, 06.04.2024 за ч. 1 ст. 187 КУпАП, 06.04.2024 за ч. 1 ст. 175-1 КУпАП, 09.04.2024 за ч. 1 ст. 187 КУпАП, 17.04.2024 за ч. 1 ст. 187 КУпАП, 23.04.2024 за ч. 1 ст. 187 КУпАП, 23.04.2024 за ч. 1 ст. 187 КУпАП, 23.04.2024 за ч. 1 ст. 187 КУпАП.

Витяги з ЄРДР; постанова про призначення групи прокурорів від 15.04.2024; пам`ятка про процесуальні права та обов`язки потерпілого; копія військового квитка ОСОБА_9 , повідомлення про підозру від 29.04.2024; пам`ятки про процесуальні права та обов`язки підозрюваного ОСОБА_3 ; повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 28.05.2024, що надані прокурором, стверджують допустимість доказів, здобутих під час досудового розслідування та досліджених під час судового розгляду.

Під час судового провадження суд дослідив докази у тому обсязі, як про це просили сторони кримінального провадження. Клопотань про дослідження будь-яких інших доказів на підтвердження чи спростування висунутого ОСОБА_3 обвинувачення учасники судового провадження не заявляли.

Дослідивши і проаналізувавши надані суду докази - кожен окремо, відповідно до вимог ст. 94 Кримінального процесуального кодексу України, та, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, так і сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_9 повністю доведена наданими та дослідженими судом доказами та його дії слід кваліфікувати за ст. 126-1 КК України - домашнє насильство, тобто умисне, систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, із якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи.

Обвинувачений ОСОБА_9 підлягає покаранню за вчинені кримінальні правопорушення. Під час обрання міри покарання обвинуваченому суд ураховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень - злочин, передбачений ст. 126-1 КК України, є нетяжким злочином; злочин, передбачений ч. 4 ст. 186 КК України, - є тяжким злочином; а також дані про особу обвинуваченого:

1) ОСОБА_3 раніше судимий:

- 04.09.2007 Барським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 121 КК України до позбавлення волі на строк 7 років;

- 23.02.2015 Барським районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 296, ст. 395, ч. 1 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки;

- 15.05.2015 Барським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

- 07.05.2020 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, вказане покарання відбув повністю, що підтверджується даними вимоги ІЦ, довідки про звільнення, згідно з даними якої ОСОБА_3 звільнився з місць позбавлення волі 28.11.2023;

2) посередньо характеризується за місцем проживання, що підтверджується даними довідки-характеристики Барської міської ради Жмеринського району Вінницької області № 03/160 від 23.04.2023;

3) на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, що підтверджується даними довідки Комунального некомерційного підприємства "Барська міська лікарня" Барської міської ради.

В обвинувальному акті вказано, що обставиною, яка, згідно з ч. 1 ст. 66 Кримінального кодексу України, пом`якшує покарання обвинуваченого - є щире каяття.

Однак суд не вбачає ознак щирого каяття обвинуваченого, з огляду на таке.

Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі № 643/13256/17 зробив висновок щодо ознак щирого каяття, як обставини, що пом`якшує відповідальність обвинуваченого, який полягає у тому, що виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуюче ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не формальне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину, добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Таким чином, можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Під час судового розгляду ОСОБА_3 не визнав свою вину. Пізніше, зазначив про визнання вини за епізодом вчинення домашнього насильства, однак у судовому засіданні було встановлено, що він не просив вибачення у потерпілої після вчинення протиправних дій, не намагався усунути завдану шкоду, не просив вибачення навіть під час судового засідання, що свідчить про те, що він не виявляв бажання виправити наслідки своїх дій, жодним чином не виявляв співчуття йому. Судом не було встановлено, що ОСОБА_3 надав критичну оцінку власній поведінці, засуджує таку поведінку, у подальшому не вчинятиме подібних правопорушень.

