Номер провадження: 11-сс/813/1470/25
Справа № 946/5146/25 1-кс/946/1388/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 , в інтересах власника майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської обл. від 08.07.2025, якою було накладено арешт на майно в межах к/п №0000967 від 05.07.2025 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскарженою ухвалою слідчого судді в межах к/п №0000967 від 05.07.2025 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України було задоволено клопотання ст. слідчого відділення №1 СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 та накладено арешт із забороною користування та розпорядження на майно, а саме на:

- грошові кошти в сумі 2000 доларів США номіналом по 100 доларів США, з наступними серійними номерами: LL 40933066 J; LD 72126870 D; LB 15373197 T; LF 30106337 G; LF 85851782 G; MB 54005118 B; MB 18462945; LF 09166780 G; LF 30106319 G; LB 9836809 G; LB 98159401 K; LL 46826473 D; LB 49994118 R; LB 56744367 H; MB 6340447 F; LL 18950371 J; LH 67655399 B; LB 03500805 X; LB 25398934 E; LF 19457666 F, які поміщено до полімерного сейф-пакету НПУ №KIV 2115322;

- пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане 18.06.2025.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на те, що вилучене майно має значення речових доказів в даному кримінальному провадженні, внаслідок чого незастосування арешту щодо цього майна може призвести до зникнення, втрати або його пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_7 , в інтересах власника майна ОСОБА_8 , не погодився із оскаржуваною ухвалою, вважаючи її незаконною, необґрунтованою та невмотивованою з огляду на наступні обставини:

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що в матеріалах, долучених до клопотання слідчого про арешт майна, відсутні належні докази на підтвердження того, що пенсійне посвідчення серії НОМЕР_2 , видане 18.06.2025 на ім`я ОСОБА_8 , є недійсним, натомість, ОСОБА_8 перебуває на обліку в Лівобережному об`єднаному управлінні ПФУ в м. Дніпрі в Дніпропетровській обл. та отримує пенсію за віком за ідентифікаційним номером та номером пенсійної справи 11, які співпадають із зазначеними у пенсійному посвідченні, що свідчить про дійсність виданого посвідчення;

- в оскаржуваній ухвалі слідчого судді відсутнє зазначення правових підстав для накладення арешту на пенсійне посвідчення ОСОБА_8 , натомість, пенсійне посвідчення є документом, який підтверджує статус пенсіонера та надає певні пільги й можливості.

Посилаючись на викладені обставини, представник ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 , видане 18.06.2025 на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна ОСОБА_7 , який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , який не заперечував проти скасування ухвали слідчого судді про накладення арешту в частині пенсійного посвідчення, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна, зазначених вимог закону дотримався не у повному обсязі з огляду на наступне.

За приписами ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми основного закону узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

При цьому ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні... ; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В свою чергу, п.п. 1 та 3 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, а також документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті (задля забезпечення збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

На підставі аналізу змісту клопотання про арешт майна в межах к/п №0000967 (а.с. 2-4), слідчий визначив метою накладення арешту на зазначене в ньому вилучене майно, зокрема, грошові кошти та пенсійне посвідчення, його збереження як речового доказу.

Відповідно до клопотання слідчого про накладення арешту на майно, витягу з ЄРДР у вищевказаному к/п №0000967 (а.с. 5) та інших матеріалів провадження, відділенням №2 СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській обл. здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України за повідомленням співробітника ДПСУ ОСОБА_10 стосовно того, що на пункті-пропуску «Орлівка-Ісакча» під час проходження прикордонного контролю громадянин України ОСОБА_8 , надав співробітнику ДПСУ неправомірну вигоду у розмірі 2000 доларів США за безперешкодний перетин державного кордону України.

