ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 679/1781/24

Провадження № 11-кп/820/349/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001722 від 10.10.2024 за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , прокурора, представника цивільного відповідача публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» ОСОБА_10 на вирок Нетішинського міського суду Хмельницької області від 21 лютого 2025 року,-

в с т а н о в и л а:

Вироком Нетішинського міського суду Хмельницької області від 21 лютого 2025 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Славута Хмельницької області, українку, громадянку України, не одружену, яка має на утриманні одну малолітню дитину, працюючу на ВП ХАЕС, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено їй покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік, якщо вона протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину, і виконає покладені на неї обов`язки.

Згідно ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладено наступні обов`язки:

1. Періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2. Повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 4775 (чотири тисяч сімсот сімдесят п`ять) гривень 40 копійок стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави.

Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «НАСК «Оранта» (02081 м. Київ вул. Здолбунівська, 7-Д) на користь ОСОБА_8 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 12737,72 грн матеріальної шкоди заподіяної здоров`ю та 636,89 грн моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_8 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), 200000,00 грн моральної шкоди та 20000,00 грн витрат на правову допомогу, а всього 220000,00 (двісті двадцять тисяч) грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Речові докази:

- автомобіль марки "Маzda» моделі «6», державний номерний знак НОМЕР_3 який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_7 залишено останній як законній власниці.

- CD диск із записами з боді-камери залишено в матеріалах справи протягом всього часу їх зберігання.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду від 21 жовтня 2024 року (справа №688/4848/24) на автомобіль марки «Маzda» моделі «6», державний номерний знак НОМЕР_3 .

За вироком суду, 04.10.2024, близько 20:10 год., обвинувачена ОСОБА_7 , керуючи власним автомобілем марки "Маzda» моделі «6», державний номерний знак НОМЕР_3 , рухаючись ним зі сторони вул. Енергетиків в місті Нетішин Шепетівського району Хмельницької області, виїхала на перехрестя вул. Енергетиків та проспекту Незалежності, виконавши маневр повороту ліворуч, зупинилась перед регульованим пішохідним переходом, позначеним дорожніми знаками «5.38.1» та «5.38.2», що знаходиться по проспекту Незалежності, з метою переконання у відсутності пішоходів на пішохідному переході.

В подальшому ОСОБА_7 , порушуючи вимоги п.п.1.5, 2.3 (б), 10.1, 16.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі Правила дорожнього руху), проявила неуважність, не стежила за дорожньою обстановкою щоб постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, перед відновленням руху не переконалась, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, відновила рух керованого нею автомобіля, рухаючись при цьому зі швидкістю близько 6 км/год, на пішохідному переході допустила наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка рухалась зліва на право відносно руху вказаного автомобіля по пішохідному переході проспекту Незалежності на дозволений сигнал світлофора.

Тим самим, своїми діями ОСОБА_7 порушила вимоги пунктів 1.5, 2.3(6), 10.1, 16.2 Правил дорожнього руху, які вимагають:

п.1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

п.2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

16.2 На регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно мозкової травми із забійною раною потиличної ділянки голови, забою правої лобної частки головного мозку, закритого перелому тім`яної кістки зліва поширенням на основу черепа, епідуральною гематомою лівої потиличної ділянки голови, геморагічним сфеноїдитом, які за свої характером та кваліфікуючим критерієм небезпеки для життя в клінічному перебігу відносяться до категорії тілесних ушкоджень тяжкого ступеня тяжкості; закритий поперечний уламковий перелом крижової кістки, осаднена рана попереку за кваліфікуючим критерієм тривалого розладу здоров`я відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 , знаходиться у прямому причинному зв`язку із скоєнням порожньо-транспортної пригоди та наслідками у вигляді заподіяних потерпілій ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить змінити вирок Нетішинського міського суду Хмельницької області від 21.02.2025 в частині вирішення цивільного позову; стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі 30000 грн та судові витрати у розмірі 5000 грн.

Вказує, що стягнутий з обвинуваченої на користь потерпілої ОСОБА_8 розмір моральної шкоди та витрат на правову допомогу у сумі 220000 грн є суттєво завищеним та не співмірним з понесеною потерпілою моральною шкодою та витратами на правову допомогу.

