В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.07.2025 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Білоцерківського міськрайонного суду Київської області обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.05.2025 за № 0001216, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Біла Церква, Київської області, громадянин України, з базовою середньою освітою, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», неодружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186 КК України,

У С Т А Н О В И В:

1. До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001216, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.05.2025, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186 КК України.

1.1. У судовому засіданні прокурором подана на затвердження угода про визнання винуватості, укладена між прокурором Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

2. Формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, які передбачають кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується особа.

Близько 19 год 22 хв 15 травня 2025 року, перебуваючи у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (ФОП « ОСОБА_6 »), що за адресою: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи, що його дії мають відкритий характер, в умовах воєнного стану, взяв в руки бездротові навушники GrandХ GB-11B Black, вартістю 424 гривень 00 копійок, та з метою доведення до кінця свого протиправного умислу, направленого на заволодіння чужим майном, пройшов через розрахункові каси магазину, не розрахувавшись за вказаний товар, однак в цей час дії ОСОБА_4 були помічені продавцем магазину ОСОБА_7 , яка почала кричати ОСОБА_4 , щоб він зупинився, однак останній не реагуючи на вимогу ОСОБА_7 почав тікати з приміщення магазину.

Після цього, ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ФОП « ОСОБА_6 » майнової шкоди на суму 424 гривень 00 копійок.

Таким чином, за вказаних обставин ОСОБА_4 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України.

Окрім цього, 20 травня 2025 року, близько 17 год 30 хв, ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні магазину «AliExpres», де здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_8 , що за адресою: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, діючи умисно, повторно, з корисливого мотиву, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи, що його дії мають відкритий характер, в умовах воєнного стану, під приводом купівлі бездротової (blutooth) гарнітури, звернувся до продавця магазину ОСОБА_9 з проханням надати для перевірки перед купівлею бездротову (blutooth) гарнітуру марки «ANC/ENC Type-C», вартістю 696 гривень 67 копійки. У подальшому ОСОБА_9 , добросовісно помиляючись у намірах ОСОБА_4 , надав йому вищевказану гарнітуру. Після чого ОСОБА_4 , з метою доведення до кінця свого злочинну умислу, направленого на заволодіння бездротовою (blutooth) гарнітурою, під приводом перевірки в шумній обстановці, не реагуючи на вимогу ОСОБА_9 залишатись в приміщенні магазину та повернути гарнітуру, вибіг з приміщення магазину.

Після цього, ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_10 (ФОП ОСОБА_8 ) майнової шкоди на суму 696 гривень 67 копійки.

Таким чином, за вказаних обставин ОСОБА_4 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України.

3. Відомості про укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 угоду про визнання винуватості

Прокурор Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 14.07.2025 уклали угоду про визнання винуватості.

В угоді наведено формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію дій ОСОБА_4 із зазначенням статей Закону України про кримінальну відповідальність, що є тотожними до наведених в обвинувальному акті.

За змістом угоди ОСОБА_4 повністю та беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Сторони дійшли згоди про призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

4.Позиції учасників судового провадження

4.1.Прокурор у судовому засіданні зазначив про відповідність умов угоди про визнання винуватості вимогам законодавства і просив затвердити її. Підтвердив добровільність укладання угоди сторонами. Додав, що умови угоди відповідають інтересам суспільства і запиту суспільства на справедливість в частині забезпечення швидкого судового провадження з дотриманням прав обвинуваченого.

4.2. Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні підтвердив, що усвідомлює суть висунутого йому обвинувачення, беззаперечно визнає вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, не заперечує фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті і в угоді про визнання винуватості. Підтвердив, що укладання угоди про визнання винуватості носить добровільний характер, а виконання взятих на себе за угодою зобов`язань є реальним.

Зазначив, що обізнаний про вид та розмір покарання, яке йому буде призначено у випадку затвердження угоди, погоджується на нього, а також підтвердив, що усвідомлює правові наслідки призначення такого покарання.

Також обвинувачений підтвердив, що цілком розуміє наявність у нього права на повний судовий розгляд, у якому прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують; права мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; права допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення; права подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь.

Підтвердив розуміння наслідків укладення та затвердження угоди, визначених у статті 473 КПК України, а також наслідки її невиконання, передбачені статтею 476 КПК України.

