Номер справи 703/1159/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у залі суду у м. Сміла кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.12.2024 під №0001019

про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженець м. Сміла Смілянського району Черкаської області, військовослужбовець, водій роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , військове звання - солдат, який зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

у с т а н о в и в :

У провадженні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

В судовому засіданні прокурор звернувся з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки такий спливає 28.06.2025 та клопотання було підтримане потерпілим.

Клопотання обґрунтоване тим, що ризики, визначені під час обрання та продовження застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на даний час не зменшилися та продовжують існувати, відтак просить продовжити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави. Прокурор вказує на ризики, передбачені пунктами 1, 3 частини першої статті 177 КПК України, що полягають в тому, що обвинувачений, усвідомлюючи, наскільки суворим є покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винним за вчинення тяжкого злочину, може ухилятися від суду. В разі зміни обраного запобіжного заходу на більш м`який, що не пов`язаний із триманням під вартою, усвідомлюючи, що він обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, матиме реальну можливість ухилитися від суду. Обвинувачений притягувався до кримінальної відповідальності, має судимість, вчинив кримінальне правопорушення, пов`язане із ухиленням від військової служби, оскільки після лікування 20.09.2024 не повернувся в розташування військової частини НОМЕР_1 . ОСОБА_4 може здійснювати психічний або фізичний вплив на свідків, які наразі не допитані, з метою змусити їх відмовитися від дачі показань або надати виправдувальні для нього показання для уникнення кримінальної відповідальності. Вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, для запобігання встановленим ризикам, є очевидно недостатнім.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_5 , позицію якого підтримав обвинувачений ОСОБА_4 , просив змінити запобіжний захід на домашній арешт, що діятиме цілодобово. ОСОБА_4 не мав та на даний час не має наміру переховуватися від суду, протиправно впливати на свідків. Ризик вчинення таких дій на даний час суттєво знизився через стадію кримінального провадження, оскільки судом досліджено переважну частину матеріалів справи, допитано потерпілого, а на досудовому слідстві вжито заходів щодо допиту малолітнього свідка в порядку ст. 225 КПК України та даний доказ також досліджений судом. Обвинувачений своєю поведінкою сприяв досудовому розслідуванню, надавав потрібну інформацію та добровільно брав участь у слідчих діях, намагався відвернути суспільнонебезпечні наслідки кримінального правопорушення, а саме проводив реанімаційні заходи. Має постійне місце реєстрації та проживання в будинку матері, отже існують всі умови для застосування менш суворого запобіжного заходу. Обвинувачений ОСОБА_4 додатково вказав, що через добросовісну поведінку та дотримання умов запобіжного заходу, виконання суспільно корисної праці, має заохочення в установі попереднього ув`язнення.

Суд, врахувавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступного.

Ухвалою слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 09.12.2024 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який в подальшому продовжено, останнього разу ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30.04.2025 до 28.06.2025 включно.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Згідно зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Враховуючи практику ЄСПЛ та положення ч. 1 ст. 178 КПК України, при розгляді питання про доцільність продовження тримання особи під вартою, суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу, суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, вчиненого щодо малолітньої дитини, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, достовірно усвідомлюючи суворість можливого призначення йому покарання, може переховуватися від суду.

У розумінні прецедентної практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте відповідне обвинувачення, у сукупності з іншими обставинами, збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

З огляду на тяжкість пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення за ч. 2 ст. 121 КК України, небезпідставним є посилання сторони обвинувачення на існування ризику переховування його від суду та такий ризик в ході судового розгляду справи жодним чином не зменшився.

Разом з тим тяжкість можливого покарання не є єдиною підставою для висновку про існування у цьому провадженні ризику переховування обвинуваченого від суду.

Відповідний ризик посилюється також продовженням дії правового режиму воєнного стану та наявністю в обвинуваченого статусу військовослужбовця. Відтак, у разі звільнення з-під варти не виключено, що обвинувачений, з метою уникнути можливого призначення йому покарання в даній справі, зможе вчинити спроби повернутися на військову службу, використовуючи пільгові норми КК України та КПК України щодо можливості звільнення від кримінальної відповідальності осіб, які вперше вчинили кримінальні правопорушення, зокрема передбачені ст. 407, 408 КК України. Вказані спроби самі по собі не є протиправними та безумовно становлять суттєву суспільну користь, оскільки сприяють підвищенню обороноздатності України, однак повернення на військову службу суттєво перешкоджатиме судовому розгляду кримінального провадження, оскільки зробить особисту участь обвинуваченого в судових засіданнях фактично неможливою.

Судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_4 має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання в житлі матері, однак не має джерела прибутку, не одружений, в суду відсутні достеменні дані щодо надання ним утримання малолітнім дітям особи, з якою він перебуває у фактичних шлюбних відносинах, іншим особам. Вказана обставина викликає обґрунтований сумнів через те, що військовослужбовцям, котрі ухилилися від служби, військова служба зупиняється та вони знімаються з усіх видів забезпечення. Відсутність доходів у ОСОБА_4 додатково підтверджується показами допитаного в судовому засіданні свідка його матері ОСОБА_7 , яка показала, що син періодично працював із нею на сезонній роботі з переробки овочів та фруктів. Крім того, відсутні відомості про належність обвинуваченому будь-якого майна, що додатково вказує на недостатню міцність соціальних зв`язків у останнього.

Суддя вважає, що вказаних даних для висновку про наявність у обвинуваченого достатньо міцних соціальних зв`язків у місці його проживання, наявність зобов`язань із надання утримання близьким особам, очевидно недостатньо.

Назване вказує на високу ймовірність переховування обвинуваченого від суду та в сукупності з іншими обставинами кримінального провадження підтверджує наявність відповідного ризику.

Також судом враховується, що кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , вчинене за місцем його фактичного проживання, серед свідків у справі є особи, пов`язані з ним спільним побутом, зокрема мати загиблого ОСОБА_8 , неповнолітні особи, що вказує на те, що в разі звільнення обвинуваченого з-під варти, він щонайменше матиме змогу спілкуватися із вказаними особами, отже чинити на них прямий вплив, що може мати наслідком зміну або відмову останніх від дачі показань в суді. Вказаний ризик не може бути виключений у зв`язку із тим, що судом досліджено матеріали допиту неповнолітнього свідка, отримані в порядку ст. 225 КПК України.

Також судом приймається до уваги встановлена в ході судового розгляду інформація щодо неодноразового притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності та як наслідок наявність судимості.

Щодо аргументів обвинуваченого ОСОБА_4 про наявність заохочень, винесених в закладі попереднього ув`язнення, то такі не відображені в документах, якими володіє суд на час розгляду даного клопотання, тому не можуть бути прийняті до уваги.

Під час розгляду клопотання прокурора у судовому засіданні судом достовірно встановлено, що ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані при обранні та продовженні обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, фактично не зменшилися, не втратили свою актуальність та продовжують існувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 6 ст. 176 КПК України.

Виходячи з положень п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосовано, зокрема, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, є тяжким злочином.

Крім того, судом встановлено продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Розглянувши клопотання сторони обвинувачення та захисту, заслухавши позицію обвинуваченого ОСОБА_4 , суд дійшов висновку, що застосований щодо нього запобіжний захід у виді тримання під вартою залишається необхідним, повністю виключає можливості переховування його від суду, здійснення незаконного впливу на учасників кримінального провадження, ризики чого на даний час є реальними та дійсними.

Враховуючи, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, що пов`язаний із застосуванням насильства та потяг за собою смерть малолітньої дитини, у обвинуваченого відсутні міцні соціальні зв`язки, з метою уникнення незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, а перш за все - для виключення можливості ухилитися від суду, більш м`якого запобіжного заходу очевидно недостатньо.

У зв`язку із викладеним клопотання сторони обвинувачення слід задовольнити, що виключає задоволення клопотання зі сторони захисту про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого насильницького злочину, що спричинив загибель людини, суд не вбачає підстав для застосування до нього застави, що відповідає вимогам п. 1-2 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 314-316, 331, 336, 369-372, 284, 376 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів - до 23.08.2025 включно, без визначення розміру застави.

Роз`яснити, що учасники провадження не позбавлені права звернення до суду у встановленому законом порядку з клопотанням про зміну чи скасування запобіжного заходу впродовж дії запобіжного заходу, однак суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися судом.

Ухвала підлягає негайному виконанню, проте може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків на її оскарження, а в разі оскарження - після розгляду скарги апеляційним судом, якщо така не буде скасована.

Копії ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та захиснику негайно після її оголошення та направити до ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» для виконання.

Повний текст ухвали складений 30.06.2025.

Головуючий ОСОБА_1