ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2258/25 Справа № 205/1621/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Новокодацького районного суду міста Дніпра від 28 травня 2025 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк відповідно до ст. 82 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 28 травня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк в порядку ст. 82 КК України.

Обгрунтовуючи прийняте рішення, суд зазначив, що за тривалий період відбування покарання до засудженого було застосовано лише п`ять заохочень, які не мають системного характеру, а також три стягнення, що не вказує на виправлення останнього.

Зазначає, що засуджений просить змінити призначене покарання у виді довічного позбавлення волі не на 15-20 років, а на 1,5 6 років, що суперечить вимогам частин 1 та 5 статті 82 КК України, згідно яких покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання, строк якого обчислюється з дня заміни довічного позбавлення волі більш м`яким.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу Новокодацького районного суду міста Дніпра від 28 травня 2025 року скасувати, клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутого покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк задовольнити. Замінити засудженому ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі, призначене вироком Апеляційного суду Запорізької області від 15 травня 2003 року, на покарання у виді позбавлення волі на строк від 1,5 до 6 років.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що ухвала суду є незаконною у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що за час відбування покарання, який перевищує 24 роки, засуджений став на шлях виправлення, має наміри працевлаштуватися, порядок відбування не порушує, приймає активну участь у навчанні, підтримує зв`язок з рідними. До засудженого ОСОБА_8 було застосовано 5 заохочень, а три стягнення, які були на нього накладено 11.03.2004, 09.11.2010 та 08.06.2011, тобто понад чотирнадцять років тому, є погашеними.

Також, вказує, що засудженому ОСОБА_8 відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 4121/5 від 27.11.2020 встановлений низький ризик ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення.

Акцентує увагу на тому, що положення ст. 82 КК України є несправедливими та ставлять у нерівні умови тих осіб, засуджених до довічного позбавлення, що відбувають покарання на протязі строку, який істотно перевищує п`ятнадцять років, порівняно із тими, що відбули строк покарання, який неістотно перевищує п`ятнадцять років, оскільки вказаною нормою не передбачено компенсаційних механізмів залежно від тривалості фактично відбутого строку.

Заслухавши суддю-доповідача; засудженого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній підстав; вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, оскільки, на його думку, засуджений не довів свого виправлення; перевіривши надані матеріали та апеляційні доводи, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Так, ст. 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Відповідно до ст. 82 КК України покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінене на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

За загальним правилом, заміна покарання або невідбутої його частини більш м`яким покаранням можлива лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбуття визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання - виправлення засудженого.

Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.

Головною підставою заміни невідбутої частини покарання є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

На переконання колегії суддів, вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримано.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника щодо безпідставності відмови у застосуванні положень ст. 82 КК України, суд апеляційної інстанції вважає їх необгрунтованими з огляду на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на протязі всього строку відбування покарання до обвинуваченого було застосовано лише п`ять заохочень, три з яких - у період 2012-2013 років, інші 17.07.2020 року та 04.01.2022 року, тобто із тривалими перервами, та востаннє понад три роки тому. При цьому до ОСОБА_8 були неодноразово застосовані також і стягнення за порушення порядку відбування покарання. Таким чином, застосування до нього заохочень має несистемний, епізодичний характер, що не вказує на стабільність позитивних змін в його правосвідомості, а відтак не підтверджує із достатньою переконливістю його виправлення.

Крім того, 13.07.2016 року та 09.12.2022 року засудженому ОСОБА_8 було відмовлено, комісією установи, відповідно, у зміні умов тримання та у заміні невідбутої частини більш м`яким покаранням як особі, яка не стала на шлях виправлення.

Відомостей, які переконливо вказували б на те, що ОСОБА_8 дійсно став на шлях виправлення, а не лише стає на нього, колегія суддів не вбачає.

Відтак, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що матеріалами справи та доводами апелянта не підтверджується достатньою мірою, що засуджений ОСОБА_8 дійсно став на шлях виправлення, а отже не є доведеною і наявність підстав для застосування до нього положень ст. 82 КК України.

Доводами апеляційної скарги захисника правильність цих висновків не спростовується, оскільки вони не містять нових істотних для справи відомостей, а полягають у переоцінці тих відомостей, що були відомі суду першої інстанції та враховані при постановленні оскарженої ухвали, із наданням їм тенденційної упередженої оцінки на користь засудженого, яка очевидно не відповідає їх дійсному змісту.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути визнані істотними в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України або потягнути неповноту судового розгляду, не встановлено, а доводи апеляційної скарги захисника не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, у зв`язку з чим остання задоволенню не підлягає, а ухвала суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Новокодацького районного суду міста Дніпра від 28 травня 2025 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк відповідно до ст. 82 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4