Просив Суд затвердити угоду про визнання винуватості.

4.3.Захисник підтримав угоду про визнання винуватості, наголосив на добровільності її укладання.

4.4. Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_6 також не заперечували проти укладання угоди, про що подали до суду відповідні заяви.

5. Мотиви, з яких Суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам законодавства при ухваленні вироку, а також положення законодавства, якими він керувався.

При вирішенні питання про затвердження угоди суд має встановити, що укладена сторонами угода відповідає вимогам законодавства і відсутні підстави для відмови в її затвердженні.

Дослідивши зміст угод про визнання винуватості, заслухавши думки прокурора, обвинуваченого, його захисника, Суд дійшов таких висновків.

5.1.Щодо відповідності умов угоди вимогам КПК України та КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України).

Санкція ч. 4 ст. 186 КК України, інкримінованої ОСОБА_4 , передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Відповідно кримінальне правопорушення за ч. 4 ст. 186 КК України згідно з приписами ст. 12 КК України належить до тяжких злочинів.

За таких обставин в частині інкримінованого діяння укладення прокурором угоди про визнання винуватості з обвинуваченим ОСОБА_4 не суперечить вимогам ч. 2 ст. 469 КПК України та п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України щодо тяжкості кримінального правопорушення.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 52 КПК України передбачено, що у разі укладення угоди про визнання винуватості участь захисника є обов`язковою та забезпечується з моменту ініціювання укладення угоди. Судом встановлено, що угода між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 складена та підписана 14.07.2025 у присутності його захисника - адвоката ОСОБА_5 , про що свідчить підпис останньої на тексті угоди.

Вимоги до змісту угоди про визнання винуватості закріплені у ст. 472 КПК України. Суд встановив, що угода про визнання винуватості відповідає формальним і змістовним вимогам, оскільки містить усі необхідні реквізити та обставини. Вона містить формулювання обвинувачення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. Сформульоване в угодах обвинувачення відображає істотні фактичні обставини, які є тотожними викладу обставин в обвинувальному акті і підтверджені в судовому засіданні обвинуваченим.

Суд встановив, що правова кваліфікація діяння обвинуваченого є правильною, що з`ясовано та підтверджено у судовому засіданні. Кримінально-правова оцінка суспільно-небезпечних дій обвинуваченого, викладена в угоді, в цілому відповідає ознакам, встановленим у нормах кримінального закону.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив кожну із обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, та які викладені в угоді та обвинувальному акті. У присутності захисника визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні погодилися з кваліфікацією діянь, зазначеною в обвинувальному акті і угоді.

Абзацом 5 ч. 4 ст. 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Як вбачається зі змісту обвинувального акта, кримінальним правопорушенням, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 завдано майнової шкоди потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_6 . Водночас від потерпілих надійшли заяви від 10.07.2025 щодо надання згоди на укладання угоди про визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_4 .

Відтак невідповідності умов угоди вимогам КПК України та КК України Суд не встановив.

5.2.Щодо відповідності умов угоди інтересам суспільства.

Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовляє у затвердженні угоди у разі невідповідності її умов інтересам суспільства.

Під суспільним інтересом у кримінальному процесі розуміють певні вигоди для всього суспільства, без задоволення яких неможливо забезпечити його всебічний, стабільний та демократичний розвиток. Вони визнані державою, забезпечені правом, а їх задоволення є гарантією існування і розвитку суспільства вцілому. У кримінальному провадженні суспільний інтерес загалом виражений в його завданнях, визначених ст. 2 КПК України, та полягає у захисті особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. З урахуванням комплексності і неоднорідності завдань кримінального провадження, оцінюючи суспільний інтерес, Суд має встановити баланс між зацікавленістю обвинуваченого отримати м`якше покарання та запитом суспільства отримати від обвинуваченого щось на заміну такому пом`якшенню.

Затвердження угоди забезпечить притягнення обвинуваченого ОСОБА_4 до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення і його виправлення. Зазначене сприятиме формуванню у обвинуваченого і інших членів суспільства антикримінальної правосвідомості та усвідомлення невідворотності відповідальності за вчинені правопорушення.

Крім того, у випадку постановлення судом рішення на підставі угоди про визнання винуватості, умовами укладання якої є добровільність та беззастережне визнання особою своєї винуватості, необхідність у дослідженні доказів, в тому числі допиті свідків, відсутня. Адже обвинувачений не заперечує ні фактичних обставин кримінального правопорушення, ні їх юридичну оцінку. З юридичною оцінкою діянь також погоджується захисник, який є спеціаліст у галузі права.

Укладення і затвердження угоди при дотриманні встановлених законом умов має наслідком скорочення часу судового розгляду справи, економію державних ресурсів і особистих ресурсів учасників провадження, зменшення навантаження на прокуратуру, адвокатуру та суди, в яких вивільнюється час і ресурс на виконання своїх завдань і функцій.

З огляду на беззаперечне визнання обвинуваченим своєї винуватості вбачається недоцільним застосовування загального порядку кримінального провадження.

Водночас, характер та тяжкість інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_4 злочинів, його особи та ставлення до вчиненого, активне сприяння здійсненню досудового розслідування і судового розгляду, вказує на його бажання виправитись. Виправлення особи, що вчинила злочин, також відповідає суспільному інтересу, адже покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ч. 2 ст. 50 КК України).

Враховуючи вищевикладене, Суд дійшов висновку про відповідність угоди про визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_4 суспільному інтересу.

5.3.Щодо порушення умовами угоди прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 7 ст. 474 КПК України під час перевірки угоди на відповідність вимогам законодавства суд також перевіряє чи не порушують умови угоди права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб. Дослідивши зміст угоди про визнання винуватості, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, Суд встановив, що умови угоди не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб. Умови угоди не є невиправдано обтяжливими для жодної із сторін кримінального провадження.

Як зазначено в обвинувальному акті, кримінальним правопорушенням, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , шкода завдана потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_6 . Водночас самі потерпілі не заперечують проти укладання угоди.

За таких обставин умови угод не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб.

5.4.Щодо добровільності укладення угоди.

Відповідно до п. 4 ч. 7 ст. 474 КПК України при вирішенні питання про наявність підстав для затвердження угоди суд має переконатися, що укладення угоди є добровільним. Будь-який примус зі сторони обвинувачення або третіх осіб, спрямований на укладення угоди, або інші обставини, які викликають сумнів у добровільності угоди, зумовлює відмову у її затвердженні судом.

Обвинувачений ОСОБА_4 , а також його захисник у судовому засіданні підтвердили добровільність укладення угоди про визнання винуватості та спільну узгодженість усіх викладених у ній умов. Зазначили про відсутність зі сторони прокурора примусу, погроз, насильства, обіцянок чи впливу будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Жодних скарг на дії, рішення чи бездіяльність детективів та прокурорів під час досудового розслідування, а також «претензій» до захисників в процесі здійснення захисту, обвинувачений не подав.

Прокурор також вказала на спільну узгодженість усіх викладених в угодах умов, підтвердивши добровільність їх укладення зі сторони обвинувачення.

З огляду на зазначене, а також відсутність будь-яких обставин, які б свідчили про укладення угод сторонами під будь-яким впливом, Суд дійшов висновку, що її укладення носить добровільний характер та не суперечить бажанню та волі сторін.

5.5.Щодо можливості виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.

Пункт 5 ч. 4 ст. 474 КПК України зобов`язує Суд перевірити угоду на предмет можливості виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.

За змістом угоди обвинувачений ОСОБА_4 зобов`язався беззастережно визнати свою винуватість в обсязі висунутого обвинувачення під час судового провадження. У судовому засіданні обвинувачений підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, визнав свою винуватість та щиро розкаявся. Тим самим обвинувачений ОСОБА_4 виконав взяті на себе зобов`язання.

На підставі викладеного Суд дійшов висновку про можливість виконання взятих обвинуваченим на себе за угодою зобов`язань.

5.6.Щодо відповідності умов угоди вимогам закону в частині призначення покарання.