В силу вимог КПК України розмір моральної шкоди має доводитися стороною обвинувачення та потерпілим у спосіб, визначений процесуальним законом, зокрема, і шляхом проведення відповідної експертизи.

При цьому, визначення судом у вироку розміру моральної шкоди без урахування, передбаченого п.6 ч.2 ст.242 КПК України експертного дослідження, є неприпустимим.

А отже, шкода не була обґрунтована та доведена потерпілою.

У вироку суд чітко не обґрунтував з яких саме підстав підлягає до відшкодування моральна шкода у сумі 200000 грн та якими доказами така сума підтверджується, що суперечить вимогам розумності і справедливості та можливості сплатити обвинуваченою такої суми з урахуванням її матеріального становища та життєвих сімейних обставин.

Визначаючи у цивільному позові суму відшкодування у розмірі 350000 грн потерпілою переслідувалася саме мета безпідставного збагачення, оскільки після вчинення правопорушення обвинувачена пропонувала добровільно відшкодувати моральну шкоду у розумному розмірі.

Стягнутий судом розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, не відповідає критерію розумності та їх стягнення у повному обсязі становить надмірний тягар для позивача, що суперечить принципу розподілу таких витрат.

Надані адвокатом послуги у виді надання юридичної консультації, підготовка та оформлення позовної заяви із додатками до неї, у тому числі і примірників для відповідача охоплюються однією послугою з підготовки позовної заяви та не може бути оцінено судом окремо.

Суд помилково стягнув з обвинуваченої витрати на подолання дороги від офісу до місця проведення юридичної консультації, участь у проведенні слідчих дій, участь у судових засіданнях. Такі витрати не підтверджені належними та допустимими доказами.

Потерпіла ОСОБА_8 у поданій нею апеляційній скарзі, просить вирок Нетішинського міського суду Хмельницької області від 21 лютого 2025 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання та в частині часткового задоволення цивільного позову скасувати, ухвалити у цій частині новий, яким: вважати ОСОБА_7 засудженою за ч. 2 ст. 286 КК України з призначенням основного покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі і додаткового покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення права керувати транспортними засобами. Відповідно до вимог ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, встановити іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

Позовні вимоги ОСОБА_8 задовольнити повністю.

Стягнути з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь ОСОБА_8 12737,72 грн матеріальної шкоди, заподіяної здоров`ю, та 636,89 грн моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 344000 грн моральної шкоди та 20000 грн витрат на правову допомогу, а всього 364000 грн.

Не оспорюючи доведеность вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 2 ст. 286 КК України, потерпіла ОСОБА_8 вказує. що вирок суду є занадто м`яким в частині призначення ОСОБА_7 покарання, а саме покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами та звільнення від відбування основного покарання з випробувальним строком лише 1 (один) рік. Таке покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

Також потерпіла, не погоджується з вироком суду в частині часткового задоволення її позовних вимог і стягнення моральної шкоди в розмірі лише 200000 грн, яких недостатньо для відшкодування завданої потерпілій моральної шкоди з огляду на характер та обсяг моральних переживань, яких вона зазнала внаслідок протиправних дій обвинуваченої.

При призначенні обвинуваченій покарання суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_7 своїми діями відповідно до ст. 12 КК України вчинила тяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, внаслідок якого потерпілій було завдано середньої тяжкості і тяжкі тілесні ушкодження. Наслідки заподіяних протиправними діями обвинуваченої тілесних ушкоджень потерпіла продовжує відчувати і на даний час.

Обвинувачена не розкаялася у вчиненому і продовжує наполягати, що її вина є частковою. Проте, жодних доказів, які б свідчили про наявність вини потерпілої у ДТП не має.

Дорожньо-транспортна пригода була вчинена обвинуваченою з дуже грубим порушенням Правил дорожнього руху та з небезпекою для життя потерпілої,

Зважаючи на поведінку винної, наслідки ДТП, звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку лише на один рік та без позбавлення права керування транспортними засобами не буде відповідати принципам справедливості, індивідуалізації призначення покарання та не сприятиме виправленню обвинуваченої й попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченою, так і іншими особами, та не буде таким, що відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК У країни.

Задовольняючи частково вимогу потерпілої про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_7 моральної шкоди суд не врахував, що внаслідок дій обвинуваченої потерпілій були заподіяні тяжкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження, внаслідок чого її здоров`я значно погіршилося та під серйозною загрозою, і можливо, їй доведеться неодноразово звертатися за лікуванням через непоправні наслідки ДТП. Потерпіла зазнала і постійно зазнає незручностей у зв`язку з тим, що тепер не має нормальної працездатності, не може належним чином виконувати ні сімейних, ні робочих обов`язків. Біль і страх, яких вона зазнала першопочатково, на даний час ускладнюється постійним стресом, пов`язаним зі зверненням до медичних установ і залученням до проведення слідчих дій та до судового розгляду.

Страждання потерпілої поглиблюються поведінкою обвинуваченої, яка не розкаюється у вчиненому, продовжує перекладати вину на потерпілу і далі їздити автомобілем, є байдужою до вчиненого та до стану потерпілої.

Враховуючи характер та обсяг моральних страждань, завданих потерпілій обвинуваченою ОСОБА_7 , адекватним і належним відшкодуванням моральної шкоди, яке підлягає стягненню з ОСОБА_7 , є відшкодування в розмірі 344000 грн.

Прокурор в аеляційній скарзі, не оспорюючи правильність встановлення обставин справи, оцінки та достовірності доказів, призначення основного покарання у виді 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, просить вирок Нетішинського міського суду від 21.02.2025 стосовно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити їй покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 1 рік, поклавши на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Зазначає, що суд безпідставно не призначив обвинуваченій додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

При призначенні покарання суд не врахував тяжкість наслідків, які настали внаслідок грубих порушень обвинуваченою Правил дорожнього руху, а також те, що не перебування в стані сп`яніння це не пом`якшуюча відповідальність обставина, а обов`язок водія.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 свою вину в пред`явленому обвинуваченні визнала частково та намагалася перекласти вину на потерпілу, яка на її думку проявила необережність при переході дороги.

Також, не враховано позицію потерпілої ОСОБА_8 , яка наполягала на позбавленні обвинуваченої ОСОБА_7 права керування транспортними засобами.

Представник цивільного відповідача публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» ОСОБА_10 в апеляційній скарзі просить вирок Нетішинського міського суду Хмельницької області від 21.02.2025 року щодо ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову змінити - у задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_8 відмовити в частині стягнення ПАТ «HACK «ОРАНТА» майнової шкоди у сумі 3358 грн 95 коп.

Зазначає, що потепіла ОСОБА_8 у позовній заяві вказала, що вартість лікування становить 12 737 грн 72 коп.

Проте, цивільним відповідачем ПАТ «HACK «ОРАНТА» було долучено до матеріалів відзиву висновок лікаря експерта Департаменту організації медичного сервісу ПАТ «НАСК «ОРАНТА» по страховій справі 24- 22-19628, згідно якого сума збитку, що підлягає відшкодуванню згідно проведених розрахунків становить 9378,77 гривень.

Тому, інша частина заявленої позовної вимоги не підлягає до задоволення.

Відповідач вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження витрат на лікування. А тому в цій частині в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Суд першої інстанції не перевірив витрати потерпілої на лікування, не перерахував та не надав таким доказам належної оцінки.

В запереченнях на апеляційні скарги обвинувачена ОСОБА_7 апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_8 , прокурора, представника цивільного відповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА» просить залишити без задоволення.

Потерпіла ОСОБА_8 , у поданому нею запереченні на апеляційні скарги, просить апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 , представника цивільного відповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА» залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 на підтримку доводів поданої нею апеляційної скарги, та яка просила апеляційні скарги інших учасників відхилити, пояснення потерпілої ОСОБА_8 , яка підтримала свою апеляційну скаргу та частково апеляційну скаргу прокурора, у задоволенні апеляційних скарг обвинуваченої та представника ПАТ «НАСК «ОРАНТА» просила відмовити, пояснення представника ПАТ «НАСК «ОРАНТА», яка просила задовольнити подану товариством апеляційну скаргу, у вирішенні інших апеляційних скарг поклалася на думку суду, думку прокурора на підтримку доводів поданої ним апеляційної скарги, та який частково підтримав апеляційну скаргу потерпілої, у задоволені апеляційних скарг обвинуваченої та представника ПАТ «НАСК «ОРАНТА» просив відмовити, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_8 - частковому задоволенню, а в задоволенні апеляційних скарг обвинуваченої ОСОБА_7 та представника цивільного відповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА» ОСОБА_10 слід відмовити з наступних підстав.

Вирок Нетішинського міського суду Хмельницької області від 21 лютого 2025 року відносно ОСОБА_7 оскаржується лише в частині призначеного обвинуваченій ОСОБА_7 покарання та в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_8 пред`явленого до обвинуваченої ОСОБА_7 та ПАТ «НАСК «ОРАНТА» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, а тому відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України перевіряється в межах апеляційних скарг.

Кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_7 , доведеність її вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, фактичні обставини кримінального правопорушення в апеляційних скаргах не оскаржується.

Вина обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненому кримінальному правопорушенні при викладених у вироку обставинах доведена.

Кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження, є вірною.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є тяжким злочином, мотиви і причини його вчиненя, наслідки, що настали, дані про особу ОСОБА_7 , а саме: те, що вона на «Д» обліку у лікаря-нарколога та лікаря психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, по місцю роботи та проживання характеризується позитивно, її сімейний та матеріальний стан, відношення останньої до вчиненого та часткове відшкодування шкоди, яка нею спричинена потерпілій, думку потерпілої, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченої, суд визнав часткове відшкодування шкоди, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченої, суд не встановив.

Також суд першої інстанці врахував думку обвинуваченої ОСОБА_7 , яка у судовому засіданні просила не застосовувати до неї додаткову міру покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки в неї на утриманні перебуває дитина з інвалідністю, яку необхідно возити в лікарню на процедури, а тому їй необхідно мати можливість керувати транспортним засобом.

Враховуючи ті обставини, що обвинувачена ОСОБА_7 раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності, кримінальне правопорушення, яке є тяжким злочином, вчинила вперше, злочин скоєно з необережності, наявність обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченої, відсутність обставин, що обтяжують покарання (кримінальне правопорушення не було вчинене в стані алкогольного сп`яніння), позицію сторони обвинувачення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що подальше виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_7 можливо здійснити в умовах без ізоляції від суспільства, призначивши їй покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, тобто із звільненням її від відбування основного покарання з випробуванням із покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у даному випадку не є доцільним, оскільки на час вчинення злочину обвинувачена ОСОБА_7 не перебувала в стані алкогольного сп`яніння, з моменту отримання водійського посвідчення, а саме з 2012 року жодного разу не притягувалася до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, крім того, обвинувачена ОСОБА_7 самостійно виховує дитину з інвалідністю, а тому позбавлення права керувати транспортним засобом обвинувачену може негативно вплинути на процес лікування малолітньої дитини з інвалідністю.

Колегія суддів не погоджується з вироком суду першої інстанції в частині не призначення обвинуваченій додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Як роз`яснив Пленуму Верховного Суду України у п.20 Постанови №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання та особу винного.

Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Так колегія суддів враховує, що обвинувачена ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України через грубе порушення Правил дорожнього руху, а саме обвинувачена проявила неуважність, не стежила за дорожньою обстановкою щоб постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, перед відновленням руху не переконалась, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, відновила рух керованого нею автомобіля, рухаючись при цьому зі швидкістю близько 6 км/год, на пішохідному переході допустила наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка рухалась по пішохідному переході на дозволений сигнал світлофора. В результаті таких дій обвинуваченої потерпіла ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження.

Під час розгляду кримінального провадження як в суді першої інстанції так і в апеляційному суді обвинувачена ОСОБА_7 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушення визнала частково та, зокрема, вказала, що потерпіла також проявила необережність при переході дороги. Хоча такі обставини не були встановлені ні під час досудового розслідування кримінального провадження, ні під час судового розгляду кри мінального провадження.

У судових засіданнях суду першої інстанції та апеляційного суду потерпіла ОСОБА_8 наполягала на позбавленні обвинувачену ОСОБА_7 права керувати транспортними засобами.

