Справа № 624/256/25
провадження № 1-кп/632/149/25

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2025 року місто Златопіль

Златопільський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у режимі відеоконференції клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ст.ст. 28 ч. 2, 113 ч. 2, 15 ч. 3, 28 ч. 2, 113 ч. 2 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Златопільського міськрайонного суду Харківської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001184 від 19.12.2024, щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ст.ст. 28 ч. 2, 113 ч. 2, 15 ч. 3, 28 ч. 2, 113 ч. 2 КК України.

Кримінальне провадження здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів: головуючого ОСОБА_1 , суддів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Ухвалою суду від 17.04.2025 у кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.

Із довідки вбачається, що суддя зі складу колегії ОСОБА_6 з 29 липня 2025 року перебуває у щорічній відпустці, а суддя зі складу колегії ОСОБА_7 з 29 липня 2025 року перебуває на лікарняному.

Водночас, 31 липня 2025 року до суду надійшли клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити та скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Разом із цим, згідно із пунктом 5 роз`яснень, викладених у листі Верховного Суду від 03 березня 2022 року № 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», у разі неможливості у визначений КПК України строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою його може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою ст. 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально.

Така норма закріплена у п.20-5 Перехідних положень КПК України, яка була введена в дію на період дії карантину, встановленого КМ України.

Враховуючи, що судді зі складу колегії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебувають у відпустці та лікарняному, а існує необхідність невідкладного розгляду клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого, суд вважає, що вказане клопотання підлягає розгляду головуючим одноособово.

В обґрунтування клопотання щодо ОСОБА_4 прокурор зазначив, що він обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ст.ст. 28 ч. 2, 113 ч. 2, 15 ч. 3, 28 ч. 2, 113 ч. 2 КК України, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Крім того, прокурор вказав, що підставою для продовження строку цього запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , з урахуванням даних про особу останнього, є наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України переховування від суду; незаконного впливу на потерпілих та свідків; які ґрунтуються на тому, що обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання його винуватим, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від суду; впливати на свідків, які є його знайомими, перебували з ним у дружніх відносинах, а свідок ОСОБА_8 у відносинах, які ще не допитані судом.

Також прокурор зазначив, що ОСОБА_4 , хоч раніше і не засуджувався, проте не має міцних соціальних зв`язків, які б забезпечили його належну процесуальну поведінку (не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, як і непрацездатних батьків), не працює, а отже не має офіційних джерел існування. Після вчинення кримінального правопорушення втік з місця події до м. Харкова, де в подальшому, в порядку п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України, був затриманий, а відтак, усвідомлює тяжкість скоєного проти основ національної безпеки України в умовах воєнного стану, тяжкість покарання у виді позбавлення волі строком 15 років або довічне позбавлення волі.

Сукупність наведених даних характеризують ОСОБА_4 як особу, схильну до переховування.

На підставі викладеного прокурор вважає, що ризики про які йдеться вище, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, є реальними ї їх ступінь на даний час не зменшився.

Крім того, прокурор зазначив, що наведені ризики, та той факт, що обвинувачений схильний до переховування та має реальну можливість вільної зміни своє місце перебування (проживання), вказує на те, що застосування до них більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не дасть можливості здійснювати дієвий контроль за його поведінкою, забезпечити виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, не зменшить до прийнятного рівень наведених ризиків.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав з наведених у ньому підстав та просив його задовольнити, оскільки вважає мету і підстави продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого законними і обґрунтованими.

Обвинувачений ОСОБА_4 поклався на розсуд суду.

У свою чергу захисник останнього адвокат ОСОБА_9 підтримала думку свого підзахисного.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах питань, які вирішуються, суд доходить наступного.

Так, згідно із ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений не виконав обов`язки, покладені на нього при застосуванні іншого, раніше обраного запобіжного заходу, або не виконав у встановленому порядку вимог щодо внесення коштів як застави та надання документа, що це підтверджує; до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину; до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років; до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Судом встановлено, що 20.12.2024 о 02 годині 48 хвилин, відповідно до п. 2 ч. 1 ст.208 КПК України, ОСОБА_4 був затриманий.

В той же день ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, а саме умисне пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 має професійно-технічну освіту, не одружений, безробітній, має постійне зареєстроване місце проживання, раніше не судимий.

Підставою для прийняття рішення слідчим суддею про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стала наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 особливо тяжких злочинів, яка підтверджувалася зібраними у кримінальному провадженні доказами, метою - запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - переховуванню від органів досудового розслідування та/або суду; незаконному впливу на потерпілих та свідків.

20.12.2024 підозрюваному ОСОБА_4 , на підставі ухвали Красноградського районного суду Харківської області від 20.12.2024, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 діб, до 02:48 години 17.02.2025.

Ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 13.02.2025 підозрюваному ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою, який востаннє продовжено ухвалою Златопільського міськрайонного суду Харківської області від 13.06.2025.

Підставою для прийняття таких рішень стала наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113, ч. З ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України, за попередньою змовою групою осіб; наявність ризиків, у тому числі передбачених пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Частинами 1, 2 ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого і свідка; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

У ч. 1 ст. 194 КПК України визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 висунуто обвинувачення у вчиненні ряду кримінальних правопорушень проти основ національної безпеки України в умовах воєнного стану за попередньою змовою групою осіб, за які передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна.

Обвинувачений ОСОБА_4 має постійне місце мешкання, раніше не судимий, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, як і непрацездатних батьків, не працює, усвідомлює тяжкість скоєного проти основ національної безпеки України в умовах воєнного стану, т.я. після вчинення кримінального правопорушення втік з місця події до м. Харкова, де в подальшому, в порядку п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України, був затриманий, а отже і тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим.

Обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом на стадії судового розгляду шляхом дослідження доказів, на яких може ґрунтуватися, або якими може спростовуватися обвинувачення, яким за результатами судового розгляду суд надає оцінку, як кожному окремо, так і у сукупності, в нарадчій кімнаті, ухвалюючи остаточне рішення у кримінальному провадженні.

З огляду на викладене, суд на даній стадії судового провадження не може робити висновок щодо обґрунтованості підозри (обвинувачення) шляхом надання оцінки доказам у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується.

Разом із цим, відповідно до п. 175 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Так, враховуючи наведені вище критерії, на обґрунтованість обвинувачення для вирішення питань у цій стадії кримінального провадження вказує те, що в результаті проведеного досудового розслідування ОСОБА_4 було повідомлено про підозру, а згодом висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ст.ст. 28 ч. 2, 113 ч. 2, 15 ч. 3, 28 ч. 2, 113 ч. 2 КК України закінчений замах на вчинення з метою ослаблення держави, підпалу спрямованого на пошкодження об`єкту, який має важливе народногосподарське значення, вчинених в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Суд, враховуючи викладене, доходить висновку про наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України щодо обвинуваченого, про які йдеться у клопотанні прокурора та які доведені прокурором під час судового розгляду.

Так, у даному випадку, ризик переховування від правосуддя, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, обумовлюється серед іншого можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю встановленого покарання, оскільки злочини, передбачені ч. 2 ст. 113 КК України, у яких обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_4 , передбачають покарання у виді позбавлення волі на п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна.

Разом із цим встановлюючи існування ризику переховування від суду, суд враховує дані про особу обвинуваченого, їх сімейний стан та спосіб життя.

Вказане свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_4 хоч і має постійне місце мешкання та раніше не судимий, проте, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, як і непрацездатних батьків, а отже, не має міцних соціальних зв`язків, які б забезпечили його належну процесуальну поведінку та були стимулюючим фактором, не працює, а отже не має офіційних джерел існування, а відтак, усвідомлює тяжкість скоєного проти основ національної безпеки України в умовах воєнного стану, т.я. після вчинення кримінального правопорушення втік з місця події до м. Харкова, де в подальшому, в порядку п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України, був затриманий, а отже і тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих їм злочинів, опинившись на волі, може залишити місця проживання та переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, як на території України, так і за її межами, а також не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування).

Таким чином, наведені вище обставини в сукупності дають достатні підстави вважати про наявність ризику втечі обвинуваченого з метою ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від суду.

Разом із цим не може залишатися поза увагою суду, що Указом Президента України № 64/2022 на території України починаючи з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан.

Відповідно до п. 8 роз`яснень, наданих Верховним Судом у листі від 03.03.2022 № 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», зазначено, що оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, суд керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію.

Отже, суд зазначає, що ризик переховування в умовах воєнного стану, який діє в Україні, є досить вагомим.

Надаючи оцінку ступеню ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує, що згідно з п. 43 рішення ЄСПЛ «Яжинський проти Польщі» ризик незаконного впливу обвинувачених особисто на свідків (потерпілих) може бути визнано на початкових стадіях процесу.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілих та свідків, слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими і свідками у кримінальному провадженні, в тому числі й на стадії судового розгляду - надаються усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ст. ст. 352, 353 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на потерпілого та свідка існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілого і свідка та дослідження їх судом.

Враховуючи обсяг висунутого обвинувачення, ступінь тяжкості та характер кримінальних правопорушень, те, що свідки у справі є знайомими обвинуваченого, перебували з ним у дружніх відносинах, а свідок ОСОБА_8 у стосунках, судом не допитані, суд доходить висновку, що ризик прийняття обвинуваченим спроб незаконного впливу на свідків, з метою переконання або змушення останніх надати покази у вигідному для них аспекті, є реальним.

Судом також враховано наявність обставин, які відповідно до вимог ст. 178 КПК України, повинні враховуватись при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, зокрема, вік та стан здоров`я обвинуваченого, їх репутацію, наявність та відсутність судимостей, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, наявність утриманців.

Враховуючи викладене, існування та вагомість доведених прокурором ризиків, передбачених пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, характеристику кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , який був затриманий в порядку п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України, суд доходить висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, та саме тільки такий запобіжний захід зможе запобігти цим ризикам.

За таких обставин суд доходить висновку про доцільність продовження строку дії застосованого щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів.

Щодо можливості запобігання наявним ризикам шляхом застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, то суд з урахуванням даних, які характеризують обвинуваченого, тяжкості злочинів, у вчиненні яких він обвинувачується, стану здоров`я, щодо якого на даний час у розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні дані про неможливість перебування останнього під вартою, вважає недостатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання наявним ризикам.

З огляду на сукупність наявних на даний час відомостей щодо особи обвинуваченого суд доходить висновку, що на даному етапі судового провадження жодний інший вид запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Крім того, згідно із сформованою практикою ЄСПЛ, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.

Визначення таких прав, як підкреслює ЄСПЛ, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства (справа «Летельє проти Франції»).

При цьому, відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 331, 369 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ст.ст. 28 ч. 2, 113 ч. 2, 15 ч. 3, 28 ч. 2, 113 ч. 2 КК України, строком на шістдесят днів, тобто по 05 жовтня 2025 року, включно, в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору негайно після її оголошення та направити начальнику Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для осіб, які перебувають під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їм копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1