Обставини, які, згідно зі ст. 67 Кримінального кодексу України, обтяжують покарання є рецидив злочинів та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Суд зазначає, що згідно з положеннями статей 50, 65 Кримінального кодексу України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає у передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ураховуючи викладене, керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого та запобігання новим кримінальним правопорушенням, суд дійшов висновку, що покаранням справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі. Обираючи строк покарання, суд ураховує наявність двох обставин, що обтяжують покарання; відсутність обставин, які пом`якшують покарання, ураховує ту обставину, що за досить короткий час після відбування попереднього ув`язнення, ОСОБА_11 вчинив два умисні злочини, що свідчить про те, що він не став на шлях виправлення, та продовжує протиправну поведінку, тому суд вважає неможливим призначити покарання у мінімальному розмірі, що визначений санкцією частини четвертої статі 186 КК України. Остаточне покарання ОСОБА_3 слід визначити із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі.

Згідно з абз. 3 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою, зокрема початок строку відбування покарання.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» визначено, що попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Згідно з приписами ч. 5 ст. 72 КК України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 був затриманий 23.04.2024 та 24.04.2024 до нього був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який діє і на даний час.

З огляду на викладене, ОСОБА_3 слід призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, з урахуванням положень ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення.

На виконання положень ч. 4 ст. 174 КПК України суд дійшов висновку про необхідність скасування арешту, що був накладений під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Барського районного суду Вінницької області від 23.04.2024 № 125/865/24 на мобільний телефон «Redmi A2 Black 2GB RAM 32GB ROM», чорного кольору, IMEI: НОМЕР_2 , IMEI: НОМЕР_3 , з сім-картою мобільного оператора «lifecell» з номером НОМЕР_1 , який вилучено та поміщено до спеціального пакету Національна поліція України PSP1503253.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Під час судового засідання захисник подав клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання. Клопотання захисника обґрунтоване тим, що, на думку захисту, у діях ОСОБА_15 відсутній склад тяжкого злочину - грабежу, відтак його тримання під вартою понад рік на час досудового розслідування та на час судового розгляду - є невиправданим.

Оскільки суд дійшов висновку про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_15 складу злочину, що передбачений ч. 4 ст. 186 КК України, та дійшов висновку про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі, то у клопотанні сторони захисту слід відмовити.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до набрання законної сили вироком суду слід залишити тримання під вартою.

На підставі ст. 124 Кримінального процесуального кодексу України, слід стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати, а саме, документально підтверджені витрати на залучення експерта: висновок експерта від 09.05.2024 № 1616/24-21 у розмірі 1514,56 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 368, 370, 374, 376 КПК України та ст. 65-67, 70, 72 КК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк вісім років.

Згідно з ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_3 строк перебування під вартою (попереднє ув`язнення) з 23.04.2024 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту набрання даним вироком законної сили.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до набрання законної сили вироком суду, але не більше ніж на 60 днів, тобто до 10.08.2025, залишити тримання під вартою.

Речовий доказ у кримінальному провадженні: мобільний телефон марки «Redmi A2 Black 2GB RAM 32GB ROM», чорного кольору, IMEI: НОМЕР_2 , IMEI: НОМЕР_3 , з сім-картою мобільного оператора «lifecell» з номером НОМЕР_1 , який вилучено та поміщено до спеціального пакету Національна поліція України PSP1503253, знаходиться на зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів Відділення поліції № 1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області, повернути власнику - ОСОБА_8 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 1514,56 грн (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять гривень п`ятдесят шість копійок).

Скасувати арешт, що накладений ухвалою слідчого судді Барського районного суду Вінницької області від 23.04.2024 № 125/865/24 на мобільний телефон «Redmi A2 Black 2GB RAM 32GB ROM», чорного кольору, IMEI: НОМЕР_2 , IMEI: НОМЕР_3 , з сім-картою мобільного оператора «lifecell» з номером НОМЕР_1 , який вилучено та поміщено до спеціального пакету Національна поліція України PSP1503253.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Барський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя