ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/385/25 Справа № 227/3023/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16 липня 2024 року у кримінальному провадженні №0000405 від 28.09.2023 року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Енем Октябрського району Краснодарського краю, громадянина України, з вищою освітою, працюючого на ДП «ВК «Краснолиманська», не одруженого, на утриманні малолітніх дітей та непрацездатних осіб не маючого, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуваючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16 липня 2024 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Визначено початок строку відбуття покарання за цим вироком ОСОБА_8 обчислювати з моменту його фактичного затримання.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_8 не обирався.

Судом 1-ї інстанції встановлено, що на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, дія якого неодноразово продовжувалась. В зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», на території України оголошена та проводиться загальна мобілізація. Згідно ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Відповідно до ч. 1 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизні, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Частиною 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, зокрема, що військовозобов`язані це особи, які перебувають у запасі для комплектування ЗСУ та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави. Згідно вимог ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резервi, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів (військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), проходження медичного огляду, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних, проходити медичний огляд, проходити військову службу і виконувати військовий обов`язок у запас, виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством. Згідно статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до ТЦК та СП для постановки на військовий облік та визначення призначення на воєнний час; громадяни (крім тих, які проходять службу у військовому резерві) зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти ТЦК та СП у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках або розпорядженнях начальників ТЦК та СП, де вони перебувають на військовому обліку, громадяни, які перебувають у запасі, завчасно приписуються до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу. Згідно ч. 1 ст. 42 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, винні у порушенні правил військового обліку громадян України, приписки до призовних дільниць, призову на строкову військову службу, проходження служби у військовому резерві, проходження зборів, мобілізаційної підготовки тa мобілізаційної готовності, прибуття за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а також у вчиненні інших порушень законодавства про військовий обов`язок і військову службу, несуть відповідальність згiдно із законом.

Встановлено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 06.11.2000 року рішенням призовної комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 був визнаний придатним до військової служби та по досягненню 25 років зарахований в запас з передачею на військовий облік військовозобов`язаних. 22.08.2023 року з метою визначення призначення на особливий період військовозобов`язаний солдат запасу ОСОБА_9 був направлений на проходження військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно довідки якої від 07.09.2023 у відповідності до Наказу МО України № 402 від 2008 року був визнаний придатним до військової служби у воєнний час і станом на 07.09.2023 року не перебував на спеціальному обліку, як заброньований на час мобілізації, та не мав права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації згідно ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 07.09.2023 року приблизно о 10-15 год. в службовому кабінеті № 10 ІНФОРМАЦІЯ_4 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_9 відмовився від отримання повістки про явку на 13.09.2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 для відправки на мобілізацію і подальшого проходження військової служби у Збройних Силах України. В подальшому ОСОБА_9 не прибув у вказаний у повістці час до місця призову за мобілізацією, а саме о 08-00 год. 13.09.2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_2 , ухилившись від призову на військову службу за мобілізацією. Таким чином, військовозобов`язаний ОСОБА_9 , будучи придатним до військової служби та не маючи права на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією, передбаченого ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», діючи умисно з метою ухилення від призову за мобілізацією на особливий період, без поважних причин, маючи можливість прибути до ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порушення вимог ст.65 Конституції України, ст. 1, 10, 42 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022, «Про загальну мобілізацію» не прибув в указаний час до місця призову, вчинивши, таким чином, ухилення від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ст.336 КК України.

Доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з вироком суду 1-ї інстанції, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , в якій просить вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16 липня 2024 року відносно ОСОБА_8 скасувати. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випровуванням на іспитовий строк 1 (один) рік та покласти обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що оскаржений вирок є необґрунтованим, ухваленим з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, а також невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Звертає увагу, що суб`єктивна сторона інкримінованого ОСОБА_8 злочину, передбаченого ст. 336 КК України, характеризується прямим умислом.

Зазначає, що існує певна процедура оповіщення призовників та резервістів під час мобілізації, яку працівники ІНФОРМАЦІЯ_4 порядку ведення обліку затвердженого постановою КМУ №1487 від 30.12.2022 року, порушили. Зауважує, що судом не взято до уваги, що ОСОБА_8 22.08.2023 року з`явився самостійно до ТЦК та СП з метою внесення змін до військово-облікової спеціальності з необхідністю подальшого працевлаштування, а не для проходження ВЛК, як в судовому засіданні зазначали деякі свідки з боку сторони обвинувачення.

