КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Печерського районного суду міста Києва від 28 липня 2023 року за ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Печерського районного суду міста Києва від 28 липня 2023 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Брянка, Луганської області, громадянку України, зайняту позаштатним журналістом загальнодержавного бюлетня «Говори!», із середньою спеціальною освітою, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_8 у порядку виконання вироку, зараховано у строк відбування покарання строк її попереднього ув`язнення (з 24.10.2020 - 14.03.2022) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 , у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком суду законної сили залишено без змін. До набрання вироком законної сили покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою суду; повідомляти суд про місце проживання та його зміну; не відлучатися за межі м. Києва без дозволу суду; здати на зберігання прокурору свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Судом визнано доведеним, що 24.10.2020 близько 06 год. 00 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , під час спільного вживання алкогольних напоїв із знайомим, який напередодні запросив її спільно проживати у вказаній квартирі своїх батьків за вищевказаною адресою - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зненацька повідомила ОСОБА_9 , що в особистих стосунках надає перевагу жінкам та вказала на присутню у цій же компанії свою знайому - ОСОБА_10 . Унаслідок негативного сприйняття вказаних відомостей ОСОБА_9 , у ОСОБА_8 виникла особиста неприязнь до нього та злочинний умисел на спричинення ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень.

Реалізовуючи свій спонтанно виниклий злочинний умисел, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з метою спричинення ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок раптово виниклої особистої неприязні до останнього, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, взяла кухонний ніж з чорно-білим руків`ям та умисно раптово завдала потерпілому ОСОБА_9 , який в цей час перебував на балконі, суміжному з кімнатою, один удар лезом ножа в ліву частину грудної клітини, чим спричинила тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудей зліва з ушкодженням лівої внутрішньої грудної артерії, лівої легені, перикарду та правого шлуночка серця з явищами лівобічного гемотораксу та гемоперикарду, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

У подальшому ОСОБА_8 затримали працівники поліції на подвір`ї будинку за адресою: АДРЕСА_4

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Печерського районного суду міста Києва від 28 липня 2023 року змінити, визнати її винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, та обмежитись відбутим покаранням.

Свої вимоги мотивує тим, що кваліфікація її дій за ч. 1 ст. 121 КК України не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та не підтверджується доказами. Зазначає, що подія сталася внаслідок дій потерпілого, спрямованих на спонукання обвинуваченої до інтимних стосунків, від яких вона захищалася, а умислу нанесення тілесних ушкоджень потерпілому вона не мала.

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_8 подала заяву про зміну прізвища з ОСОБА_11 на ОСОБА_12 відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченої та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечував проти вимог обвинуваченої, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121КК України, а саме: заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, - є правильними, оскільки ґрунтуються на зібраних у кримінальному провадженні і перевірених у суді належних і допустимих доказах та детально наведених у вироку, як того вимагає ст. 374 КПК України.

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив усі доводи сторін в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів та навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, доводи сторін, під час судового розгляду отримали об`єктивну та належну оцінку в судовому рішенні, з якою погоджується колегія суддів.

Так, обвинувачена ОСОБА_8 як в суді першої так і суді апеляційної інстанції свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, не визнавала та стверджувала, що потерпілий сексуально домагався; вона намагалася все перевести на жарт та повідомила, що є особою нетрадиційної сексуальної орієнтації та перебуває у стосунках із Бузмаковою, яка була присутня на балконі у квартирі. У подальшому потерпілий став агресивним, вдарив ОСОБА_8 по щоці та при намаганні обвинуваченої вийти з балкону, викрутив їй ліву руку за спину, погрожував її викинути з балкону. При цьому їй здалося, що потерпілий, стоячи позаду неї, намагався розстібнути свої та її штани, у зв`язку з чим, вона почала кричати про допомогу та чинити йому опір, а потімвзяла якийсь предмет, можливо ніж, яким вдарила ОСОБА_9 .

