Справа №592/3886/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - Фоменко
Номер провадження 11-кп/816/362/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА

Іменем України

09 квітня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 592/3886/22 за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_5 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.05.2024 щодо відмови у задоволенні клопотання про застосування пробаційного нагляду,

учасників судового провадження:

захисника адвоката ОСОБА_6

установила:

В поданій апеляційній скарзі засуджена ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити її клопотання, оскільки призначене покарання вона фактично відбуває в ДУ «Сумський слідчий ізолятор», тому розгляд її клопотання про застосування до неї пробаційного нагляду можливо здійснити Ковпаківським районним судом м. Суми.

15.04.2024 до Ковпаківського районного суду м. Суми надійшло клопотання засудженої ОСОБА_8 про застосування до неї пробаційного нагляду на підставі ЗУ «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» № 3342-ІХ від 23.08.2023.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.05.2024 засудженій було відмовлено в задоволенні вказаного клопотання. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що питання, яке порушує ОСОБА_8 не підсудне Ковпаківському районному суду м. Суми, оскільки ДУ «Сумський слідчий ізолятор» не є місцем відбування покарання, а покарання у виді пробаційного нагляду може бути замінено тим засудженим, що відбувають покарання у виді арешту, а не позбавлення волі, до якого засуджена ОСОБА_8 .

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи захисника ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженої задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Порядок кримінального провадження визначений законодавцем у ст. 1 КПК, згідно якої на території України цей порядок визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України, а завданнями кримінального провадження, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК). При цьому законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права; застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено; зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до КК та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 1, 4, 6 ст. 3 КК).

Відповідно до загальних засад кримінального провадження, викладених у ч. 1 ст. 7 КПК, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати, крім іншого, такій засаді судочинства як законність (п. 2 ч. 1 ст. 7 і ст. 9 КПК), згідно якої під час кримінального провадження суддя/суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства; закони та інші нормативно- правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати КПК; при здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить КПК.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 пп. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Високий Суд вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абз. 2 пп. 5.4 п. 5).

У справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (рішення від 23.09.1998, п. 54) ЄСПЛ наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія; вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», зумовлюють повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права».

Так, ОСОБА_8 була засуджена вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.03.2023 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК до покарання: за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК у виді арешту на строк три місяці; за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк один рік; за ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк один рік шість місяців; за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк п`ять років. На підставі ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням призначено до відбування засудженій остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 537 КПК встановлено, що під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати, серед іншого, питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК, до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 7-1, 13-1, 13-4, 14 ч. 1 ст. 537 цього Кодексу.

Засуджені до позбавлення волі особи відбувають покарання у колоніях (ст. 86 КВК), тому засудженій ОСОБА_8 компетентним органом місцем відбування покарання було визначено ДУ «Качанівська виправна колонія (№ 54)» Харківської області, але засуджена ОСОБА_8 , тимчасово перебуваючи в слідчому ізоляторі, самостійно звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми із клопотанням про приведення вироку відносно неї у відповідність ЗУ «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» № 3342-ІХ від 23.08.2023 та заміні призначеного їй покарання у виді позбавлення волі на пробаційний нагляд.

Розглянувши вказане клопотання та відмовивши у його задоволенні, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким має розглядатись виключно за місцем відбування засудженим покарання, що є цілком обґрунтованим та відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зокрема ч. 2 ст. 539 КПК, оскільки розгляд клопотання ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким не віднесено до територіальної юрисдикції Ковпаківського районного суду м. Суми, засуджена не відбуває покарання на території, що віднесена до юрисдикції Ковпаківського районного суду м. Суми, а лише тимчасово перебуває в ДУ «Сумський слідчий ізолятор», утримання в якому відбуванням покарання не є.

Іншого порядку вирішення цього питання кримінальним процесуальним законом не передбачено.

До того ж, встановивши, що засудженій ОСОБА_8 було призначено покарання у виді позбавлення волі, а не арешту, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про відсутність правових підстав для заміни засудженій покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді пробаційного нагляду.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 9 КПК щодо обов`язку суду неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є належним чином обґрунтованою та вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.05.2024 відносно ОСОБА_9 залишити без змін, а її апеляційну скаргу на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3