Справа № 273/913/25
Провадження № 1-кп/273/140/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року Баранівський районний суд Житомирської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції), обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001737 від 10.03.2025 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Михайлин Козятинського району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, раніше судимого вироком Ружинського районного суду Житомирської області від 23.03.2023 року за ч.3 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі; ухвалою Богунського районного суду Житомирської області від 03.06.2024 року звільненого від відбування покарання умовно-достроково з невідбутою частиною 3 роки 12 днів для проходження військової служби за контрактом,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

встановив:

До Баранівського районного суду Житомирської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Ухвалою судді від 10.06.2025 року по вказаному кримінальному провадженню було призначено підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив обвинувальний акт призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за участю сторін кримінального провадження, посилаючись на відсутність підстав для повернення обвинувального акту, закриття чи зупинення кримінального провадження.

Крім того, прокурор заявив клопотання про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, мотивуючи свою позицію тим, що ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, які були враховані слідчим суддею при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не змінилися та продовжують існувати, нових обставин для зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого не з`явилося, тому продовження строку тримання під вартою необхідне для забезпечення розгляду кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_4 проти призначення кримінального провадження до судового розгляду не заперечував. Заперечив проти клопотання про продовження строку тримання під вартою, вказав, що після отриманого поранення під час виконання бойового завдання, йому необхідне лікування, яке він не може отримати перебуваючи під вартою.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 не заперечувала проти призначення кримінального провадження до судового розгляду, заперечила проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно пройти лікування після поранення.

Учасники судового провадження не заперечували щодо призначення судового розгляду справи на 17.06.2025 року.

Заслухавши думку учасників провадження, перевіривши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Дане кримінальне провадження підсудне Баранівському районному суду Житомирської області, обвинувальний акт складено відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства, підстави для закриття чи зупинення кримінального провадження, відсутні.

Таким чином, враховуючи те, що підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 КПК України, під час підготовчого судового засідання не встановлено, на підставі п. 5 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд вважає за можливе призначити судовий розгляд по кримінальному провадженню на підставі обвинувального акту у відкритому судовому засіданні, який здійснювати суддею одноособово.

Вимогами ч. 3 ст. 315 КПК України визначено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_4 , суд виходить з такого.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Згідно зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання зазначеним спробам.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

У підготовчому судовому засіданні було встановлено, що під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 27.03.2025 року ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23.05.2025 року. Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 22.05.2024 року ОСОБА_4 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою до 20.06.2025 року.

Вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченому ОСОБА_4 під вартою, суд виходить з того, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, за вчинення якого, у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_4 винуватим, загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років. Тому розуміючи наслідки завершення судового розгляду кримінального провадження, ОСОБА_4 може переховуватися від суду з метою ухилення від можливого покарання у виді позбавлення волі.

Також суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Про наявність ризику, визначеного п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, може свідчити те, що ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні двох військових злочинів, а саме у нез`явленні військовослужбовцем вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, та самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у його невідповідальній поведінці, а отже про можливість вчинення нового кримінального правопорушення чи його продовження. Також суд бере до уваги те, що ОСОБА_4 раніше судимий вироком Ружинського районного суду Житомирської області від 23.03.2023 року за ч.3 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі; ухвалою Богунського районного суду Житомирської області від 03.06.2024 року ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання умовно-достроково з невідбутою частиною 3 роки 12 днів для продовження проходження військової служби за контрактом.

За таких обставин, суд вважає, що на цей час є наявними зазначені у клопотанні прокурором ризики, передбачені п. п. 1,5 ч.1 ст.177 КПК України. Ці обставини можуть зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

При цьому, суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Також суд враховує, що Указом Президента України № 64/2022 на території України з 24.02.2022 введено воєнний стан. Відповідно до п. 8 роз`яснень, наданих Верховним Судом у листі від 03.03.2022 р. N 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, слідчий суддя (суд) керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію.

Крім того, судом враховується, що відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

З урахуванням наявності зазначених ризиків, а також з огляду на тяжкість інкримінованого обвинуваченому діяння, строку покарання, яке може бути йому призначено, беручи до уваги обставини, визначені у ст. 178 КПК України, суд приходить до висновку про неможливість застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу, який зможе забезпечити виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти зазначеним вище ризикам, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 строк тримання під вартою, який не може перевищувати 60 (шістдесят) днів.

Даних про такий стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 , щоб унеможливлював стосовно нього продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суду не надано.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 177-178, 183, 194, 314 - 316, 369 - 372 КПК України, суд

постановив:

Призначити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, до судового розгляду, яке здійснювати у відкритому судовому засіданні о 15 годині 30 хвилин 17 червня 2025 року в приміщенні Баранівського районного суду Житомирської області.

Визначити склад осіб, які будуть брати участь у судовому розгляді: прокурор, обвинувачений, захисник обвинуваченого.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 продовжити на 60 (шістдесят) днів, тобто до 15 серпня 2025 року включно.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та його захиснику.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення лише в частині продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в іншій частині ухвала суду оскарженню не підлягає.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1