Звертає увагу, що 22 серпня 2023 року під час відвідування ОСОБА_8 ТЦК та СП, працівникам останнього нічого не заважало видати ОСОБА_8 повістку як передбачено Порядком для явки на інший день з метою проходження ВЛК, однак цього зроблено не було.

Наполягає, що висновки суду, що всі допитані свідки дали аналогічні показання, не відповідають дійсності. Так, стороною захисту усім свідкам були задані питання щодо мети явки ОСОБА_8 до ТЦК та СП, на що допитані свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 пояснили, що ОСОБА_8 прийшов з метою зміни військово-облікової спеціальності для подальшого працевлаштування на підприємство вугільної промисловості та отримання бронювання від мобілізації. Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 пояснили, що їм не була відома мета явки ОСОБА_8 до ТЦК та СП. Проте, судом не було про це зазначено в оскарженому рішенні.

Наполягає, що стороною обвинувачення не доведено наявності в діях ОСОБА_8 прямого умислу спрямованого на ухилення від мобілізації, оскільки останній з`явився до ТЦК та СП самостійно із іншою метою, повісток про явку для оновлення даних та проходження ВЛК він не отримував, а тому прямого умислу на ухилення від мобілізації в нього не було.

Вважає, що в матеріалах справи відсутні докази отримання ОСОБА_8 повісток та розпоряджень щодо прибуття до ТЦК та СП для звірки облікових даних або проходження ВЛК.

Зауважує, що судом не взято до уваги, що ОСОБА_8 в судовому засіданні визнав свою вину, проте суд не врахував цей факт та вказав на відсутність пом`якшуючих обставин.

Зазначає, що судом не було в повній мірі враховано особу обвинуваченого при визначенні покарання, а саме що ОСОБА_8 має вищу освіту, працює на ДП «ВК Краснолиманська», на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, хворіє на тяжке захворювання гепатит С, має відстрочку від мобілізації строком з 20.02.2024 року до 20.08.2024 року. Не був прийнятий судом до уваги навіть висновок центру пробації, в якому зазначено, що ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства є середніми, та що останній може відбувати покарання без позбавлення волі.

Вважає, що суд хоча і послався на ст. 65 КК України, проти фактично не врахував ступінь тяжкості скоєного правопорушення, особу обвинуваченого та інші обставини, не навів жодного обґрунтування своїх висновків про те, що виправленню ОСОБА_8 не буде сприяти покарання не пов`язане з його реальним відбуванням. Тому судом допущено невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_14 подав письмове заперечення на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , в якому просить вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16.07.2024 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Позиції сторін в суді :

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу захисника обвинуваченого та просили в порядку ст.75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання с випробуванням та накладенням на нього обов`язків, передбачених ст.75 КК України.

Прокурор в судовому засіданні просив апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення, вирок суду 1-ї інстанції без змін як законний та обґрунтований.

Висновки суду:

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає наступне:

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу , та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, суд 1-ї інстанції, ретельно перевіривши зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_8 було пред`явлено обвинувачення за ст. 336 КК України, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку. При цьому констатував, що за встановлених фактичних обставин провадження дії ОСОБА_8 охоплюються складом кримінального правопорушення, визначеного ст. 336 КК України. З позицією суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань допитаних в судовому засіданні як самого обвинуваченого ОСОБА_8 , який хоча свою вину у вчиненому злочині визнав частково, пояснив, що він дійсно відмовився від отримання повістки, яку йому намагалися вручити 07.09.2023 року в військоматі в м.Добропілля та не з`явився 13.09.2023 року до військомату для відправки для проходження військової служби за мобілізацією, з причини того, що у встановленому законом порядку його до військомату ніхто не викликав, він прийшов туди самостійно, так як потрібно було заповнити обхідний лист під час працевлаштування на роботу. Коли він прийшов 22.08.2023 року в військоматі йому повідомили, що йому потрібно пройти військово-лікарську комісію, оскільки він п?ять років тому оновлював свої дані, що він і зробив. Рішенням ВЛК його визнано придатним до проходження військової служби, але він з цим не згоден, оскільки хворіє на тяжке хронічне інфекційне захворювання- гепатит С. Рішення ВЛК та рішення про його призов за мобілізацією він в адміністративному порядку не оспорював. Він повідомляв в військоматі, що йому мали оформити бронь на підприємстві, на яке він працевлаштовувався, але станом на 07.09.2023 року та 13.09.2023 року у нього дійсно не було броні від мобілізації. Станом на сьогоднішній день він працює в шахті в підземних умовах і має бронь від призову для проходження військової служби за мобілізацією, і копію цього рішення надав до суду. Обвинувачений просив суд суворо його не карати, та з врахуванням його стану здоров?я, роботи в шахті, наявності броні від призову призначити йому покарання не пов?язане з реальним відбуття покарання на підставі ст.75 КК України.

