Справа № 338/255/13-к
Провадження № 11-кп/4808/319/25
Категорія ст. 539 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

13 серпня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши в порядку письмового апеляційного провадження заяви суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про самовідвід, -

в с т а н о в и л а :

До початку апеляційного розгляду судді ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заявили про самовідвід, у зв`язку з наявністю підстав, передбачених ч. 1 ст. 76 КПК України, що виключають можливість їх участі в розгляді апеляційної скарги ОСОБА_6 на ухвалу Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2025 року.

Самовідвід обґрунтовують тим, що вони в складі колегії раніше переглядали ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 18 січня 2013 року, якою було накладено арешт на тимчасово вилучене майно під час проведення обшуків в гаражних приміщеннях, належних ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , та за адресою проживання ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 .

Разом з тим, в даному кримінальному провадженні 12 червня 2013 року Богородчанським районним судом ухвалено вирок, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ст.229 ч.1 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 5100 грн. з конфіскацією і знищенням продукції, яка маркована, як продукція торгівельної марки «STIHL» та «Лукойл».

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 травня 2014 року вирок Богородчанського районного суду від 12.06.2013 року змінено в частині цивільного позову. При касаційному перегляді ухвали апеляційного суду та вироку суду першої інстанції Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ 17.11.2015 року зазначені рішення залишено без змін.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, речові докази грошові кошти в сумі 6852 грн. та 100 Євро, вилучені в ОСОБА_6 , передані на зберігання ВФЗБО УМВС України в Івано-Франківські області з метою забезпечення цивільних позовів та залишено арештованими до набрання вироком законної сили.

Водночас, апеляційна скарга ОСОБА_6 за своїм змістом полягає у необхідності вирішення питання, яке стосується подальшої долі грошових коштів в сумі 6852 грн. та 100 Євро після набуття вироком законної сили, та яке повинно було бути розглянуто судом першої інстанції під час ухвалення вироку.

Згідно зі ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених ст.ст. 75-79 КПК України, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні, зокрема, за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Частиною 1 ст. 76 КПК України передбачено, що суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій, крім випадків перегляду ним в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, яка була постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах: «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Європейський суд з прав людини зазначає у рішеннях «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії», що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.

У п. 2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» (схвалені резолюцією Економічною та Соціальною радою ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23) зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Колегія суддів вважає, що зазначені в заявах суддів обставини дають підстави вважати, що розгляд даного провадження суддями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 може викликати у стороннього спостерігача сумніви в їх неупередженості.

З огляду на викладене, з метою забезпечення неупередженого та об`єктивного розгляду зазначеного провадження, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити заяви суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про самовідвід, матеріали кримінального провадження передати для здійснення повторного автоматизованого розподілу - заміни суддів у складі колегії, згідно із ч. 3 ст. 82 КПК України.

Керуючись ст.ст. 376,75,76,80,81 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Заяви суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про самовідвід задовольнити.

Матеріали провадження направити на повторний автоматизований розподіл.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5