Тому, враховуючи вказані обставини та думку потерпілої ОСОБА_8 щодо призначення обвинуваченій додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, колегія суддів приходить до висновку що обвинуваченій ОСОБА_7 слід призначити додаткове покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, і таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченій ОСОБА_7 покарання підлягає скасуванню, з ухваленням нового вироку у цій частині.

Не знаходить підстав колегія суддів для задоволення вимоги апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_8 про встановлення іспитового строку обвинуваченій ОСОБА_7 тривалістю 3 роки при її звільненні від відбування основного покарання з випробуванням.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Колегія суддів, з урахуванням тяжкості вчиненого обвинуваченою ОСОБА_7 кримінального правопорушення, наслідків вчиненого злочину, вважає, що дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, не притягувалася до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, самостійно виховує дитину з інвалідністю, позитивно характеризується за місцем роботи, під диспансерно-динамічним наглядом у лікаря-психіатра та/або лікаря-нарколога не перебуває, а також наявність обставин, що пом`якшуть покарання обвинуваченої (часткове відшкодування шкоди, активне сприяння розкриттю злочину), відсутність обставин, які обтяжують покарання, свідчать про те, що встановлений обвинуваченій судом першої інстанції іспитовий строк тривалістю один рік при звільненні її від відбування основного покарання з випробуванням, є достатнім для забезпечення мети покарання.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 вказує, що частково задоволенні позовні вимоги ОСОБА_8 про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_7 моральної шкоди лише у розмірі 200000 грн, є недостатнім для відшкодування завданої потерпілій моральної шкоди з огляду на характер та обсяг моральних переживань, яких вона зазнала внаслідок протиправних дій обвинуваченої, і при цьому суд першої інстанції не в повній мірі врахував, що внаслідок протиправних дій обвинуваченої потерпілій були заподіяні тяжкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження, внаслідок чого її здоров`я значно погіршилося, потерпіла перебувала на стаціонарному лікуванні, змінився її звичний спосіб життя.

На такі твердження апеляційної скарги потерпілої колегія суддів зазначає наступне.

Згідно положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Задовольняючи частково позовні вимоги потерпілої ОСОБА_8 про стягненя з обвинуваченої ОСОБА_7 моральної шкоди, яку потерпіла визначила у сумі 344000 грн (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог), суд першої інстанції правильно виходив з того, що злочинними діями обвинуваченої ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_8 була заподіяна моральна шкода.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченої суд першої інстанції врахував характер та глибину фізичних страждань потерпілої, у зв`язку із заподіянням їй тяжких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини обвинуваченої ОСОБА_7 , вимушені зміни у житті потерпілої.

Розмір відшкодування моральної шкоди із врахуванням характеру кримінального правопорушення, наслідків кримінального правпорушення, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції визначив у сумі 200 000 грн.

Розмір заподіяної обвинуваченою потерпілій моральної шкоди судом визначений відповідно до положень ст. 23 ЦК України, з урахуванням вимог розумності, виваженості і справедливості, а також з урахуванням того, що відшкодування моральної шкоди не може бути засобом збагачення,

А тому, колегія суддів апеляційного суду погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром моральної шкоди, який підлягає стягненню з обвинуваченої ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 .

Враховуючи викладене, не підлягають до задоволення вимоги апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченої на користь потерпілої моральної шкоди у розмірі 30000 з посиланням на те що розмір моральної шкоди визначений з порушенням вимог розумності, справедливості та що потерпілою ОСОБА_8 переслідувалася мета збагачення.

Безпідставними є твердження апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 про те, що моральна шкода потерпілою необґрунтована та недоведена, з посиланням на те, що в силу вимог КПК України розмір моральної шкоди має доводитися стороною обвинувачення та потерпілим у спосіб, визначений процесуальним законом, зокрема, і шляхом проведення відповідної експертизи, при цьому, визначення судом у вироку розміру моральної шкоди без урахування, передбаченого п.6 ч.2 ст.242 КПК України експертного дослідження, є неприпустимим.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Загальні підстави відшкодування моральної шкоди, заподіяної неправомірними діями особи, визначенні у ст. 1167 ЦК України.

Згідно положень ст.23 ЦК Укаїни, п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної шкоди визначає суд.

Отже питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди відноситься до судової дискреції та становить предмет оціночної діяльності суду та визначається залежно від визначених ЦК України критеріїв з урахуванням вимог розумності і справедливості, а не на підставі висновку експерта.

