Справа № 740/3226/25
Провадження № 1-кп/740/402/25
УХВАЛА

04 серпня 2025 року місто Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ніжині клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Ніжин, Чернігівської області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 (режимі відеоконференцзв`язку),

встановив:

на розгляді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР від 30.05.2025 за №0000098 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

01.08.2025 прокурор ОСОБА_6 подала до суду клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_5 , за змістом якого вбачається, що на думку прокурора ризики, які були підставою для обрання та продовження запобіжного заходу, продовжують існувати. Обвинувачена вчинила особливо тяжкий злочин, за який передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна, перебуваючи поза межами СІЗО вчинятиме спроби уникнути відповідальності, переховуватися, може чинити вплив на свідків та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Прокурор у судовому засіданні підтримала подане клопотання.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_7 зазначив, що наведені у клопотанні прокурора ризикі є мінімальними. Обвинувачена щиро розкаюється у вчиненому, під час досудового розслідування сприяла розкриттю злочину. Просив застосувати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Обвинувачена ОСОБА_5 зазначила, що не має наміру переховуватися від суду, активно сприяла розкриттю злочину, надала добровільно слідчому свій телефон, вказала паролі,не чинила опору. Просила визначити заставу.

Заслухавши позиції сторін, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 14.04.2025 обвинуваченій ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який у подальшому, ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м.Чернігова від 10.06.2025 продовжено до 09.08.2025.

Наразі у кримінальному провадженні стадія судового розгляду - дослідження доказів, допит свідків.

Відповідно до ч.1 ст.29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.

Частина 2 ст.29 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч.1 ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, слідчий, прокурор мають викласти обставини, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, а застосування більш мяких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам.

Згідно з практикою застосування Європейським судом з прав людини пункту 3 статті 5 Конвенції після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (п.60 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України»). Отже, обґрунтованість застосування запобіжних заходів, повязаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, зокрема домашнього арешту та тримання під вартою, має піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу, періодично обєктивним та неупередженим судом на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказані запобіжні заходи застосовуються, у тому числі при закінченні досудового розслідування, коли деякі ризики вже можуть зникнути.

Вирішуючи питання про необхідність продовження дії виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 суд приходить до висновку про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 4 ч.1 ст.177 КПК України, які виправдовують прийняття такого рішення.

Щодо ризику можливості переховування від суду, слід зазначити наступне.

Очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Зазначена обставина на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому суд, вирішуючи питання щодо продовженння дії запобіжного заходу, враховує тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_5 у сукупності з іншими обставинами.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 ЄСПЛ зазначено, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

У рішенні по справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.01.2001 ЄСПЛ, зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування», а тому ймовірна тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_5 , у разі визнання останньої винуватою за предявленим обвинуваченням, є суттєвим елементом, який підтверджує існування ризику переховування останньої від суду. Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч.1,2 ст.23, ст.224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст.95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Вищезазначене дає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу на свідків як зі сторони обвинуваченої, так і інших зацікавлених осіб.

Наведені прокурором ризики перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального провалпорушення, суд вважає формальними, не доведеними, а отже відсутніми.

Суд, вважає, що встановлені ризики є вагомими та не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання її під вартою.

Отже наявні два з визначених прокурорм ризики, та вони є дійсними та тривають, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу обвинуваченій на більш мякий.

Обраний відносно обвинуваченої запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки остання довела обставини, які виправдовують обмеження права обвинуваченої перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

При цьому суд зазначає, що в ході розгляду клопотання, суд не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 194, 196-199, 331, 376 КПК України, суд

постановив:

клопотання прокурора задовольнити.

Обвинуваченій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк тримання під вартою без визначенням розміру застави на 60 днів тобто до 02 жовтня 2025 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду в п`ятиденний строк з дня її оголошення (отримання обвинуваченою копії).

Подання апеляційної скарги на ухвалу зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3