В ході досудового розслідування було допитано в якості свідка ОСОБА_11 , який повідомив, що 04.07.2025 він перебував у добовому наряді на пункті-пропуску «Орлівка-Ісакча» та під час виконання своїх службових обов`язків, приблизно о 19:20 год. на територію пропускного пункту прибув громадянин ОСОБА_8 , та під час проходження прикордонного контролю та перевірки документів вищевказаного громадянина було виявлено те, що пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_8 , видане від 18.06.2025, не підтягується в електронному додатку «ДІЯ» та на офіційному сайті ПФУ portal.pfu.gov.ua перебуває в статусі недіючого. Далі громадянин ОСОБА_8 запропонував співробітнику ДПСУ вирішити дане питання між собою за допомогою грошових коштів, на що молодший сержант ОСОБА_11 повідомив вищевказаного громадянина про кримінальну відповідальність за надання неправомірної вигоди службовій особі за ст. 369 КК України, проте ОСОБА_8 , ігноруючи попередження співробітника ДПСУ, дістав з сумки грошові кошти та надав співробітнику ДПСУ ІПС другої категорії молодшому сержанту ОСОБА_11 неправомірну вигоду у розмірі 2000 доларів США номіналом по 100 доларів за безперешкодний подальший перетин державного кордону України. Молодшим сержантом ДПСУ ОСОБА_11 даний факт було зафіксовано, після чого він про це доповів старшому зміни на пункті-пропуску «Орлівка-Ісакча». Надалі на місце події було викликано СОГ.

В подальшому, в ході проведення огляду місця події від 04.07.2025 в службовому кабінеті прикордонної служби на території міжнародного пункту пропуску «Орлівка Ісакча», розташованого за адресою: Одеська обл., Ізмаїльський р-н, с. Орлівка, вул. Паромна дорога, буд. 1, було виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 2000 доларів США номіналом по 100 доларів США, із серійними номерами, зазначеними у протоколі, а також пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 , видане 18.06.2025на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8-9).

Постановою ст. слідчого відділенням №1 СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 від 05.07.2025 зазначене вище майно, зокрема, грошові кошти та пенсійне посвідчення, було визнано речовим доказом у вказаному к/п №0000967 (а.с. 10).

Диспозиція кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, досудове розслідування за ознаками вчинення якого на теперішній час здійснюється в межах к/п №0000967, передбачає кримінальну відповідальність за пропозицію чи обіцянку службовій особі надати їй або третій особі неправомірну вигоду, а так само надання такої вигоди за вчинення чи невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає таку вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

За приписами ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В контексті оцінки вищезазначених вимог кримінального процесуального закону у взаємозв`язку із необхідністю накладення арешту на пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 , видане 18.06.2025 на ім`я ОСОБА_8 , суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що органом досудового розслідування не було доведено відповідності вилученого посвідчення критеріям речових доказів в зазначеному кримінальному провадженні.

Так, вимогами ч. 4 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особам, яким призначено пенсію, органи Пенсійного фонду видають пенсійні посвідчення.

Порядок видачі, зразок та форма пенсійного посвідчення врегульовані Порядком оформлення, виготовлення та видачі документів, що підтверджують призначення особі пенсії, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №26-1 від 03.11.2017 (надалі Порядок), із системного аналізу положень якого вбачається, що пенсійне посвідчення є документом, який підтверджує призначення особі пенсії.

В свою чергу, відповідно до вимог п. 2 Розділу І Порядку, за бажанням особи, якій виготовлено пенсійне посвідчення або платіжну картку, яка одночасно є пенсійним посвідченням, може додатково формуватись відображення в електронній формі інформації, що міститься у пенсійному посвідченні (далі - Електронне відображення пенсійного посвідчення).

Електронне відображення пенсійного посвідчення формується особі засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія) за допомогою мобільного додатка Порталу Дія (Дія) із застосуванням засобів реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Реєстр) разом з унікальним електронним ідентифікатором (QR-кодом, штрих-кодом, цифровим кодом тощо), який забезпечує на запит Порталу Дія отримання з Реєстру інформації про виготовлення особі документа, що підтверджує призначення їй пенсії, та передачу до Порталу Дія з Реєстру відповідно до законодавства України про захист персональних даних.

Електронне відображення пенсійного посвідчення має однакову з пенсійним посвідченням юридичну силу та строк дії.

Натомість, в клопотанні про арешт майна, обґрунтовуючи необхідність в накладенні арешту на належне ОСОБА_8 пенсійне посвідчення, слідчий посилається на те, що існують обґрунтовані підстави вважати таке посвідчення недійсним, оскільки воно не підтягується в електронному додатку «Дія» та на офіційному сайті ПФУ перебуває у статусі недіючого.

