Справа № 930/827/25
Провадження №11-сс/801/301/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі учасників провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Немирівського районного суду Вінницької області від 07 квітня 2025 року про застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч.5ст.194 КПК України, до

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одруженого, раніше не судимого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Клопотання слідчого мотивовано тим, що 04.04.2025 близько 17:00 год водій автомобіля «Opel Zafira» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_8 , знаходячись за кермом вказаного автомобіля, перебуваючи на ґрунтовій дорозі по напрямку руху з с. Вороновиця Вінницького району Вінницької області до с. Марківка Вінницького району Вінницької області, під час спілкування із працівником поліції, ігноруючи його законні вимоги під час виконання останнім службових обов`язків, усвідомлюючи що перед його автомобілем стоїть інший працівник поліції у форменому одязі, умисно розпочав рух автомобілем вперед, здійснивши таким чином наїзд на інспектора сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 5 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_9 , який відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» є працівником правоохоронного органу, та спричинивши йому при цьому тілесні ушкодження у вигляді побоїв, під час виконання ним службових обов`язків.

Про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, ОСОБА_8 повідомлено 05.04.2025.

У кримінальному провадженні встановлено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від органів досудового розслідування або суду. Підставами вважати, що ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду є те, що після наїзду на працівника поліції, з місця події останній зник.

Ухвалою слідчого судді Немирівського районного суду Вінницької області від 07 квітня 2025 року - задоволено клопотання старшого слідчого СВ Відділу поліції №5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_10 , погоджене з прокурором Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_11 про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно ОСОБА_8 . Обрано щодо підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту заборонивши йому залишати житло цілодобово за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 2 місяці, тобто до 07.06.2025 включно. Відповідно до ст. 194 КПК України покладено на підозрюваного ОСОБА_8 наступні обов`язки:

- не залишати своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з свідками та потерпілими по даному кримінальному провадженню.

Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення послався на те, що наявними у провадженні доказами підтверджується обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України, а також на доведеність існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зазначених у клопотанні слідчого, та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу з огляду на особу підозрюваного ОСОБА_8 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ризик переховування підозрюваного ОСОБА_8 є надуманим та нічим не підтвердженим. Зазначає, що підозрюваний безпосередньо не затримувався на місці вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, а вільно та безперешкодно, без переслідування прибув додому, де й знаходився, оскільки вважав, що жодних тілесних ушкоджень працівнику поліції не спричинив.

Також слідчим суддею не враховано, що підозрюваний позитивно характеризується за місцем проживання, одружений, має дорослого сина.

Посилання слідчого судді на те, що ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований не в повній мірі відповідає дійсності, оскільки підозрюваний з урахуванням складного економічного стану в державі працює не офіційно, виконує певні, у тому числі й ремонтні роботи, таким чином, заробляючи не лише для себе та членів свої сім?ї, а й допомагаючи своїй матері.

Позиції учасників судового розгляду

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та підозрюваний ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити з підстав, наведених у ній.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника на підтримання вимог апеляційної скарги, пояснення підозрюваного, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд відповідно до вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення у якому підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ст. 181 КПК України запобіжний захід у вигляді домашнього арешту полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період часу. Домашній арешт може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Колегія суддів вважає, що зазначені вимоги слідчим суддею належно дотримані.

Згідно з матеріалами клопотання в провадженні СВ Відділу поліції №5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000104 від 04.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, повідомлено ОСОБА_8 05.04.2025.

Як убачається із апеляційної скарги, захисником не оскаржується обґрунтованість підозри ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, за яким йому висунуто підозру, а тому колегія суддів, керуючись вимогами ст. 404 КПК України, не наводить доводів на підтвердження тих обставин, які ніким не оспорені, та вважає висновки слідчого судді у цій частині правильними.

Що стосується встановлених слідчим суддею ризиків, то всупереч доводам захисника, такі обґрунтовано існують.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний, обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Апеляційний суд погоджується із висновками слідчого судді про існування ризику переховування ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та/або суду, з огляду на обставини та характер інкримінованого кримінального правопорушення.

Підставами вважати, що ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, на переконання колегії суддів, є те, що після наїзду на працівника поліції, з місця події останній зник. Крім того, при встановленні ризику переховування, колегія суддів зважає на початкову стадію кримінального провадження і ймовірність реалізації даного ризику в майбутньому для запобігання чому і застосовуються запобіжні заходи.

Тяжкість покарання, передбачена ч. 2 ст. 345 КК України, у виді позбавлення волі до п`яти років, що загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, хоч і не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

При цьому як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні військового стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб та обумовлює можливість підозрюваному переховуватись на тимчасово непідконтрольній українській владі території, що може значно ускладнити органам правопорядку вживати заходи реагування на таку поведінку підозрюваного та забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_8 не затримувався на місці вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, а вільно та безперешкодно, без переслідування прибув додому, де й знаходився, оскільки вважав, що жодних тілесних ушкоджень працівнику поліції не спричинив, не спростовують правильність висновку слідчого судді та є надуманими, оскільки з матіріалів провадження вбачається зворотнє.

У той же час вимоги апеляційної скарги захисника, який заперечує доведеність передбачених ст.177 КПК України ризиків та одночасно просить застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді особистого зобов`язання є суперечливими, оскільки за змістом ст.194 КПК України будь-який запобіжний захід може бути застосований лише за наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із наведених ризиків.

Посилання адвоката на те, що ОСОБА_8 вперше притягується до кримінальної відповідальності, має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, ураховані апеляційним судом, проте такі не свідчать про зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а відтак не можуть бути підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Зрештою зазначені захисником у апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків слідчого судді про доцільність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням відповідних обов`язків, який, на думку колегії суддів, є достатнім для досягнення завдань досудового розслідування.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Оскаржувана ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, а тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Немирівського районного суду Вінницької області від 07 квітня 2025 року залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4