Ці обставини не заперечуються в апеляційній скарзі стороною захисту та були підтверджені показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , які узгоджуються між собою та доповнюють один одного про те, що ОСОБА_8 , коли він прийшов до ІНФОРМАЦІЯ_3 для оновлення даних, де було видано направлення на ВЛК, рішенням якої ОСОБА_8 було визнано придатним до проходження військової служби, не зважаючи на наявність у нього гепатиту С, згідно діючої інструкції МОУ (ст. 4-в).

Доводи сторони захисту, що судом у показаннях свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не було вказано, що їм не відома причина явки ОСОБА_8 до РТЦК та СП, колегія суддів не вважає істотним порушенням, оскільки причини з яких ОСОБА_8 з`явився до РТЦК та СП 07.09.2023 року стороною обвинувачення не заперечуються. Разом з тим, ОСОБА_8 інкримінується, що 07.09.2023 року приблизно о 10-15 год. в службовому кабінеті № 10 ІНФОРМАЦІЯ_4 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_9 відмовився від отримання повістки про явку на 13.09.2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 для відправки на мобілізацію і подальшого проходження військової служби у Збройних Силах України. В подальшому ОСОБА_9 не прибув у вказаний у повістці час до місця призову за мобілізацією, а саме о 08-00 год. 13.09.2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_2 , ухилившись від призову на військову службу за мобілізацією.

Перевіривши доводи сторони захисту щодо порушення Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 самостійно, тобто без виклику, з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 з метою внесення змін до військової облікової спеціальності. 22 серпня 2023 року ОСОБА_8 отримав направлення на медичний огляд комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 від 07.09.2023 року (а.с. 93). Згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_4 від 07.09.2023 року ОСОБА_8 визнано придатним до військової служби у воєнний час (а.с. 94-95). Після проходження медичного огляду ОСОБА_8 роз`яснено норми законодавства, а саме: Указ Президента України «Про загальну мобілізацію», ст. 17 Конституції України, ст.336 КК України, Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» (а.с. 87, 90). Будучи ознайомленим з наслідками ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, 07.09.2023 року ОСОБА_8 відмовився від отримання повістки для відправки на проходження військової служби у Збройних Силах України (а.с. 89, 96, 101). В подальшому ОСОБА_8 не прибув у вказаний у повістці час 13.09.2023 року, до місця призову за мобілізацією до ІНФОРМАЦІЯ_4 , таким чином ухилившись від призову на військову службу за мобілізацією.

З урахуванням наведеного під час апеляційного розгляду не було встановлено порушень Порядку призову ОСОБА_8 на військову службу за мобілізацією.

Судом досліджувалися докази сторони захисту, а саме копія витягу з наказу Мінекономіки про бронювання військовозобов`язаного ОСОБА_8 , що працює на ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» майстром гірничим підземної дільниці, якому відповідно до наказу Мінекономіки № 4683 від 20.02.2024 року надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації строком до 20.08.2024 року. Як вбачається з наданого стороною захисту доказу право на відстрочку від призову виникло у ОСОБА_8 лише 20.02.2024 року, в той час коли ухилення від призову від проходження військової служби за мобілізацією на час особливого періоду вчинене 13.09.2023 року, і на той час ОСОБА_8 права на таку відстрочку не мав.

На те, що дії обвинуваченого мали прямий умисел вказує характер цих дій, їх послідовність, а саме відмова ОСОБА_8 від отримання повістки про явку для відправки на мобілізацію на 13.09.2023 року, не прибуття обвинуваченого у вказаній у повістці час до місця призову за мобілізацією, при відсутності права на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією, передбаченого ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до встановлених фактичних даних суд 1-ї інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ст. 336 КК України.

Покарання ОСОБА_8 обрано в межах санкції ст.336 КК України.