Разом із тим, під час апеляційного провадження із аналізу додатків до апеляційної скарги представника власника майна було встановлено, що ОСОБА_8 перебуває на обліку в Лівобережному об`єднаному управлінні ПФУ в м. Дніпрі в Дніпропетровській обл., отримує пенсію за віком, пенсійна справа №11, ідентифікаційний №.

Зазначені вище номер пенсійної справи та ідентифікаційний номер співпадають із номерами, зазначеними у самому пенсійному посвідченні № НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому, представником ОСОБА_7 в якості додатків до апеляційної скарги було долучено скрін-шот із застосунку «Дія», із аналізу якого вбачається, що вищезгадане пенсійне посвідчення відображається в даному сервісі, що свідчить про те, що таке посвідчення видавалось саме ОСОБА_8 , є дійсним та має однакову із пенсійним посвідченням юридичну силу.

Зазначені обставини повністю спростовують наявні у клопотанні слідчого припущення стосовно недійсності виданого на ім`я ОСОБА_8 пенсійного посвідчення.

Відтак, вилучення та накладення подальшого арешту на пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_8 за відсутності ознак підроблення такого посвідчення становить собою безпідставне порушення прав ОСОБА_8 .

При цьому, слідчим у поданому клопотанні не було доведено необхідності накладення арешту на належне ОСОБА_8 пенсійне посвідчення, зокрема, не було аргументовано відповідності такого документу критеріям речових доказів, зазначених ст. 98 КПК України, в зазначеному кримінальному провадженні за фактом пропозиції чи обіцянки службовій особі надати їй або третій особі неправомірну вигоду, а так само надання такої вигоди.

З урахуванням викладених обставин, апеляційний суд доходить переконання про те, що стороною обвинувачення не доведено, що виявлене та вилучене пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_8 в даному кримінальному провадженні відповідає визначеним законом критеріям речових доказів.

Сам по собі факт наявності в матеріалах к/п постанови слідчого ОСОБА_9 від 05.07.2025 про визнання вилученого майна речовими доказами (а.с. 10) не може автоматично свідчити про відповідність таких речей критеріям речових доказів, визначеним зазначеною вище ст. 98 КПК України.

При цьому, в судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 не оспорював встановлених апеляційним судом обставин та не заперечував проти задоволення апеляційної скарги представника власника майна та скасування ухвали слідчого судді про арешт майна в частині накладення арешту на належне ОСОБА_8 пенсійне посвідчення.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить переконання, що органом досудового розслідування не було доведено того, що майно, на яке просить накласти арешт слідчий, зокрема, пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_8 серії НОМЕР_2 відповідає встановленим законом критеріям речових доказів в зазначеному кримінальному провадженні, зокрема, використовувалось як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані для доведення будь-яких фактів чи обставин з приводу пропозиції чи обіцянки службовій особі надати їй або третій особі неправомірну вигоду, а так само надання такої вигоди.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Згідно із п. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

В свою чергу, п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України встановлює, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Відтак, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя допустив невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам справи, не звернувши увагу на необґрунтованість клопотання слідчого в частині необхідності накладення арешту на пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_8 , що є підставою для скасування ухвали слідчого судді в частині накладення арешту на вищезгадане майно та постановлення в цій частині нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_8 серії НОМЕР_2 .

Отже, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника власника майна підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню, в частині накладення арешту на пенсійне посвідчення з підстав, викладених апеляційним судом вище.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 , в інтересах власника майна ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської обл. від 08.07.2025, якою в межах к/п №0000967 від 05.07.2025 накладено арешт на майно, зокрема, грошові кошти в сумі 2000 доларів США номіналом по 100 доларів США та пенсійне посвідчення № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_8 , вилучені 04.07.2025 в ході проведення огляду місця події на території міжнародного пункту пропуску «Орлівка Ісакча», розташованого за адресою: Одеська обл., Ізмаїльський р-н, с. Орлівка, вул. Паромна дорога, буд. 1 скасувати в частині накладення арешту на пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане 18.06.2025.

Постановити в цій частині нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання ст. слідчого відділення №1 СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 про накладення арешту на пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 , видане 18.06.2025 на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вилучене 04.07.2025 в ході проведення огляду місця події на території міжнародного пункту пропуску «Орлівка Ісакча», розташованого за адресою: Одеська обл., Ізмаїльський р-н, с. Орлівка, вул. Паромна дорога, буд. 1.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4