Колегія суддів не вважає слушними доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 про те, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченої на користь потерпілої ОСОБА_8 суд не врахував можливість сплатити обвинуваченою такої суми з урахуванням її матеріального становища та життєвих сімейних обставин.

Відповідно до ч.4 ст.1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення.

Оскільки шкода потерпілій ОСОБА_8 заподіяна вчиненням обвинуваченою ОСОБА_7 кримінального правопорушення, розмір відшкодування шкоди не може бути зменшений залежно від її матеріального становища та життєвих сімейних обставин.

Необгрунтованими є доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 про те, що стягнутий судом розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, не відповідає критерію розумності та їх стягнення у повному обсязі становить надмірний тягар для позивача, що суперечить принципу розподілу таких витрат.

Відповідно до ч.2 ст. 120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг, складений процесуальний документ, вчинення процесуальної дії чи ознайомлення із процесуальними документами тощо.

Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до процесуального законодавства, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірний із:

1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та/або значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З матеріалів кримінального провадження видно, що на підтвердження понесених потерпілою ОСОБА_8 витрат у зв`язку з наданням їй правової допомоги у кримінальному провадженні потерпілою були надані суду: договір про надання правової допомоги та представлення інтересів в суді від 09.10.2024, укладений між Адвокатським бюро «Павла Нікітюка» в особі керуючого бюро ОСОБА_9 та ОСОБА_8 (клієнт), у якому визначені предмет договору, права та обов`язки сторін, обставини, які впливають на визначення розміру гонорару; додаткова угода №1 до договору б/н про надання професійної правничої допомоги та представлення інтересів в суді від 09 жовтня 2024 року про оплату послуг адвокатського бюро, у якорму визначена сума оплати послуг адвокатського бюро у розмірі 20000 грн; Акт приймання виконаних робіт, наданих згідно договору про надання професійної правової допомоги та представлення інтересів в суді б/н від 09.10.2024, у якому визначені вид наданої допомоги (виконаної роботи), дата та кількість витраченого часу (всього 15 год 15 хв.), вартість послуги (20000 грн); рахунок №127 від 09.10.2024, згідно якого сума до оплати становить 20000 грн; та квитанція АТ КБ «ПриватБанк» про оплату зазначеної суми коштів.

Колегія суддів вважає, що розмір витрат потерпілої, понесених у зв`язку з наданням їй праввої допомоги у розмірі 20000 грн, який підлягає стягненню на її користь з обвинуваченої, є підтвердженим та визначений з урахуванням характеру, обсягу, складності виконаної представником потерпілої роботи, витраченого часу на виконання робіт (послуг), складності справи, принципів співмірност, розумності розміру судових витрат та критеріїв реальності адвокатських витрат.

Відповідно до п.22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (далі Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Страховиком відшкодовується потерпілому-фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральної шкоди у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю (ст. 26-1 Закону № 1961-IV).

З матеріалів кримінального провадження видно, що згідно полісу № 219323405 від 08.02.2024 цивільно-правова відповідальність відповідача (обвинуваченої) ОСОБА_7 за шкоду, заподіяну майну була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» на суму 160000,00 грн., та за шкоду заподіяну життю та здоров`ю на суму 320000 грн, розмір франшизи 0 грн.

Витрати за шкоду заподіяну життю, здоров`ю позивача (потерпілої) ОСОБА_8 становлять 12737,72 грн, що підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження копіями чеків, які є читабельними.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної здоров`ю потерпілої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» у сумі 12737,72 грн, та 636,89 грн на відшкодування моральної шкоди (5% від 12737,72 грн).

З урахуванням викладеного, не заслуговують на увагу доводи представника цивільного відповідача ПАТ «HACK «ОРАНТА» про те, що згідно висновку лікаря експерта Департаменту організації медичного сервісу ПАТ «НАСК «ОРАНТА» по страховій справі 24-22-19628 сума збитку, що підлягає відшкодуванню згідно проведених розрахунків становить 9378,77 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 , представника цивільного відповідача публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Нетішинського міського суду Хмельницької області від 21 лютого 2025 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.

Згідно ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покласти наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, на нього може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді: