Провадження № 1-кс/947/5879/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2025 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Спеціалізованої екологічної прокуратури (на правах відділу) Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000184 від 03.10.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 249, ч. 2 ст. 209 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді із клопотанням в рамках кримінального провадження № 0000184 від 03.10.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 249, ч. 2 ст. 209 КК України про накладення арешту на транспортний засіб марки «PEUGEOT 5008», д.н.з. НОМЕР_1 з метою збереження речових доказів в рамках кримінального провадження та забезпечення можливого покарання у вигляді конфіскації майна.

Cтарший слідчий СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 подав до суду заяву, в якій зазначив, що клопотання підтримує, просить його задовольнити та розглянути у його відсутність.

Адвокат ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій просив у задоволенні клопотання відмовити та розглянути клопотання без його участі.

Власниця майна ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, хоча повідомлялася про дату час та місце розгляду клопотання належним чином.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України.

Дослідивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, приймаючи до уваги заяву слідчого та представника, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП в Одеській області на теперішній час обґрунтовано здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 0000184 від 03.10.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 249, ч. 2 ст. 209 КК України за фактом організації незаконного промислового вилову риби та раків на території Одеського району Одеської області на річках Дністер та Глубокий Турунчук.

Під час проведення досудового розслідування встановлено, що службові особи Управління державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Одеській області імовірно здійснюють патрулювання річок Дністер та Глубокий Турунчук на службовому катері, де здійснюють вилучення риби та раків у заборонений законом спосіб у особливо великих обсягах.

В ході проведення досудового розслідування, 28.03.2025 року був проведений санкціонований обшук у автомобілі марки «PEUGEOT 5008», д.н.з. НОМЕР_2 в ході якого виявлено та вилучено: автомобіль марки «PEUGEOT 5008», д.н.з. НОМЕР_2 .

29.03.2025 року слідчим, з дотриманням вимог ст. 110 КПК України, було прийнято рішення про визнання вилученого транспортного засобу речовим доказом у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що слідчим своєчасно було подано клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, проте за результатом розгляду такого клопотання слідчим суддею було винесено ухвалу про повернення клопотання прокурору для усунення недоліків, визначивши строк для їх усунення в 72 години.

Після чого, сторона обвинувачення, усунувши недоліки клопотання, своєчасно звертається до слідчого судді із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна.

Відповідно до чого слідчий суддя вважає поважними причини пропуску строку звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна.

Сам по собі факт порушення строку звернення до слідчого судді для вирішення питання про арешт не може бути підставою для відмови в арешті майна, яке відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні. Вказане обумовлюється тим, що порушення строку на звернення з клопотанням про арешт майна, яке має ознаки речового доказу, не позбавляє таке майно доказової сили в кримінальному провадженні, а тому потребує забезпечення його збереження, зокрема, шляхом накладення арешту.

Сплив процесуального строку виконання обов`язку вжити заходи до збереження речових доказів не припиняє необхідності виконати цей обов`язок стороною обвинувачення і не тягне за собою припинення повноважень службової особи на здійснення обов`язкової дії. (Аналогічна правова позиція щодо правових наслідків пропуску строку виконання обов`язку детально висвітлена в Постанові Верховного Суду від 08.04.2020 року у справі № 63/15845/2019).

Слідчим суддею встановлено, що 28.03.2025 року ОСОБА_7 було затримано органом досудового розслідування та повідомлено його про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч. 1 ст. 249 КК України, за кваліфікуючими ознаками: незаконне зайняття рибним добувним промислом, якщо воно заподіяло істотну шкоду;

-ч. 2 ст. 364 КК України, за кваліфікуючими ознаками: зловживанням службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе, використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно спричинило тяжкі наслідки;

-ч. 2 ст. 209 КК України, за кваліфікуючими ознаками: розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі вчинення правочину з таким майном, якщо ці діяння вчинені особою, яка знала, що таке майно прямо або повністю одержано злочинним шляхом, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Згідно інформаційної довідки ITC ІПНП встановлено, що автомобіль, марки «PEUGEOT 5008» з д.н.з. НОМЕР_2 , належить на праві власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до актового запису про шлюб № 42 від 05.02.2022 року встановлено, що ОСОБА_6 є дружиною підозрюваного ОСОБА_7 .

Так, з 05.02.2022 року по теперішній час підозрюваний ОСОБА_7 перебуває у шлюбі з ОСОБА_6 .

Відповідно до частини 1 та 3 статті 368 Цивільного кодексу України - спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями Сімейного кодексу України:

-майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України);

-об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина 1 статті 61 СК України);

-розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина 1 статті 68 СК України);

-дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина 1 статті 69 СК України);

-у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина 1 статті 70 СК України).

Враховуючи те, що право власності вказаний транспортний засіб станом на момент звернення до суду з відповідним клопотанням зареєстровано за дружиною підозрюваного - ОСОБА_6 та те, що це майно не є речами індивідуального користування та не виключене з цивільного обороту, а також те, що відомостей про поділ майна та розмір часток кожного з подружжя немає - автомобіль марки «PEUGEOT 5008» д.н.з. НОМЕР_2 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та до частки підозрюваного ОСОБА_7 може бути застосований захід забезпечення у вигляді накладення арешту на майно.

Слідчий суддя враховує, що санкція ч. 2 ст. 209 КК України передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, а тому приходить до висновку, що відносно транспортного засобу, який належить на праві спільної сумісної власностіпідозрюваному ОСОБА_7 , наявна необхідність в застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна з метою забезпечення можливого покарання у вигляді конфіскації майна.

Слідчий суддя прийшов до висновку, що арешт майна у даному випадку необхідний для забезпечення ефективності кримінального провадження, а таке втручання у право на власність є пропорційним, оскільки підлягає оскарженню, відповідно до норм процесуального законодавства щодо оскарження рішень слідчого судді та скасуванню у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 174 КПК України.

Враховуючи викладене, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 98, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Спеціалізованої екологічної прокуратури (на правах відділу) Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000184 від 03.10.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 249, ч. 2 ст. 209 КК України задовольнити.

Накласти арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування на транспортний засіб марки «PEUGEOT 5008», д.н.з. НОМЕР_2 .

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1