В той же час колегія суддів звертає увагу і на наступне:

За приписами ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про обрання обвинуваченому ОСОБА_8 покарання суд 1-ї інстанції зазначив, що виправлення та перевиховання останнього є неможливим без його ізоляції від суспільства, та вважає необхідним призначити покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки, враховуючи суспільну небезпеку вчиненого злочину та факт введення на території України воєнного стану, дана категорія кримінальних правопорушень викликає значний суспільний резонанс, а тому застосування інституту звільнення від відбування покарання не сприятиме його меті - виправленню та запобіганню вчинених нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Проте, цей висновок суду 1-ї інстанції колегія суддів вважає таким, що не відповідає матеріалам справи, суперечить принципу індивідуалізації застосування кримінального покарання до винної особи, основною метою якого є виправлення обвинуваченого.

ОСОБА_8 частково визнаючи вину, фактично визнав обставини того, що він ухилився від мобілізації, проте зазначив, що такі його дії були викликані як на його думку порушення порядку призову по мобілізації і вирішенням на той час питання про його бронювання від призову, як працівника підприємства вугільної промисловості. С того часу він сумлінно працює на вугільних підприємствах, не порушував закони, виконував процесуальні обов`язки. Зазначив, що сумлінною працею на вугільному підприємстві він доведе своє виправлення.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 на момент вчинення кримінального правопорушення працював на підприємству вугільної промисловості ДП « ВК «Краснолиманська». На момент вчинення злочину 13.09.2023 року дійсно не мав бронювання від призиву на військову службу.

Проте, згідно наказу Мінекономіки № 4683 від 20.02.2024 року йому надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації строком з 20.02.2024 року до 20.08.2024 року.

Згідно наданим матеріалам, ОСОБА_8 з 04.12.2024 р. працює на ТДВ Шахта Білозерська на посаді майстра гірничої дільниці вентиляції і техніки безпеки №1. І як працівник цього підприємства за даними системи Дія за заявкою №2916 ОСОБА_8 заброньований від мобілізації до 10.12.2025 р.

Тобто, обвинувачений працював і працює на підприємстві вугільно-промислового комплексу паливно-енергитичного сектору, який віднесено Постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2020 р. №1109 в редакції постанови №48 від 16.01.2024 до переліку підприємств сектору критичної інфраструктури.

А факт того, що йому як робітнику таких підприємств, надається бронювання від мобілізації свідчить про значимість роботи, яку він виконує саме на цих підприємствах під час дії воєнного стану в України.

Вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення віднесено законом до категорії нетяжких злочинів.

Згідно досудової доповіді заступника начальника Відділу № 15 Філії ДУ « Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонських областях ОСОБА_16 ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства ОСОБА_8 є середніми

Обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

ОСОБА_8 має постійне місце роботи та проживання. За місцем проживання та роботи характеризується позитивно.

З моменту вчинення кримінального правопорушення протягом одного року та 8 місяців обвинувачений не вчинив будь-яких правопорушень, сумлінно виконував процесуальні обов`язки. Запобіжний захід до нього не застосовувався. Питання про його мобілізацію відповідним ТЦК та СП за цей період не висувалось.

Вказані обставини вчинення правопорушення, посткримінальної поведінки, сумлінне ставлення обвинуваченого до роботи на вугільному підприємстві, виконання ним процесуальних обов`язків, на думку колегії суддів із достатньою повнотою свідчать про те, що виправлення ОСОБА_8 можливе без відбування призначеного судом 1-ї інстанції покарання при умові нагляду за його поведінкою.

Посилання суду 1-ї інстанції на позицію Верховного Суду по провадженню за обвинуваченням за тією же нормою закону про кримінальну відповідальність (постанова ухвали колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 5 лютого 2024 року по справі №625/67/23) колегія суддів вважає не в повній мірі доречним, оскільки фактичні обставини, що характеризують особу обвинуваченого, та його поведінку значно різняться с обставинами, які були розглянуті у зазначеній постанові касаційного суду.

Відповідно до ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд 1-ї інстанції необґрунтовано не застосував закон про кримінальну відповідальність, а саме правила ст.75 КК України, шо є відповідно до ст.ст.408, 409, 413 КПК України підставою до зміни оскарженого вироку.

Звільняючи в порядку ст.75 КК України ОСОБА_8 від відбування покарання, колегія суддів вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Керуючись ст.ст. 404-419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , задовольнити.

Вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16 липня 2024 року, яким ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, та засуджено до 3 (трьох) років позбавлення волі, змінити.

В порядку ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнити від відбування призначеного судом покарання, якщо він протягом іспитового строку в 3 (три) роки не вчинить нове кримінальне правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

В силу п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Повний текст ухвали буде оголошено о 16 год 27 травня 2025 року.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4