Справа № 686/3608/25
Провадження № 1-кп/686/787/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000204 від 18.01.2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Радошівка, Ізяславського району Хмельницької області, українки, громадянки України, із вищою освітою, одруженої, маюєї на утриманні двох малолітній дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за місцем проживання та жительки АДРЕСА_1 , раніше судимої,

31.10.2023 року Хмельницьким міськрайонним судом за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 17 000 грн., ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 06.08.2024 року покарання у виді штрафу замінено покаранням у виді 240 годин громадських робіт,

05.12.2024 Хмельницьким міськрайонний судом Хмельницької області за ч. 4 ст.185, ч.2 ст. 389 КК України до покарання у виді 1(одного) року позбавлення волі. На підставі ст. 71,72 КК України за сукупністю вироків до призначеного основного покарання за вироком Хмельницького міськрайонного суду від 31.10.2023 заміненого ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 06.08.2024 покаранням у виді 240 годин громадських робіт та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 30 днів.

установив:

ОСОБА_4 , маючи не зняту та непогашену судимість на шлях виправлення не стала та під час воєнного стану вчинила новий корисливий злочин.

09 січня 2025 року близько 18 год. 55 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні торгівельного залу гіпермаркету ТОВ «Епіцентр К», що знаходиться по вул. Зарічанській, 11/4 у місті Хмельницькому Хмельницької області, помітила на стелажі із продажу електротоварів електробритву марки «Philips» моделі «X5006/00» серії (5000Х), після чого прийняла рішення про вчинення крадіжки чужого майна, з метою власного збагачення.

Тоді ж, ОСОБА_4 реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, пересвідчившись, що за її протиправними діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого незаконного збагачення, розуміючи та усвідомлюючи, що в країні діє воєнний стан, який введений на території України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та в подальшому продовжений іншими Указами Президента України, востаннє Указом Президента України № 740/2024 від 28.10.2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 4024-1X від 29.10.2024«Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строком на 90 діб, перебуваючи в приміщенні торгівельної зали ТОВ «Епіцентр К», умисно, таємно із стелажів з продажу товарів викрала одну електробритву марки «Philips» моделі «X5006/00» серії (5000Х), вартістю 3527 грн. 00 коп., після чого, заховавши викрадене у належний їй ранець, пройшла повз розрахункові каси, та не розрахувавшись за товар, покинула місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Указаними умисними протиправними діями ОСОБА_4 спричинила ТОВ «Епіцентр К» майнову шкоду на суму 3527грн. 00 коп.

За таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 підлягає кримінальній відповідальності за ч. 4 ст. 185 КК України.

Допитана у судовому засіданні ОСОБА_4 , не оспорюючи жодних фактичних обставин кримінального правопорушення, розміру шкоди свою вину визнала повністю та повідомила суду, що вона 09 січня 2025 року близько 18 год. 55 хв. перебуваючи в приміщенні торгівельного залу гіпермаркету ТОВ «Епіцентр К», що знаходиться по вул. Зарічанській, 11/4 у місті Хмельницький Хмельницької області, куди прямувала з метою купівлі дитячого харчування, проте потрібного їй не знайшла, помітила на стелажі із продажу електротоварів електробритву марки «Philips» моделі «X5006/00» серії (5000Х) та вирішила її викрасти і у подальшому здала у ломбард. У вчиненні щиро розкаюється.

Також обвинувачена ОСОБА_4 не заперечила розмір процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

З`ясувавши позицію учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів стосовно фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюють ся, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає доведеним пред`явлене обвинуваченій обвинувачення та дії ОСОБА_4 кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в умовах воєнного стану.

Кримінальне провадження розглянуте згідно з вимогами ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Обвинувачена на момент вчинення інкримінованих їй кримінальних правопорушень досягла віку, з якого настає кримінальна відповідальність, будь-яким психічним захворюванням чи тимчасовим розладом психічної діяльності на той час не страждав, не страждає на такі і в теперішній час. Тому суд визнає її осудною.

При призначенні покарання суд згідно із ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують йому покарання.

Згідно з положеннями статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Як випливає із законодавчих приписів, значення заходу примусу для досягнення його мети визначається не лише його суворістю, а й справедливістю.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 15 січня 2024 року у справі №722/594/22 вказала: виправлення як мета покарання - це той наслідок, якого прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу.

Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

З моральної точки зору, виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Згідно із ч. 2 ст.50, ч. 2 ст. 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченій у є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченій, суд не встановив.

