Номер провадження 1-кс/754/2237/25
Справа № 754/9931/25
У Х В А Л А

Іменем України

24 червня 2025 року слідчий суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна-адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання дізнавача СД ВП №1 Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 , погоджене прокурором Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , про арешт майна по матеріалах досудового розслідування внесеного до ЄРДР за №0000471 від 22.06.2025 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 290 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

23 червня 2025 року до Деснянського районного суду м. Києва надійшло клопотання дізнавача СД ВП №1 Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 , погоджене прокурором Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , про арешт майна із забороною відчуження, розпорядження, користування та вчиняти будь-які реєстраційні дії з метою збереження речових доказів та їх подальшого експертного дослідження у кримінальному провадженні, яке вилучене під час огляду місця події 21.06.2025 року за адресою: м. Київ, проспект Броварський, 95, за участю власника ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме транспортного засобу марки Chevrolet Corvette д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , фіолетового кольору; ключі від автомобіля Chevrolet Corvette д.н.з. НОМЕР_1 .

Обґрунтовуючи клопотання дізнавач посилається на те, що 21.06.2025 року близько 15 год. 45 хв. по проспекту Броварському, 95 у м. Києві працівниками поліції був зупинений автомобіль марки «Шевроле Корвет» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при зовнішньому огляді автомобіля виявлено знищення ідентифікаційного номеру транспортного засобу. (ЄО 45614)

Рапортом поліцейського взводу 2 роти 2 батальйону 1 полку 2 УПП м. Києва ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_7 встановлено, що під час несення служби екіпажу «Рубін 302» за адресою: м. Київ, проспект Броварський, 95 (КП 502 «Биківня») було зупинено транспортний засіб Chevrolet Corvette д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході перевірки було з`ясовано не відповідність кольору транспортного засобу зазначеному у реєстраційному документі, дублююча табличка має ознаки знищення кустарним шляхом, табличка під лобовим склом має сліди деформації, у зв`язку з чим на місце було викликано слідчо-оперативну групу Деснянського УП ГУНП у м. Києві.

21.06.2025 за адресою: м. Київ, проспект Броварський, 95, проведено огляд, в ході якого виявлено та вилучено наступне майно: транспортний засіб марки Chevrolet Corvette д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , фіолетового кольору, власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ключі від автомобіля Chevrolet Corvette д.н.з. НОМЕР_1 , фіолетового кольору.

Відповідно до показів водія ОСОБА_6 , останній повідомив, що у червні 2024 року на сайті «Авторіа» знайшов авто Chevrolet Corvette 2018 року виготовлення з усіма сертифікаціями. Також відразу після купівлі вказаного авто було пройдено усі перевірки у Головному сервісному центрі МВС за адресою: м. Київ, Столичне шосе, 104.

22.06.2025 тимчасово вилучений транспортний засіб Chevrolet Corvette д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , фіолетового кольору, поміщений на спеціальний майданчик для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП у м. Києві за адресою: м. Бровари, вул. Сергія Москаленка, 24А.

22.06.2025 відповідні відомості були внесені до ЄРДР за реєстраційним №0000471 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 290 КК України, підставою якого став рапорт поліцейського взводу 2 роти 2 батальйону 1 полку 2 УПП м. Києва ДПП про виявлення ознак знищення, підробки або заміни номерів вузлів та агрегатів транспортного засобу.

22.06.2025 транспортний засіб марки Chevrolet Corvette д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , фіолетового кольору, ключ від вказаного транспортного засобу, власником якого є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 АДРЕСА_1 , визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Враховуючи вищевикладене, в рамках кримінального провадження №0000471 внесеного до ЄРДР за ст. 290 КК України, вбачаються ознаки підробки ідентифікаційного номеру шасі (кузова, рами), транспортного засобу Chevrolet Corvette д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , фіолетового кольору.

З метою забезпечення повного, об`єктивного та неупередженого проведення досудового розслідування, встановлення всіх об`єктивних обставин у кримінальному провадженні, необхідним для слідства є провести та дослідити всі наявні, та встановлені дії, пов`язані з походженням майна.

Для унеможливлення здійснити дії, пов`язані із здійсненням переховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження майна, іншим способом перешкоджати досудовому розслідуванню, з метою прийняття законних процесуальних рішень, притягнення винних осіб до відповідальності, - необхідним заходом забезпечення кримінального провадження є накладення арешту на вказане майно.

В судовому засіданні прокурор підтримав вказане клопотання та просив його задовольнити.

Власник майна в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, що не перешкоджає розгляду клопотання, відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України.

Представник власника майна проти задоволення клопотання заперечував, вказував на його необґрунтованість. Звертав увагу на невідповідність інформації про кримінальне правопорушення, внесеної до ЄРДР, що міститься у витягу з ЄРДР від 23.06.2025, та інформації у протоколі огляду транспортного засобу від 21.06.2025. Також зазначає, що матеріалами кримінального провадження, доданими до клопотання, жодним чином не підтверджується факт вчинення кримінального правопорушення.

Дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, заслухавши промови учасників судового засідання, приходжу до такого висновку.

Відповідно до ч. 1ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з матеріалів клопотання, прокурор звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна, зазначив, що метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів, оскільки є підстави вважати, що вони зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на положення ч.ч.1, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, і у кого і де воно знаходиться, незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить об`єктивному встановленню обставин кримінального провадження.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на вищевказане майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Оглянувши клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність у матеріалах кримінального провадження доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення.

Так, відповідно до протоколу огляду автомобіля від 21.06.2025, під час огляду виявлено стертість дублюючої таблички з правої сторони дверцят. Однак серед ілюстративних таблиць до протоколу огляду відсутні зображення елементів автомобіля, які б мали будь-які потертості. Всі номери агрегатів та транспортних вузлів автомобіля не мають жодних ознак знищення чи пошкодження.

Крім того, відповідно до протоколу огляду автомобіля встановлено стертість дублюючої таблички з правої сторони дверцят, натомість, відповідно до інформації, що міститься у витягу з ЄРДР про кримінальне провадження №0000471 від 22.06.2025 при огляді автомобіля виявлено знищення ідентифікаційного номеру транспортного засобу, хоча протокол огляду не містить інформації про знищення ідентифікаційного номеру автомобіля.

Арешт майна, як захід забезпечення кримінального провадження, в силу положень ст.ст. 131, 132 КПК України, може бути застосовано виключно у випадку, якщо існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи і може бути виконане завдання, для виконання якого накладається арешт.

Наведені вимоги законодавства, а також досліджені матеріали кримінального провадження дають слідчому судді підстави для розумного сумніву у вчиненні кримінального правопорушення, яке б могло бути підставою для накладення арешту на майно особи.

В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатись між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи. (Рішення у справі "АГОСЬ" проти Сполученого Королівства" від 24 жовтня 1986 року, серія А.№108, п.52).

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Слідчий суддя бере до уваги, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як представник сторони обвинувачення в судовому засіданні не надав слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до принципу диспозитивності кримінального провадження, його сторони є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Отже, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували втручання держави у право на мирне володіння майном.

Враховуючи викладене, вимоги, передбачені ч.2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання дізнавача не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання дізнавача СД ВП №1 Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 , погоджене прокурором Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , про арешт майна по матеріалах досудового розслідування внесеного до ЄРДР за №0000471 від 22.06.2025 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 290 КК України - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не викликалась в суд протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1