Провадження № 1-кс/761/7761/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду скаргу ОСОБА_3 щодо невнесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

у с т а н о в и в:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Державного бюро розслідувань (далі - ДБР), щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР).

На обґрунтування скарги заявник зазначив, що він 25.02.2025 поштовим зв`язком звернувся до вказаного вище органу досудового розслідування з заявою від 25.02.2025 про вчинення суддею Львівського окружного адміністративного суду кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 382 КК України.

Заява органом досудового розслідування отримана 03.03.2025, однак на день звернення зі скаргою до слідчого судді відомості за заявою ОСОБА_3 до ЄРДР не внесені.

Вважаючи викладене бездіяльністю посадових осіб ДБР, заявник просив зобов`язати уповноважену особу вказаного органу досудового розслідування внести відповідні відомості до ЄРДР.

У судове засідання заявник не прибув, просив розгляд скарги здійснювати у його відсутність.

Враховуючи обмежені законом строки вирішення скарг зазначеної категорії, наявність документів, що дозволяють встановити необхідні обставини, слідчий суддя вважав за можливе провести розгляд скарги без участі заявника.

Представник ДБР до суду також не з`явився, що відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

У зв`язку з неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, у відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК фіксація за допомогою технічних засобів кримінального провадження у суді не здійснювалась.

Слідчий суддя, дослідивши скаргу, долучені документи, дійшов висновку про таке.

Як вбачається з долучених до скарги документів, гр. ОСОБА_3 звернувся до ДБР із заявою щодо вчинення суддею Львівського окружного адміністративного суду ОСОБА_4 під час розгляду справи № 380/18389/23 за позовом ОСОБА_3 , кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 382 КК України, оскільки не виконала рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 № 4-рп/2012.

Ініціатор скарги вважає, що ухвалюючи рішення від 14.08.2023 у справі № 380/18389/23, яким заява ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні залишена без руху, суддею ОСОБА_4 порушені конституційні права заявника.

Крім того, рішеннями від 31.08.2023 та 29.09.2023 у вказаній вище справі суддя ОСОБА_4 позбавила ОСОБА_3 доступу до правосуддя, чим також порушила конституційні права заявника.

Вищеописані дії судді Львівського окружного адміністративного суду ОСОБА_4 , як вважає заявник, свідчать про вчинення нею кримінального правопорушення за ст. 382 КК України.

Слідчий суддя бере до уваги, що згідно з ч.1 ст. 214 КПК слідчий невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви про вчинене кримінальне правопорушення зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Відповідно до п. 2 Розділу II Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань (затв. наказом Генерального прокурора України від 30.06.2020 № 298), відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

У той же час, якщо не було події кримінального правопорушення або у діях особи немає складу кримінального правопорушення, за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.

Таким чином, передбачений ст. 214 КПК обов`язок слідчого не є абсолютним, оскільки наведені вище положення Закону покладають на слідчого обов`язок внести до Реєстру відомості про вчинене кримінальне правопорушення, тобто передбачене Кримінальним кодексом України суспільно небезпечне винне діяння (або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Сукупність вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що до ЄРДР мають вноситися лише ті заяви чи повідомлення, що можуть об`єктивно свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

На переконання слідчого судді, не є виправданим здійснення досудового розслідування у тих випадках, коли безпосередньо з самої заяви не вбачається наявність хоча би загальних ознак кримінального правопорушення.

Як встановлено вище, заява ОСОБА_3 містила повідомлення про вчинення суддею Львівського окружного адміністративного суд ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке полягали у невиконанні останньою рішення Конституційного суду України від 22.02.2012 № 4-рп/2012 та порушенні права заявника щодо доступу до правосуддя.

У той же час, слідчий суддя бере до уваги, що аргументи, викладені заявником у заяві є формою незгоди з рішеннями судді Львівського окружного адміністративного суд ОСОБА_4 та спробою дискредитації ухвалених суддею рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що судовий розгляд має здійснюватися незалежним та безстороннім судом.

Згідно з п.п. 1, 2 Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29.11.1985 та 13.12.1985, незалежність судових органів гарантується державою та закріплюється у Конституції або законах країни. Усі державні та інші установи зобов`язані шанувати незалежність судових органів та дотримуватися її.

Незалежність і недоторканість суддів гарантується статтею 126 Конституції України, відповідно до ч. 4 якої суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.06.2020 № 7-р/2020 визначив, що суддю може бути притягнуто до кримінальної відповідальності лише у випадку, коли правопорушення вчинено умисно, має місце свавільне зловживання повноваженнями судді, що перешкоджає здійсненню правосуддя чи переслідує нелегітимні цілі (заподіяння шкоди іншим особам або суспільним інтересам тощо), прикриваючись виконанням вимог закону.

З викладеного витікає, що суддя під час розгляду справи та ухвалення рішення за наслідком її розгляду володіє «функційним імунітетом», тобто імунітетом від кримінального переслідування за діяння, вчинені під час виконання функційних обов`язків судді.

Слідчий суддя також бере до уваги, що ефективна реалізація права на судовий захист залежить, зокрема, від забезпечення гарантій незалежності суддів під час здійснення правосуддя.

Конституційний Суд України у Рішенні від 04.12.2018 № 11-р/2018 наголосив, що «закріплення на конституційному рівні положення, відповідно до якого правосуддя в Україні здійснюють виключно суди, та положення щодо незалежності суддів створює найважливішу гарантію додержання конституційних прав і свобод людини і громадянина» та «спрямоване на створення ефективного механізму виконання покладених на судову владу завдань, які полягають, насамперед, у захисті прав і свобод людини і громадянина, забезпеченні верховенства права та конституційного ладу в державі»

У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки від 17.11.2010 № CM/Rec (2010) 12 (далі - Рекомендація), з посиланням на статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що «метою забезпечення незалежності судової влади є гарантування кожній особі основоположного права на розгляд справи справедливим судом лише на законній підставі та без будь-якого стороннього впливу».

Згідно з п.68 Рекомендації тлумачення закону, оцінювання фактів або доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для кримінальної відповідальності.

Таким чином, передбачена КПК можливість здійснення впливу на суддю у зв`язку з прийняттям ним судового рішення через процедуру кримінального переслідування є зазіханням на гарантовану Конституцією України та міжнародними зобов`язанням України незалежність судді, що порушує зазначені акти міжнародного законодавства.

Слідчий суддя враховує, що стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання наведеного завдання і покликана, з одного боку, забезпечити рішуче оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого - виключити незаконне і необґрунтоване залучення громадян в орбіту кримінального процесу.

Якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені у ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.

Таким чином, оцінка слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення у ньому інформації саме про кримінальне правопорушення є обов`язковим етапом реалізації визначених Кримінальним кодексом України та Кримінальним процесуальним кодексом України завдань.

За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку про відсутність у заяві ОСОБА_3 достатніх об`єктивних даних, які б свідчили, що описані у ній події доводять ймовірність вчинення кримінального правопорушення, оскільки заявник фактично не згодний з ухваленими суддею Львівського окружного адміністративного суду ОСОБА_4 рішеннями за наслідками розгляду його позову до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

На підставі викладеного слідчий суддя вважає, що у цьому випадку органом досудового розслідування не допущено бездіяльності, тому підстави для задоволення скарги відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.126 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 7, 9, 480 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність службових осіб Державного бюро розслідувань щодо невнесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_3 від 25.02.2025 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена упродовж п`яти днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1