Як убачається із вироку, допитаний судом першої інстанції потерпілий ОСОБА_9 дав показання про те, що в день події, близько 03 год. ночі він, ОСОБА_8 та ОСОБА_13 всі разом сиділи на балконі, спілкувались. Близько 05 год. ранку ОСОБА_8 з ОСОБА_14 почали цілуватись, на що потерпілий запитав, що відбувається і заради чого було все це знайомство між ним і обвинуваченою. Після цього ОСОБА_8 пішла з балкону та зачинила його там. ОСОБА_9 став кричати та стукати, щоб його відчинили, на що обвинувачена повернулась, відчинила двері та раптово вдарила потерпілого ножем, який принесла з собою, у ліву частину грудної клітки в ділянку серця. Потерпілий сам зателефонував у поліцію, а обвинувачена разом із подругою ОСОБА_14 покинули житло.

Свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 - працівники Управлінні патрульної поліції у м. Києві - в суді першої інстанції дали аналогічні за змістом показання про те, що прибули за викликом на адресу потерпілого з приводу нанесення тілесних ушкоджень в квартирі. Поруч із житловим будинком АДРЕСА_4 виявили ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , на яких було орієнтування. Коли піднятилисядо квартири, ОСОБА_8 була спокійною, холоднокровною та відповідала досить врівноважено, аіноді навіть з посмішкою на обличчі, слідів насильства не мала.

Свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 - медичні працівники - повідомили, що приїхали на виклик з приводу ножового поранення; в квартирі знаходились ще дві жінки, спокійні, без видимих пошкоджень, а потерпілий перебував на балконі при свідомості,міг розмовляти, стан його був середньої важкості, але стабільний. На тілі потерпілого було видно отвір від ножового поранення. Свідки бачили на балконі два ножі: один з широким лезом, а інший - закривавлений - з вузьким. Отвір на тілі потерпілого відповідав вузькому лезу.

Допитаний судом першої інстанції експерт ОСОБА_19 підтримаввисновок № 042/1-1122-2020 від 24.11.2020, наполягав на об`єктивністі та правильності зробленого ним висновку щодо ступеню тяжкості, локалізації та механізму заподіяння тілесного ушкодження, виявленим у потерпілого.

Також, вина обвинуваченої у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, повністю доводиться безпосередньо дослідженими у судовому засіданнідоказами, а саме: даними протоколкогляду місця події від 24.10.2020 з фототаблицею, /том 2 а. м. 11 - 45/; даними відеозапису з нагрудного відеореєстратора поліцейських /том 2 а. м. 241/; даними виписки із медичної карти № 1100 стаціонарного хворого ОСОБА_9 , із діагнозом: проникаюче колото-різане поранення грудної клітки зліва; поранення лівої внутрішньої грудної артерії, правого шлуночка серця, лівої легені; великий гемоторакс зліва, гемоперікард /том 2 а. м. 124/; даними довідки № 110-о від 24.10.2020, згідно якої ОСОБА_9 встановлено діагноз: проникаюче поранення грудей зліва; пошкодження артерії «thoracica interna»; пошкодження перикарду; пошкодження лівого передсерця; гемоторакс зліва; рана грудної стінки (13 см) /том 2 а. м. 98/; даними протоколу слідчого експерименту від 17.11.2020 за участю потерпілого ОСОБА_9 та долученим до нього відеозаписом, наякому зафіксовано як потерпілий на місці події показав і розповів, що ОСОБА_8 , стоячи на балконі, тримаючи за спиною в правій руці ніж, наблизилася до нього та, взявши останнього лівою рукою за праве плече,нанесла один удар ножем в грудну клітину з лівого боку /том 2 а. м. 160 - 166/; даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.11.2020/том 2 а. м. 131-132/; даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.01.2021/том 2 а. м. 226 - 228/; даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.01.2021/том 2 а. м. 229 - 221/; даними пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.12.2020 /том 2 а. м. 202 - 204/; даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.01.2021 /том 2 а. м. 223 - 225/; даними результатів приладу Alcotest 6820 № ARJL - 0302, тесту № 1365 результат тестування ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , становить 1,43 проміле /том 2 а. м. 93/; даними висновку експерта № СЕ-19/111-20/55287-Б від 23.12.2020/ том 2 а. м. 142 - 156/; даними висновку експерта № 042/1-1122-2020 від 24.11.2020/том 2 а. м. 172 - 175/.

