ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з секретарями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001391 від 18.05.2020 року відносно:

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, без інвалідності, з неповною середньою освітою, розлученого, до затримання по іншому провадженню неофіційно працював на будівництві, зареєстрованого та до затримання проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 05.08.2016 року Суворовським районним судом м. Одеси за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, 07.12.2021 року звільнився по відбуттю строку покарання;

- 11.04.2024 року Суворовським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.02.2025 року вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 11.04.2024 року в частині епізодів скасовано та в частині епізодів змінено та визначено вважати засудженим за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, суд

В С Т А Н О В И В:

07.09.2018 року ОСОБА_5 прибув до Державної установи «Одеська виправна колонія № 14», що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Краснова 2-а, для відбування покарання, призначеного вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 05.08.2016 року за ч. 3 ст. 186 КК України та був ознайомлений з режимом утримання та розпорядком дня вказаної установи.

Під час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 жодних заохочень не мав, систематично порушував режим утримання вказаної установи, за що на останнього неодноразово накладались стягнення з боку адміністрації ДУ «ОВК №14».

10.02.2020 року, о 06 годині 35 хвилин, засуджений ОСОБА_5 допустив порушення установленого порядку відбування покарання, що виразилось у тому, що під час проведення ранкової поіменної перевірки, він не вийшов до строю та був знайдений на своєму спальному місці. За вказаним фактом, на ОСОБА_5 12.02.2020 року було накладено стягнення у вигляді суворої догани.

Крім того, 07.02.2020 року ОСОБА_5 знову допустив порушення установленого порядку відбування покарання, що виразилось у тому, що об 11 годині 50 хвилин під час проведення неповного особистого обшуку у нього було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Самсунг». За вказаним фактом, 14.02.2020 року ОСОБА_5 рішенням начальника установи було поміщено до дисциплінарного ізолятору строком на 14 діб.

Крім того, 05.02.2020 року ОСОБА_5 також допустив порушення установленого порядку відбування покарання, що виразилось у тому, що о 15 годині 30 хвилин під час проведення огляду спального місця вказаного засудженого, у нього під матрацом було виявлено та вилучено пластикову пляшку об`ємом 0,5 літра з бражною закваскою.

За вказаним фактом було складено відповідний рапорт та на засіданні дисциплінарної комісії ДУ «ОВК № 14», було прийнято рішення про направлення відносно ОСОБА_5 клопотання до суду, з метою прийняття рішення з приводу переведення зазначеного засудженого до приміщення камерного типу. Надалі, Малиновським районним судом було винесено ухвалу №521/2736/20 від 24.02.2020 року, відповідно до якої 11.03.2020 року засудженого ОСОБА_5 було переведено до приміщення камерного типу строком на 1 місяць.

Крім того, 07.04.2020 року ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні камерного типу, знову допустив порушення установленого порядку відбування покарання, що виразилось у тому, що о 16 годині 00 хвилин його було виявлено в камері приміщення камерного типу № 17 та він спав на підлозі, при цьому не був одягнений в спеціальний одяг чим порушив вимоги ст. 102, 107 КВК України. За вказаним фактом, на ОСОБА_5 15.04.2020 року було накладено стягнення у вигляді догани.

Крім того, 11.04.2020 року ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні камерного типу, знову допустив порушення установленого порядку відбування покарання, що виразилось у тому, що о 08 годині 20 хвилин він знаходився у камері приміщення камерного типу №17 без спеціального одягу, чим порушив вимоги ст. 102, 107 КВК України. За вказаним фактом, на ОСОБА_5 17.04.2020 року було накладено стягнення у вигляді суворої догани.

Крім того, 25.04.2020 року ОСОБА_5 знову допустив порушення установленого порядку відбування покарання, що виразилось у тому, що о 09 годині 10 хвилин у нього в кишені штанів було виявлено та вилучено пластикову пляшку об`ємом 0,5 літра з бражною закваскою. За вказаним фактом, 08.05.2020 року ОСОБА_5 рішенням начальника установи було поміщено до дисциплінарного ізолятору строком на 14 діб.

Крім того, 12.05.2020 року ОСОБА_5 знову допустив порушення установленого порядку відбування покарання, що виразилось у тому, що о 13 годині 15 хвилин він перебував без спеціального одягу, на зауваження при цьому не реагував, одягнути спеціальний одяг відмовився. За вказаним фактом, на ОСОБА_5 15.05.2020 року було накладено стягнення у вигляді догани.

Крім того, 17.05.2020 року ОСОБА_5 знову допустив порушення установленого порядку відбування покарання, що виразилось у тому, що о 09 годині 05 хвилин він перебував без спеціального одягу. За вказаним фактом, на ОСОБА_5 20.05.2020 року було накладено стягнення у вигляді суворої догани.