За приписами ст. 472 КПК України суттєвою умовою, яку має містити угода про визнання винуватості, є узгоджене сторонами угоди покарання, а також звільнення обвинуваченого від його відбування з випробуванням (у випадку досягнення такої домовленості). Відтак Суд має перевірити узгоджене між прокурором та обвинуваченими покарання на предмет відповідності вимогам закону, а також можливість звільнити обвинувачених від його відбування з випробуванням.

Частина 1 ст. 65 КК України передбачає, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Санкція ч. 4 ст. 186 КК України передбачає призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Сторони узгодили обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Частиною 5 ст. 65 КК України передбачено, що у випадку затвердження вироком угоди про визнання винуватості суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

При вирішенні питання про те, чи є узгоджене сторонами покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, Суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який:

- має постійне місце проживання;

- за медичною допомогою до лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не звертався;

- раніше притягувався до кримінальної відповідальності. Зокрема вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.02.2021 засуджений за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 100 годин громадських робіт. 29.06.2021 знятий з обліку Білоуерківського РВ № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області у зв`язку з відбуттям покарання. Відтак на підставі приписів п. 5 ч. 1 ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості.

Суд також враховує обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, та відсутність обставин, що обтяжують кримінальне покарання.

Суд дійшов висновку, що узгоджене сторонами покарання своїм видом та розміром відповідає характеру тяжкості вчинених діянь та особі обвинуваченого, а також загальним засадам призначення покарання, встановленим законом України про кримінальну відповідальність, і здатне забезпечити досягнення мети призначення покарання. Зокрема, угодою визначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

6.Висновки суду.

З урахуванням встановлених обставин Суд дійшов висновку, що угода про визнання винуватості, укладена між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 відповідає вимогам закону України про кримінальну відповідальність і кримінального процесуального законодавства. Суд не встановив підстав для відмови в затвердженні угоди, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України.

Тому Суд дійшов висновку про затвердження вказаної угоди про визнання винуватості шляхом ухвалення вироку та призначення обвинуваченому узгодженого угодою покарання.

7.Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку на підставі угоди.

7.1. Цивільний позов.

Цивільний позов у цьому кримінальному провадженні не заявлявся.

7.2.Процесуальні витрати.

Відповідно до вимог п. 13 ч. 1 ст. 368 та ч. 4 ст. 374 КПК України при ухваленні вироку суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Питання про відшкодування понесених процесуальних витрат сторона обвинувачення чи сторона захисту не піднімала.

7.3.Винагорода викривачу.

Підстави для виплати винагороди викривачу у цьому кримінальному провадженні відсутні.

7.4. Спеціальна конфіскація.

Підстави для застосування спеціальної конфіскації відсутні.

7.5.Заходи забезпечення кримінального провадження.

7.5.1.Запобіжні заходи.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 374 КПК України суд при ухваленні вироку серед іншого приймає рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.05.2025 у справі № 357/7718/24 до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 19.07.2025 з визначенням альтернативного запобіжного заходи застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 грн, яка не вносилась.

За таких обставин на момент ухвалення вироку щодо обвинуваченого ОСОБА_4 діє запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор просив залишити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти залишення щодо нього в силі такого запобіжного заходу.

Захисник у цьому питанні поклалась на розсуд суду.

Вирішуючи питання про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу, зважаючи на позицію учасників, суд враховує, що цим вироком останній визнається винуватим у вчиненні тяжкого злочину, за який йому визначено покарання у вигляді позбавлення волі. Усвідомлюючи невідворотність призначеного покарання, обвинувачений може вчиняти дії, пов`язані із уникненням кримінальної відповідальності, що зумовлює потребу у належному реагуванні. Відтак Суд вбачає за необхідне визначати обвинуваченому запобіжний захід до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою.

ОСОБА_4 був затриманий 21.05.2025. Відповідно до ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.05.2025 строк тримання під вартою обвинуваченому обчислювався з цієї дати.

У зв`язку з цим на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання, яке буде призначене ОСОБА_4 , слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення з розрахунку: одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі, починаючи з 21.05.2025 року (дня затримання) до набрання вироком законної сили.

7.5.2.Арешт майна.

Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема у випадку непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації щодо майна, на яке накладено арешт.

У цьому провадженні арешт на майно не накладався, а тому відсутні підстави для скасування арешту майна.

7.5.3.Щодо речових доказів і документів.

Згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Постановою слідчого від 21.05.2025 про залучення до матеріалів кримінального провадження матеріальних об`єктів та визнання їх речовими доказами у цьому кримінальному провадженні визнано речовим доказом коробку білого кольору від Bluetooth гарнітури, що належить ОСОБА_10 , яка зберігається у камері зберігання речових доказів Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області (квитанція № 782 від 21.05.2025).

Постановою слідчого від 21.05.2025 про визнання та приєднання до матеріалів справи документів у цьому кримінальному провадженні визнано документом та приєднано до матеріалів кримінального провадження відеозапис з назвою «IMG_7692» із приміщення магазину «Aliexpress» за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Незалежності (Леваневського), 53-Г, що на CD-R диску.

Постановою слідчого від 21.05.2025 про визнання та приєднання до матеріалів справи документів у цьому кримінальному провадженні визнано документом та приєднано до матеріалів кримінального провадження відеозапис з назвою «video_2025-05-21_13-01-06» із приміщення магазину «Aliexpress» за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Незалежності (Леваневського), 53-Г, що на DVD-R диску.

Постановою слідчого від 21.05.2025 про визнання та приєднання до матеріалів справи документів у цьому кримінальному провадженні визнано документами та приєднані до матеріалів кримінального провадження відеофайли з присвоєною назвою «167_КАМ2_main_2234_192248», «167_КАМ15_main_2100_192118», «бере навушники», «вибігає», «Заходить» та «проходить мімо каси», тип файлів «МР4» (.mp4), які містяться на DVD-R диску.

Враховуючи положення статті 100 КПК України та Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої Наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Служби Безпеки України, Верховного суду України, Державної судової адміністрації України, суд вирішує:

Речові докази, а саме коробку білого кольору від Bluetooth гарнітури, яка зберігається у камері зберігання речових доказів Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області (квитанція № 782 від 21.05.2025), повернути ОСОБА_10 .

Документи - відеозапис з назвою «IMG_7692» із приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою: АДРЕСА_2 , що на CD-R диску; відеозапис з назвою «video_2025-05-21_13-01-06» із приміщення магазину «Aliexpress» за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Незалежності (Леваневського), 53-Г, що на DVD-R диску; відеофайли з присвоєною назвою «167_КАМ2_main_2234_192248», «167_КАМ15_main_2100_192118», «бере навушники», «вибігає», «Заходить» та «проходить мімо каси», тип файлів «МР4» (.mp4), які містяться на DVD-R диску, зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Керуючись статтями 12, 49, 65-67, 69, 185 КК України, статтями 100, 373-376, 469-475, 615 КПК України, Суд

У Х В А Л И В:

1. Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 14.07.2025 року між прокурором Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0001216, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.05.2025.

1.1. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186 КК України.

1.2. Призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком 7 (сім) років.

1.3. До набрання вироком законної сили, продовжити застосовування відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою.

1.4. Строк відбування покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили.

1.5. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання, призначеного ОСОБА_4 , зарахувати строк його попереднього ув`язнення з розрахунку: одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі, починаючи з 21.05.2025 року (дня затримання) до надрання вироком законної сили.

2. Речові докази, а саме коробку білого кольору від Bluetooth гарнітури, яка зберігається у камері зберігання речових доказів Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області (квитанція № 782 від 21.05.2025), повернути ОСОБА_10 .

2.1. Документи - відеозапис з назвою «IMG_7692» із приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою: АДРЕСА_2 , що на CD-R диску; відеозапис з назвою «video_2025-05-21_13-01-06» із приміщення магазину «Aliexpress» за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Незалежності (Леваневського), 53-Г, що на DVD-R диску; відеофайли з присвоєною назвою «167_КАМ2_main_2234_192248», «167_КАМ15_main_2100_192118», «бере навушники», «вибігає», «Заходить» та «проходить мімо каси», тип файлів «МР4» (.mp4), які містяться на DVD-R диску, зберігати при матеріалах кримінального провадження.

3. Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, та обмежень, визначених у ч. 2 ст. 473 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області до Київського апеляційного суду. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

4. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

5. Роз`яснити учасникам провадження, що згідно зі ст. 476 КПК України у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення.

6. Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Суддя: ОСОБА_11