печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.11.2023 (справа № 757/52942/23-к) у кримінальному провадженні № 0000441, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляд слідчого судді надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.11.2023 у справі № 757/52913/23-к на земельну ділянку з кадастровим номером :15:001:0026, площею 2 га, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4 .

Обґрунтовуючи клопотання, адвокат зазначає, що ОСОБА_4 набув арештовану земельну ділянку у відповідності до норм чинного законодавства станом на 2001 рік на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ № 020004 від 14.11.2001 року. В подальшому, реєстрацію такого права здійснено 04.12.2023.

На думку представника власника майна, будь-які обмеження для використання арештованої земельної ділянки відсутні.

Також адвокат вказує, що ОСОБА_4 добросовісно та відкрито, із дотриманням усіх вимог законодавства, отримав, володіє та користується даною ділянкою. З моменту придбання жодних дій, які б могли свідчити про намір її відчуження, не здійснював.

Твердження сторони обвинувачення, які покладено в основу ухвали слідчо судді про арешт майна, зокрема, що державний акт являється підробленим, та те, що земельна ділянка на межі лісового фонду на думку адвоката, за спливом тривалого часу досудового розслідування, мало б бути підтверджено або спростовано належними і допустимими доказами, чого слідством не зроблено.

Також представник власника майна вказує, що за понад 5 років досудового розслідування ОСОБА_4 про підозру не повідомлялось.

Щодо тверджень сторони обвинувачення про накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :15:001:0026 з метою її збереження, як речового доказу, оскільки незастосування цього заходу призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, адвокат ОСОБА_3 зазначає, що в даному випадку відбулась певна підміна понять. Поняття речового доказу КПК України визначає як фізичний матеріально виражений об`єкт та відповідно регламентує його збереження. Земельна ділянка як частина території не може бути ані прихована, ані перенесена, тощо. Що стосується її рельєфу, ґрунтового покриву чи насаджень, то орган розслідування не з`ясував, який був їх стан на момент арешту. Відповідно не можна зберегти те, чого вже давно (до набуття ОСОБА_4 ) фактично не існувало.

Також представник власника майна вважає, що заборона відчуження земельної ділянки як об`єкта права виходить за межі поняття речового доказу, а може підпадати під можливість арешту з підстав, визначених п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 170 КПК України - спеціальна конфіскація чи відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Однак, як вказує представник, такі підстави передбачають наявність певних умов для їх застосування, зокрема, повідомлення про підозру, цивільний позов, тощо.

З огляду на викладене, представник власника майна наголошує на тому, що заборона відчуження земельної ділянки, як об`єкта цивільного права, яке не пов`язане з її фізичними характеристиками, не може бути підставою для арешту саме як речового доказу.

З приводу ймовірної приналежності арештованих ділянок до земель лісового фонду та володіння нею ДП «Ворохтянське лісове господарство», на що посилається слідство як на підставу визнання їх речовим доказом, то адвокат ОСОБА_3 просить врахувати, що твердження сторони обвинувачення, що дана ділянка є об`єктом кримінального правопорушення, оскільки нібито незаконно надана у минулі роки із земель лісового фонду, не є підставою для обмеження прав законного і добросовісного набувача, яким є ОСОБА_4 .

У той же час адвокат ОСОБА_3 , посилаючись на висновок судової експертизи № СЕ-№ СЕ-19/109- 24/15831-3Т від 12.02.2025 року, вказує, що накладення межі арештованої ділянки із ділянкою Поляницького лісництва ДП «Ворохтянське ЛГ» не встановлено. Аналогічно на думку адвоката й не встановлено і приналежності такої ділянки до території лісового фонду. З огляду на це, твердження органу досудового розслідування про віднесення арештованої ділянки до земель лісового фонду вважає безпідставним припущенням. При цьому наголошує, що за понад 5 років розслідування жодного доказу зворотного не здобуто.

Враховуючи те, що орган досудового слідства мав достатньо часу для встановлення всіх обставин кримінального провадження і припинення обмеження права власності особи, яка не притягується до кримінальної відповідальності, однак, жодних дій для встановлення всіх обставин та прийняття кінцевого рішення у справі стороною обвинувачення не здійснюється, на переконання представника власника майна на даний час відбувається очевидне надмірне неспівмірне втручання не лише у право власності третьої особи, яка не має жодного відношення до предмету доказування у кримінальному провадженні, а й до заподіянню ОСОБА_4 значних збитків.

За таких умов на думку адвоката ОСОБА_3 утримання під арештом земельної ділянки, яка належить на праві приватної власності особі, яка не є підозрюваною і набула її як добросовісний набувач, вказує на відсутність розумної пропорційності між застосованими засобами у обмеженні права власності на належне на праві власності майно з переслідуваною метою кримінального провадження.

Представник особи, в інтересах якої подано клопотання адвокат ОСОБА_3 подав до суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

Прокурор у кримінальному провадженні № 0000441 - прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, натомість звернувся до слідчого судді з заявою про розгляд клопотання про скасування решту майна без його участі. Письмових заперечень на клопотання про скасування арешту майна не надав.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя надходить наступних висновків.

Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора при оперативному супроводженні Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000441 від 06.05.2020 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 28 ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 358, ч. 1 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України, за підозрою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України та за фактами кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України.

В межах означеного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.11.2023 у справі № 757/52913/23-к з метою збереження речових доказів накладено арешт на земельну ділянку, що на праві приватної належать: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , шляхом заборони їх відчуження та розпорядження, а саме на земельну ділянку з кадастровим номером: :15:001:0026.

Як вбачається з ухвали слідчого судді про накладення арешту, прокурор посилався на те, що на території Івано-Франківської області здійснює діяльність злочинна група, до складу якої входять посадові особи Поляницької ОТГ, Яремчанської міської ради, Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, колишні працівники правоохоронних органів та інші особи, метою діяльності якої є незаконне виведення та привласнення земель лісового фонду та інших особливо цінних категорій земель поблизу с. Поляниця (ТК «Буковель»), реєстрацією права власності за підставними фізичними особами з числа місцевих мешканців та подальшому продажу незаконно привласнених земельних ділянок.

Крім того, зі змісту ухвали слідчого судді від 21.11.2023 вбачається, що слідчий суддя при вирішенні питання про арешт майна дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером: :15:001:0026, оскільки вона відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, отримано кримінально протиправним шляхом, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні та метою такого арешту є забезпечення зберігання речових доказів.

Окрім того, вирішуючи питання про арешт вище означеної земельної ділянки слідчим суддею в частині встановлення заборони користування вказаним майном відмовлено, оскільки встановлення такого обмеження може призвести до порушення прав осіб, у користуванні яких воно знаходиться.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Статтями 7, 16 КПК України визначено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series A № 296-A, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява № 48191/99, п. п. 49-62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", п. п. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягнути (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A № 98).

Прокурор в судове засідання з розгляду клопотання про скасування арешту не з`явився та доводів представника власника майна щодо необхідності скасування арешту не спростував, не надав пояснень чи обґрунтувань, що підтверджують наявність обґрунтованих підстав вважати, що збереження арешту є обґрунтованим, тобто прокурором у кримінальному провадженні не доведено відповідності арештованої земельної ділянки критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.

Крім того, з матеріалів клопотання про скасування арешту вбачається, що з дати постановлення ухвали про накладення арешту на майно по сьогоднішній день минуло більше 19 місяців, тобто за вказаний проміжок часу, органом досудового розслідування не надано слідчому судді достатніх та належних даних для висновку про наявність підстав, які б виправдали тривале тримання належного ОСОБА_4 майна під арештом.

Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи №СЕ-19/109- 24/15831-3Т від 12.02.2025 року, встановити, чи накладаються межі земельної ділянки з кадастровим номером :15:001:0026 на межі Поляницького лісництва ДП «Ворохтянське ЛГ» з причин, наведених в дослідницькій частині висновку експерта, не представилось за можливе. Встановити, чи відноситься земельна ділянка з кадастровим номером :15:001:0026 до території лісового фонду, з причин, наведених в дослідницькій частині висновку експерта, не представляється за можливе.

Таким чином, протягом тривалого строку досудового розслідування достеменно не підтверджено, що арештована земельна ділянка має значення речового доказу у кримінальному провадженні № 0000441.

З огляду вищевикладеного, а також враховуючи ті обставини, що однією з засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також, що орган досудового розслідування мав достатньо часу з 21.11.2023 (тобто більше 19 місяців) для проведення необхідних слідчих дій (оглядів, експертиз) для виявлення та фіксації ознак, відповідно до яких арештоване майно відповідало б критеріям речових доказів, однак позитивних результатів таких заходів не здобуто, слідчий суддя вважає, що слідчий суддя вважає, що в подальшому арешті майна потреба відпала, а тому арешт слід скасувати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-174, 309, 372, 392 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.11.2023 (справа № 757/52942/23-к) у кримінальному провадженні № 0000441 - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.11.2023 (справа № 757/52942/23-к) у кримінальному провадженні № 0000441 на земельну ділянку з кадастровим номером :15:001:0026, площею 2 га, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1