Крім того, 18.05.2020 року, перебуваючи в дисциплінарному ізоляторі установи, ОСОБА_5 знову допустив порушення установленого порядку відбування покарання, що виразилось у тому, що в ранковий час, після закінчення прогулянки в прогулянковому дворику ДІЗО/ГЖТ ДУ «ОВК №14», згідно ч. 3 ст. 107 КВК України та правил внутрішнього розпорядку ДУ «ОВК № 14», ОСОБА_5 черговим помічником начальника установи ДУ «ОВК № 14» лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_6 було висунуто законну вимогу, а саме здійснити прибирання вищевказаного дворику та йому було видано для цього необхідний інвентар. Крім того, особі було роз`яснено на підставі чого ставиться така вимога, роз`яснені його права, він був попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 391 КК України. Проте, засуджений ОСОБА_5 категорично відмовився виконувати дану вимогу.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ст. 391 КК України, визнав повністю, кваліфікацію своїх дій не оспорював та надав показання, які за змістом аналогічні обставинам, що зазначені в обвинувальному акті, а саме те, що в період відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного йому вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 05.08.2016 року за ч. 3 ст. 186 КК України здійснював непокору законним вимогам адміністрації ДУ «ОВК №14», та бувпідданий стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери). У вчиненому щиро кається та просить суд суворо не карати.

Прокурор під час судового розгляду просив обмежитись допитом обвинуваченого і дослідженням документів, що характеризують його особу, та, відповідно до вимог статті 349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які, під час судового розгляду, не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, крім того, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст обставин даного провадження, отже, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, і обмежився допитом обвинуваченого, а також дослідженням документів, що характеризують його особу.

При цьому судом з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність їх позицій, та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Під час допиту обвинувачений ОСОБА_5 підтвердив, що саме він, за викладених в обвинувальному акті обставин, здійснював злісну непокоу законним вимогам адміністрації установи виконання покарань будучи підданим протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери).

Показання ОСОБА_5 є послідовними, логічними, не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, тому зважаючи на викладене та те, що обвинувачений підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини, і беззаперечно визнав свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, суд вважає доведеним пред`явлене йому обвинувачення і кваліфікує його дії за ст. 391 КК України, як злісна непокора законним вимогам адміністрації установи виконання покарань особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери).

Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України, обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд визнає рецидив кримінальних правопорушень.

При визначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином; особу ОСОБА_5 , та його вік (41 рік); соціальне положення (розлучений, зі слів має сина, але рік народження не пам`ятає та який знаходиться на утриманні своєї матері, має зареєстроване та постійне місце проживання, працездатний); стан здоров`я (особа осудна, на обліку лікарів психіатра та нарколога не перебуває, без інвалідності та підтвердження наявності тяжких захворювань не має); те, що ОСОБА_5 має непогашену судимість та наразі відбуває покарання у виді позбавлення волі, призначене ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.02.2025 року за ч. 4 ст. 185 КК України (якою частково змінено та частково скасовано вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 11.04.2024 року у справі 523/19590/23, провадження 1-кп/523/866/24); те, що ОСОБА_5 повністю та беззаперечно визнає вину у вчиненому у даному провадженні; має обставину, що пом`якшує покарання (щире каяття) та обставину, що обтяжує покарання (рецидив кримінальних правопорушень).

З врахуванням викладеного, приймаючи до уваги обставини вчиненого кримінального правопорушення, та те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення, а також запобігання вчиненню обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, враховуючи відомості про його особу, позицію прокурора в судових дебатах, який вважав, що виправлення обвинуваченого може бути досягнуто лише під час ізоляції від суспільства, суд приходить до висновку про необхідність призначити ОСОБА_5 покарання, в межах санкції ст. 391 КК України, у виді позбавлення волі.

Підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України, суд не знаходить.

Поряд з цим, оскільки судом встановлено, що після постановлення вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 11.04.2024 (справа 523/19590/23, провадження 1-кп/523/866/24), який був частково скасований та змінений ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.02.2025 року, ОСОБА_5 винен ще і в кримінальному правопорушенні, передбаченому ст. 391 КК України, вчиненому ним у даному кримінальному провадженні до постановлення вищезазначеного вироку.

Таким чином, остаточне покарання ОСОБА_5 слід призначити за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, а в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зарахувати покарання, відбуте за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 КК України.

Під час досудового розслідування та судового розгляду, в рамках даного кримінального провадження, запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирався. Враховуючи, що ОСОБА_5 відбуває покарання у виді позбавлення волі за іншим вироком суду, суд приходить до висновку, що підстави для обрання відносно останнього будь-якого запобіжного заходу до набрання цим вироком законної сили відсутні.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Речові докази, процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна не застосовувались.

Керуючись ст. ст. 349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Визнати винним ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання, призначеного цим вироком та покарання, призначеного ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.02.2025 року за ч. 4 ст. 185 КК України (якою частково змінено та частково скасовано вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 11.04.2024 року у справі 523/19590/23, провадження 1-кп/523/866/24), призначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Початок строку відбуття покарання остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень обчислювати з дня набрання цим вироком законної сили.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України та ч. 4 ст. 70 КК України, зарахувати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, відбуту ним частину покарання у виді позбавлення волі за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 11.04.2024 року (який був частково змінений та частково скасований ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.02.2025 року), а саме за період часу з 23.11.2023 року до дня набрання цим вироком законної сили включно, із розрахунку день за день.

До набрання цим вироком законної сили будь-який запобіжний захід не обирати.

Вирок суду може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Хаджибейський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили з моменту закінчення строку апеляційного оскарження.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України, копія вироку після його проголошення негайно вручається прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1