Судом першої інстанції вживалися, у передбачений Законом спосіб, заходи, щодо проведення у судовому засіданні допиту свідка ОСОБА_13 , однак це виявилося неможливим.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що досліджені в судовому засіданні і покладені в основу вироку докази, є достовірними, допустимими і достатніми, які повною мірою підтверджують встановлені в суді фактичні обставини по справі. Ці докази не суперечать один одному, узгоджуються між собоюта у своїй сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини, зазначені у ст. 91 КПК України, вказані докази зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, не встановлено.

Згідно вимог апеляційної скарги обвинувачена ОСОБА_8 просить перекваліфікувати її дії на ст. 124 КК України, посилаючись на те, що захищалась від дій потерпілого, який, за словами обвинуваченої, спочатку вдарив її по щоці та при намаганні обвинуваченої вийти з балкону, викрутив їй ліву руку за спину, а іншою рукою намагався перехилити обвинувачену через відкрите вікно, погрожуючи її викинути. Також, як їй здавалось, потерпілий намагався розстібнути свої та її штани, маючи на меті зґвалтувати ОСОБА_8 , на що обвинувачена, захищаючись від таких посягань потерпілого, взяла предмет, можливо ніж, яким вдарила ОСОБА_9 .

Згідно з ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Сутність необхідної оборони полягає у правомірному заподіянні шкоди особі, яка здійснює суспільно небезпечне посягання, особою, яка реалізує своє право на захист інтересів, що охороняються законом. Визначальним для поняття необхідної оборони є правомірність захисту і протиправність посягання.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (ч. 3 ст. 36 КК України).

Отже, для вирішення питання щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж необхідно врахувати конкретні обставини кримінального провадження, здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

При цьому у разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.

Аналогічного правового висновку надійшла колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 17.12.2019 у справі № 707/2859/17.

Так, сукупність досліджених судом першої інстанції доказів переконливо свідчить про те, що дії обвинуваченої ОСОБА_8 правильно кваліфіковані судом за ч.1 ст. 121 КК України.

Показання обвинуваченої ОСОБА_8 щодо обставин події, спростовуються встановленими фактичними обставинами кримінального провадження, а також дослідженими судом першої інстанції доказами, зокрема: показаннями потерпілого, який, будучи приведеним до присяги та попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань, категорично заперечив застосування будь-якого насильства відносно ОСОБА_8 ; показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , які в судовому засіданні заперечили наявність у ОСОБА_8 якихось зовнішніх ознак застосування до неї насильства, натомість зазначили, що вона була спокійна, врівноважена, При цьому, жоден зі свідків не вказував на те, що ремінь на штанах потерпілого був розстібнутим.

В той же час, жодних належних та допустимих доказів, які підтверджували би позицію обвинуваченої ОСОБА_8 щодо її захисту від дій потерпілого, як і реальну загрозу для неї (посягання на її законні інтереси), матеріали кримінального провадження не містять.

Наведені в апеляційній скарзі доводи обвинуваченої про необхідність кваліфікувати її дії за ст. 124 КК України, не спростовують обґрунтовані висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, тобто умисного нанесення тілесних ушкоджень потерпілому.

Таким чином, колегія суддів погоджується з належно вмотивованими висновками суду першої інстанції про те, що вина обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, доведена «поза розумним сумнівом» належними та допустимими доказами, а доводи апеляційної скарги обвинуваченої не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не містять переконливих доводів, які б вказували на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Також, апеляційний суд погоджується з призначеним судом першої інстанції ОСОБА_8 покаранням в межах санкції інкримінованого кримінального правопорушення, яке в повній мірі відповідає тяжкості скоєного та даним про обвинувачену, та буде необхідним та достатнім для його виправлення та перевиховання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що підстави для зміни вироку суду першої інстанції відсутні, а тому в задоволенні поданої апеляційної скарги слід відмовити, а вирок суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Печерського районного суду міста Києва від 28 липня 2023 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 1 ст. 121 КК України, - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: _______________ ______________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/824/885/2025

Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_20

Доповідач: ОСОБА_1