Провадження №: 21-кс/336/405/2025
У Х В А Л А

Іменем України

23 квітня 2025 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ відділу поліції №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні № 0000505 від 02.04.2025 за ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 289 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Любимівка Вільнянського району Запорізької області, українця, громадянина України, одруженого, який не має на утриманні малолітніх дітей, має вищу освіту, фізичної особи підприємця, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 30.07.2024 Вільнянським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 286 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки,

в с т а н о в и в:

23.04.2025 до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання старшого слідчого СВ відділу поліції №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_3 , в якому ставиться питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

Клопотання обгрунтовано тим, що, як встановлено досудовим розслідуванням, 21 січня 2025 року в денний час доби, (точний час досудовим розслідуванням встановити не вдалось за можливе) у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022, продовженого Указом Президента України №26/2025 від 15.01.2025, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , в гаражному приміщенні яке використовується як станція технічного обслуговування автомобільного транспорту, де у нього виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, а саме двигуном та коробкою передачі від транспортного засобу «Mazda BT - 50», які належать потерпілому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, ОСОБА_4 в цей же день, 21 січня 2025 року в денний час доби, (точний час досудовим розслідування встановити не вдалось за можливе), діючи умисно, незаконно, протиправно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету наживи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, не маючи на меті в подальшому повернути потерпілому належне його майно, отримав від ОСОБА_7 для здійснення ремонтних робіт двигун та коробку передач від транспортного засобу «Mazda BT - 50» вартість яких складає 120 000 гривень, на що ОСОБА_7 , будучи помилково впевненим у сумлінності дій ОСОБА_4 добровільно передав останньому вказані автозапчастини. Отримавши вказані автозапчастини, ОСОБА_4 продовжуючи зловживати довірою потерпілого ОСОБА_7 , зобов`язався повернути їх через деякий час.

В подальшому, 22 лютого 2025 року, о 10 годині 22 хвилини, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022, продовженого Указом Президента України №26/2025 від 15.01.2025, ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету наживи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, під приводом оплати за ремонтні роботи наданих раніше потерпілим ОСОБА_7 автозапчастин, надав банківську картку потерпілому, а саме «Монобанк № НОМЕР_1 » та вказав на потребу грошового переводу суми у розмірі 20 000 гривень, проте не маючи на меті проводити ремонтні роботи автозапчастин, на що потерпілий виконав грошове переведення, так як вважав це за необхідне для ремонту автомобільних запчастин.

Далі, 19 березня 2025 року, ОСОБА_4 у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022, продовженого Указом Президента України №26/2025 від 15.01.2025, діючи умисно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету наживи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, під приводом оплати за ремонтні роботи наданих раніше потерпілим, зв`язався із потерпілим ОСОБА_7 , та вказав на потребу грошового переводу на банківську картку «Монобанк № НОМЕР_1 » у сумі 30 000 гривень з метою продовження ремонтних робіт, не маючи на меті проводити ремонтні роботи автозапчастин, на що потерпілий довіряючи ОСОБА_4 19 березня 2025 року о 07 годині 03 хвилини перевів на банківську картку «Монобанк № НОМЕР_1 » суму у розмірі 30 000 гривень.

У наступному, ОСОБА_4 перестав спілкуватись із ОСОБА_7 , та розпорядився грошовими коштами на власний розсуд, спричинивши матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_7 на загальну суму 170 000 гривень.

Окрім того, 27 січня 2025 року у денний час доби (точний час досудовим розслідуванням встановити не вдалось за можливе), ОСОБА_4 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , в гаражному приміщенні яке використовується як станція технічного обслуговування автомобільного транспорту, де займався ремонтом військових транспортних засобів, та отримав для проведення ремонтних робіт транспортний засіб марки «Nissan», модель «Navara DCI SE», він номер НОМЕР_2 , 2006 року випуску, тип кузові пікап, у кузові зеленого кольору, який відповідно до витягу із наказу № 113-А від 27.03.2023, перебуває на балансі військової частини НОМЕР_3 .

Далі, 27.01.2025, у ОСОБА_4 виник прямий умисел, направлений на таємне заволодіння транспортним засобом, шляхом викрадення чужого майна та обравши вказаний транспортний засіб об`єктом вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_4 , діючи повторно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії залишаться ніким не поміченими, діючи умисно, із корисливих мотивів, завантажив вказаний транспортний засіб на евакуатор та вивіз вказаний транспортний засіб за межі вказаної адреси, та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, а саме направив вказане авто до міста Харкова де продав невстановленій досудовим розслідуванням особі, таким чином спричинивши військовій частині НОМЕР_3 матеріальну шкоду у розмірі 200 000 гривень.

В подальшому, 12 березня 2025 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_4 , перебував за адресою: АДРЕСА_3 , в гаражному приміщенні яке використовується як станція технічного обслуговування автомобільного транспорту, де займався ремонтом військових транспортних засобів та отримав для проведення ремонтних робіт транспортний засіб марки «Ford», модель «Ranger», він номер НОМЕР_4 , 2008 року випуску, тип кузові пікап, у кузові зеленого кольору, який відповідно до витягу із наказу № 477 від 28.12.2022 року, перебуває на балансі військової частини НОМЕР_5 .

Далі, 14.03.2025 приблизно о 14:00 годині, у ОСОБА_4 виник прямий умисел, направлений на таємне заволодіння транспортним засобом, шляхом викрадення чужого майна та обравши вказаний транспортний засіб об`єктом вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_4 , діючи повторно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії залишаться ніким не поміченими, діючи умисно, із корисливих мотивів, завантажив вказаний транспортний засіб на евакуатор «ТАТА» та вивіз вказаний транспортний засіб за межі вказаної адреси та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, а саме направив вказане авто до міста Харкова де продав невстановленій досудовим розслідуванням особі, таким чином спричинивши військовій частині НОМЕР_5 матеріальну шкоду відповідно до висновку експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України у розмірі 207 519 гривень 97 копійок.

Далі, усвідомлюючи свою протиправну діяльність, маючи відкриту неповагу до військовослужбовців Збройних сил України, під час дії воєнного стану, 20 березня 2025 року у денний період часу, ОСОБА_4 перебував за адресою: АДРЕСА_3 , в гаражному приміщенні яке використовується як станція технічного обслуговування автомобільного транспорту, де займався ремонтом військових транспортних засобів та отримав для проведення ремонтних робіт транспортний засіб, марки «Ford», модель «Ranger», він номер НОМЕР_6 , 2008 року випуску, у кузові зеленого кольору, який відповідно до витягу із наказу № 413 від 16.11.2023 року перебуває на балансі військової частини НОМЕР_7 .

Після чого, у вказаний день у ОСОБА_4 виник прямий умисел, направлений на таємне заволодіння транспортним засобом, шляхом викрадення чужого майна та обравши вказаний транспортний засіб об`єктом вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_4 , діючи повторно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та розуміючи, що вказаний транспортний засіб являється військовим, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії залишаться ніким не поміченими, діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, погрузив вказаний транспортний засіб на евакуатор та вивіз вказаний транспортний засіб за межі вказаної адреси та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, а саме направив вказане авто до міста Харкова де і продав невстановленій досудовим розслідуванням особі, таким чином спричинивши військовій частині НОМЕР_7 матеріальну шкоду відповідно до висновку експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України у розмірі 208 067 гривень 46 копійок.

22.04.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч.2 ст. 289 КК України, його дії кваліфіковано, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене в умовах воєнного стану, що завдало значної шкоди потерпілому, а також як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинено повторно, відповідно.

В клопотанні зазначено, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується зібраними доказами, а також зазначено про наявність ризиків, які вказують на необхідність обрання стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме ОСОБА_4 : може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, яке має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав і просив задовольнити з підстав, викладених в ньому.

Підозрюваний ОСОБА_4 свою причетність до зазначених кримінальних правопорушень підтвердив, а також пояснив, що на теперішній час 2 автомобілі вже повернуті, по іншій завданій шкоді ним приймаються заходи по її відшкодуванню і частково він передав потерпілим гроші і далі планує повністю відшкодувати завдані збитки . Щодо запобіжного заходу заперечував проти обрання йому тримання під вартою і просив обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із можливістю вдень працювати, щоб він міг відшкодувати завдані збитки.

Захисник проти обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечувала, пояснила, що ОСОБА_4 , не будучи затриманим, являється на слідчі дії до слідчого і до суду, в подальшому планує працювати і відшкодувати завдані збитки. Він має родину і постійне місце проживання. Тому просила обрати запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, із можливістю вдень працювати.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання та докази, подані у його обгрунтування, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Слідчим відділенням відділу поліції № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000505 від 02.04.2025 за ч. 3 ст. 190, ч.2 ст. 289 КК України.

22.04.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру за ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 289 КК України. Під час допиту останній дав визнавальні покази.

Дослідивши докази, долучені до клопотання, слідчий суддя вважає, що в ході досудового розслідування здобуто достатньо доказів, які вказують на обгрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 289 КК України за вказаних вище обставин.

Разом з тим, слідчий суддя приходить до висновку, що наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення чи може незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, є не доведеною..

При цьому, враховуючи, що ОСОБА_4 є раніше судимим, а також кількість епізодів злочинної діяльність, ризик того, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, який передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є доведеним і реально існує.

Враховуючи особу обвинувачення і його поведінку після вчинення кримінальних правопорушень, в тому числі і під час проведення із ним слідчих і інших процесуальних дій, слідчий суддя вважає не доведеним, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, буде не достатнім для запобігання встановленому ризику.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Вирішуючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує дані про особу ОСОБА_4 , тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він підозрюється, а також обставини та наслідки їх вчинення, поведінку підозрюваного після вчинення кримінальних правопорушень

Слідчим суддею враховано, що обвинувачений працює, має родину, визнає свою причетність до вчинення кримінальних правопорушень та має намір відшкодувати завдані збитки.

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

За таких обставин, приходжу до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

У зв`язку із зазначеним, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню із обранням ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби та з покладенням на нього певних обов`язків.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 181, 182, 183, 194, 196, 197, ч. 2 ст. 376, ст. 395 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:

Клопотання слідчого задовольнити частково.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 60 діб, заборонивши йому залишати житло за адресою АДРЕСА_2 в період часу з 21-00 години до 07-00 години наступної доби.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за кожним їх викликом;

2) не відлучатися із м. Запоріжжя, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, та/або місця роботи;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

5) утримуватися від спілкування із потерпілими та їх представниками, свідками по даному кримінальному провадженню.

Роз`яснити підозрюваному, що в разі порушення покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Визначити строк дії цієї ухвали по 21 червня 2025 року включно.

Ухвалу передати для виконання відділу поліції № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області за місцем проживання підозрюваного, зобов`язавши названий орган негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчого.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1