При призначенні ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке є тяжким корисливим злочином, особу обвинуваченої, яка раніше судима за вчинення, у тому числі аналогічного кримінального правопорушення проти власності, заміжня, є особою працездатного віку, має на утриманні двох малолітніх дітей, на обліку у лікаря психіатра, нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно.

Суд ураховує, те, що індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, яка вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Відповідно до позиції Верховного суду, викладеної у справі № 629/2739/18 від 03.02.2021, згідно з якою частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Аналізуючи обставини кримінального правопорушення, відомості про особу ОСОБА_4 , наявність однієї встановленої судом обставини,яка пом`якшує обвинуваченій покарання, суд зазначає, що ОСОБА_4 після ухвалення відносно неї обвинувального вироку 05 грудня 2024 Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області, за яким її засуджено до покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально, легковажно поставилася до кримінально-правового примусу та можливих наслідків подальшої будь-якої протиправної, у тому числі кримінально караної діяльності та менш ніж через місяць після ухвалення відносно неї вироку повторно вчинила корисливе кримінальне правопорушення, яке належить до категорії тяжких та заходів для відшкодування шкоди потерпілій юридичній особі не вживала, незважаючи на те, що відносно неї до набрання законної сили попереднім вироком запобіжний захід не застосовувався.

Представник потерпілої юридичної особи своїм правом на пред`явлення цивільного позову у кримінальному провадженні не скористався.

Проте, ця обставина у зв`язку із викладеним, не є такою, яка істотно зменшує суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення та не слугує підставою для призначення ОСОБА_4 більш м`якого покарання, про що заявив захисник.

З урахуванням наведеного, враховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченої , підстав для застосування положень ст. 69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_4 , немає.

Суд зазначає, що звільнення від відбування покарання з випробуванням (ст. 75 КК) може застосовуватися у випадках, коли у матеріалах кримінального провадження є дані, які є свідченням того, що зниження суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та самого засудженого зумовлює можливість його виправлення без ізоляції від суспільства.

Таких обставин, які б давали суду можливість прийти до висновку про застосування до призначеного покарання положень ст.ст. 75,76 КК України, тобто звільнення обвинуваченої ОСОБА_4 від відбування покарання із випробуванням, про що наголосив захисник, суд не установив.

Беручи до уваги характер діяння і спосіб його вчинення, особу винної, усі в сукупності обставини кримінального провадження та їх поєднання, обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченій та ступінь небезпечності обвинуваченої для суспільства, суд, дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самою обвинуваченою, так і іншими особами, є покарання у виді позбавлення волі у мінімальній межі, визначеній санкцією ч.4 ст.185 КК України, яке слід відбувати реально.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України до призначеного покарання за цим вироком слід частково приєднати невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі за вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05.12.2024 року.

Разом із цим, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України та ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» ОСОБА_4 в строк відбування покарання слід зарахувати строк її попереднього ув`язнення з 07.04.2025 (дня затримання) до дня вступу вироку в законну силу включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Оскільки ОСОБА_4 засуджується до покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, яке має відбувати реально, раніше судима, неодноразово ухилялася від явки до суду, що дає підстави вважати, що, перебуваючи на волі, він може продовжити злочинну діяльність, ухилитись від суду та відбування покарання, тому останній з метою забезпечення виконання судового рішення до набрання вироком чинності слід залишити запобіжний захід у виді тримання під вартою. Лише такий запобіжний захід може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Арешт на речові докази не накладався.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, суд стягує з обвинуваченої на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта у розмірі 795, 90 грн.

Цивільний позов потерпілою стороною не заявлений.

Керуючись ст.ст.368,370,374-376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 185 КК України і призначити їй покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 71,72 КК України, за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05.12.2024 року та остаточно призначити покарання у виді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати у строк остаточно призначеного покарання ОСОБА_4 строк її попереднього ув`язнення з дати затримання, тобто з 07.04.2025 року до дня вступу вироку в законну силу включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити попередній тримання під вартою.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 795,90 грн. процесуальних витрат на залучення експерта.

Речові докази по справі відповідно до постанови слідчого від 22.01.2025, арешт на які не накладався: куртку темно-синього кольору із капюшоном, на якій знизу на передній зовнішній частині наявні 2 кишені, кросівки білого кольору із наявними шнурівками білого кольору та вставками срібного, рюкзак темно-синього кольору із наявними 2 відділеннями, штани сірого кольору без наявних жодних ідентифікуючих ознак, які повернуті ОСОБА_4 залишити її за належністю.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченій та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддя