Справа № 138/2725/20
Провадження №:1-кп/138/196/25
УХВАЛА

21 серпня 2025 року м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу у об`єднаному кримінальному провадженні №0000149 від 11.03.2014 та №0000025 від 20.01.2022 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 296, ч. 1, 2 ст. 345 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

04.07.2025 до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з Вінницького апеляційного суду надійшла судова справа № 138/2725/20 по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 345, ч. 2 ст. 345 КК України (кримінальні провадження № 20000149 від 11.03.2014, № 60000025 від 20.01.2022).

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 04.08.2025 призначено підготовче судове засідання на 20.08.2025.

18.08.2025 до суду від прокурора ОСОБА_3 надійшло клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб.

Також 20.08.2025 до суду надійшло клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Клопотання прокурора мотивоване тим, що ухвалою слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 21.01.2022 до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 20.03.2022, який у подальшому продовжено. Востаннє ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25.06.2025 ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 24.08.2025.

Сторона обвинувачення вважає, що на даний час ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, які були встановлені під час обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати, а тому відсутні підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу, жодна особа не висловила намір особистої поруки за обвинуваченого і вказані заходи не є дієвими у даному провадженні та не забезпечать виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків і дадуть можливість переховуватись, вчиняти інші кримінальні правопорушення та незаконно впливати на потерпілих та свідків.

Так прокурор вказує, що підставами вважати, що ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення є те, що ОСОБА_5 до вчинення злочинів, передбачених ч. 1, 2 ст. 345, ч. 1 ст. 296 КК України, уже притягувався до кримінальної відповідальної за вчинення умисного тяжкого насильницького злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Підставами вважати, що ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілих та свідків є те, що під час затримання ОСОБА_5 , останній поводив себе агресивно, погрожував працівникам поліції спричинити їм тілесні ушкодження та знищити майно, що може свідчити про те, що обвинувачений у подальшому намагатиметься таким чином чинити тиск на потерпілих та свідків з метою зміни їх показань.

Крім того, ОСОБА_5 в порядку ст. 290 КПК України ознайомився з матеріалами кримінального провадження та йому відомі анкетні дані та місця проживання свідків, зможе шляхом умовлянь, чинення тиску або будь-яким іншим чином вплинути на них з метою серед іншого зміни показань про обставини провадження під час судового розгляду.

Оцінюючи наявність вказаного ризику незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, прокурор звертає увагу на те, що із встановленого КПК України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

Підставами вважати, що ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду є те, що після вчинення кримінального правопорушення у 2014 році, обвинувачений покинув територію України через пункт пропуску Шегині та переховувався від органів досудового розслідування на території іншої держави - Республіки Італія, у зв`язку з чим був оголошений у міжнародний розшук, та у подальшому екстрадований до України для притягнення до кримінально відповідальності.

Крім того, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні насильницьких злочинів, за які передбачено кримінальну відповідальність у виді позбавлення волі до п`яти та восьми років відповідно, а тому усвідомлюючи можливу відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, він може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Таким чином, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 , у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, дію воєнного стану на території України, унеможливлюють обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Крім цього, ОСОБА_5 проживає у м. Могилів-Подільський, де по річці Дністер проходить лінія державного кордону України, що породжує ризик незаконного перетину кордону обвинуваченим для подальшого переховування від суду.

З метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження, прокурор вважає доцільним продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб.

Крім того, прокурор посилається на те, що до ОСОБА_5 уже обирався запобіжний захід у виді тримання під вартою з альтернативним запобіжним заходом у вигляді застави у розмірі 175 760 грн. Однак, після внесення застави, ОСОБА_5 вчинив інші кримінальні правопорушення, а саме хуліганство та умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, а тому можна дійти висновку, що обрання більш м`якого запобіжного заходу не буде дієвим.

В підготовчому судовому засіданні прокурор підтримав клопотання з підстав, зазначених у ньому, просив його задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_4 підтримав клопотання прокурора. На запитання суду повідомив, що обвинувачений ОСОБА_5 не чинив на нього будь-який тиск з метою зміни ним показів у суді.

Обвинувачений та його захисник проти задоволення клопотання заперечили, просили змінити обвинуваченому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, який цілком зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та дозволить уникнути ризикам, про які вказує прокурор.

Також адвокат вказала, що на даний час, вказані у клопотанні ризики, які могли бути актуальні більше ніж три роки назад під час обрання запобіжного заходу, на даний час суттєво зменшились, в тому числі і з урахуванням плину часу, а також зважаючи на те, що з того часу у обвинуваченого народилась дитина, він має цивільну дружину, його мати потребує оперативного втручання, а відтак допомоги сина, в тому числі і матеріальної.

Також адвокат акцентувала увагу на тривалому розгляді справи у судових інстанціях, висновки Верховного Суду, який двічі повертав справу до суду апеляційної інстанції з вказівками про суттєві порушення судами процесуальних норм під час розгляду справи. Крім того, адвокат зазначила, що обвинувачений не переховувався від органів досудового розслідування та суду, оскільки станом на час, коли він виїхав до Італії, де проживала його хвора мати з метою допомогти їй, підозра йому оголошена не була, візу він відкрив задовго до подій, що сталися у березні 2014 року, а також до цього часу купував і білет до країни вибуття.

Також захисник акцентувала увагу, що прокурором не доведений належними доказами ризик того, що обвинувачений може чинити тиск на свідків чи потерпілих у даному кримінальному провадженні, що свідчить лише про припущення прокурора, в тому числі і з тих підстав, що свідки та потерпілі в даному провадженні вже допитувались і давали свої покази суду, що свідчить про відсутність мотивів здійснювати такий тиск. Більше того, представник потерпілого ТОВ НП «Аргон» та потерпілий ОСОБА_8 подавали суду заяви, в яких вказували, що претензій до обвинуваченого морального та матеріального характеру не мають.

Так само припущеннями прокурора адвокат вважає посилання, що обвинувачений, проживаючи у прикордонному місті, може перетнути державний кордон України, в тому числі і з тих підстав, що державний кордон України охороняється військовослужбовцями Державної прикордонної служби України.

В свою чергу клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу мотивоване тим, що станом на сьогоднішній день підстави для продовження тримання під вартою ОСОБА_5 відпали, зменшилися ризики кримінального провадження, відповідно є усі законні підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який, а саме на домашній арешт.

Сторона захисту вказує, що більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту зможе в повній мірі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання покладених на нього обов`язків з тих підстав, що ОСОБА_5 має тісні соціальні звязки- дружину ОСОБА_9 , малолітню дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та хвору матір ОСОБА_11 , які до затримання знаходилися на повному його утриманні. Обвинувачений ОСОБА_5 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання характеризується позитивно, на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні ніколи не впливав й не має наміру здійснювати будь який тиск чи вчиняти кримінальне правопорушення, під час досудового розслідування від правоохоронних органів не переховувався. Обставина, яка змінилася з часу обрання запобіжного заходу є той факт, що у матері обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_11 за останній рік дуже сильно погіршився стан здоров`я, вона потребує лікування, хірургічне втручання заплановано у вересні 2025 року, має цукровий діабет, наразі проходить медичне обстеження на визначення інвалідності, потребує постійного стороннього догляду та не має інших родичів, які можуть здійснювати такий догляд за нею, окрім сина ОСОБА_5 . Крім того, через значне погіршення стану здоров`я, вона не може працювати та отримувати прибутки, відповідно не змозі проводити повноцінне лікування, що може призвести до непоправних наслідків. Одночасно адвокат вважає, що слід критично віднестися до тверджень прокурора, що ОСОБА_5 переховувався від слідства під час досудового розслідування, оскільки ОСОБА_5 не було відомо про можливе притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення відносно потерпілого ОСОБА_4 , більше того він не знав про наявність такого кримінального провадження. До моменту виїзду за межі території України, ОСОБА_5 жодного разу до слідчого чи прокурора ніхто не викликав, не відбирали у ного пояснення, та не допитували, одже і підстав ухилятися у ОСОБА_5 не було. Про наявність кримінального провадження та підозри ОСОБА_5 дізнався лише під час його затримання. ОСОБА_5 у 2014 році поїхав в Італію для надання допомоги матері, яка на той час проходила там курс лікування.

Крім того, у даному кримінальному провадженні вже неодноразово були допитані свідки та потерпілі під час попередніх судових розглядів, підстав змінювати покази у них немає. Також ніхто з них не заявляв про тиск з боку обвинуваченого і підстав вважати про можливе вчинення такого тиску з боку обвинуваченого є безпідставним припущенням прокурора, яке не підтверджується жодними доказами.

Також адвокат вказує, що ОСОБА_5 , окрім іншого, обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, вчиненого 19.01.2022 року. З часу вчинення даного проступку минуло понад 3 роки, тобто відповідно до п.2 ч. 1 ст. 49 КК України, на даний час закінчилися строки притягнення особи до кримінальної відповідальності. Крім того, потерпілий ТОВ НВП «Аргон» жодних претензій до обвинуваченого ОСОБА_5 не має, про що надало відповідну довідку. Наведені обставини свідчать про фактичну мінімізацію ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, і які є підставою для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

В підготовчому судовому засіданні адвокат та обвинувачений підтримали клопотання про зміну запобіжного заходу, просили його задовольнити. Додатково захисник зазначила, що подала до суду клопотання про закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 296 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, що в свою чергу також зменшує ризик тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому в разі доведення його вини.

Прокурор та потерпілий ОСОБА_4 заперечили щодо клопотання сторони захисту. Прокурор вказав, що не заперечувала і сторона захисту, на наявність у матері обвинуваченого ще одного сина ОСОБА_12 , що спростовує посилання адвоката та обвинуваченого на те, що він єдиний родич, який може здійснювати догляд та допомагати хворій матері.

Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши подані стороною захисту докази, суд приходить до такого висновку.

Згідно ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Також слід враховувати, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України при застосуванні та продовженні запобіжного заходу суд враховує наявність обґрунтованої підозри, доведених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також інші обставини, зазначені у ст. 178 КПК України.

Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Ухвалою слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 21.01.2022 до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 20.03.2022, який у подальшому неодноразово продовжувався під час попереднього судового розгляду справи, востаннє ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25.06.2025 на строк 60 днів до 24.08.2025.

Враховуючи стадію судового розгляду даного кримінального провадження (підготовче судове засідання), суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутого обвинувачення у вчиненні інкримінованих обвинуваченому злочинів.

При цьому, не вдаючись до оцінки доказів, відповідно до положень ст. 23 та ст. 94 КПК України, згідно яких жоден доказ не має наперед встановленої сили, та повинен бути дослідженим судом під час судового провадження безпосередньо, суд вбачає реальним існування декількох раніше заявлених стороною обвинувачення ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, проте вважає, що ризик переховуватись від органів досудового розслідування та суду знизився з таких підстав.

Так, після обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою у нього 11.05.2022 народилась дитина, також його матері ОСОБА_11 діагностовано ряд захворювань, а протягом часу перебування обвинуваченого під вартою проведено ряд хірургічних втручань, що підтверджується наданими стороною захисту доказами та в сукупності вказує на міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, що в свою чергу знижує ризик переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Також, враховуючи тривалість перебування під вартою ОСОБА_5 з 22 січня 2022 року, тобто три з половиною роки, суд доходить висновку, що це також свідчить, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 ЦПК України стосовно ОСОБА_5 наразі зі сплином часу знизився.

Разом з тим, суд погоджується, що обґрунтованим є ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, оскільки ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований та станом на теперішній час стороною захисту не надано даних про наявність у нього будь-якого джерела доходу. Крім того до вчинення злочинів, передбачених ч. 1, 2 ст. 345, ч. 1 ст. 296 КК України, останній вже притягувався до кримінальної відповідальної за вчинення умисного тяжкого насильницького злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Одночасно суд вважає, що ризик того, що обвинувачений може незаконно впливати на потерпілих та свідків прокурором не доведений. Так, судом враховується, що під час попереднього розгляду об`єднаного кримінального провадження судом були допитані всі свідки обвинувачення та захисту, які були попереджені про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України, що ставить під сумнів доцільність впливу обвинуваченого на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні. При цьому будь-яких доказів про намір та можливість обвинуваченого незаконно впливати на потерпілих і свідків у даному кримінальному провадженні з метою надання останніми неправдивих показань чи зміни раніше наданих суду показань прокурором суду надані не були, а тому розцінюються як припущення прокурора про можливість вчинення ОСОБА_5 таких дій, та не можуть бути покладені в обґрунтованість застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки суд при вирішенні питання щодо запобіжного заходу має виходити з наявності об`єктивних факторів, актуальних на час відповідного звернення, а саме чи існують заявлені стороною обвинувачення ризики. Більше того, в підготовчому судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 підтвердив, що будь-які спроби тиску на нього з метою зміни показів в суді обвинуваченим щодо нього не вчинялись.

Відповідно до положень ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 п. 1 п. п. с Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Бекчієв проти Молдови» та Клоот проти Бельгії» «ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню правосуддя, не може оцінюватись абстрактно, факт перешкоджання має бути підтверджено доказами», «однак з плином часу, інтереси слідства стають недостатніми для тримання підозрюваного під вартою: за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом, завдяки проведенню дізнання, перевірок, дачі показань».

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 26 червня 1991 року у справі «Летельє проти Франції» «попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку».

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Калашник проти Росії» тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі. Якщо законом встановлено презумпцію щодо обставин, які стосуються підстав тримання під вартою, має бути, крім того, переконливо доведена наявність конкретних обставин, які переважують правило поваги до особистої свободи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Свершов проти України» тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Таким чином, зважаючи на правову позицію, викладену в рішенні Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», відповідно до якої при розгляді клопотанні про обрання або ж продовження строку тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, враховуючи наведені фактичні обставини та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , враховуючи тривалість перебування особи під вартою, наявність міцних соціальних зв`язків, зменшення зі сплином часу ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, недоведеність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України та обставин, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, суд вважає, що продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 є недоцільним та не є виправданим.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання сім`ї обвинуваченого з покладенням на обвинуваченого ОСОБА_5 відповідних обов`язків є достатнім запобіжним заходом, який наразі здатен забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, пов`язаних з його статусом у даному кримінальному провадженні, та запобігти заявленим прокурором ризикам.

Керуючись ст. 110, 132, 176, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 372, 376 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.

Клопотання адвоката ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою АДРЕСА_1 терміном на 60 (шістдесят) днів.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області за першою вимогою;

- не відлучатися з місця проживання за адресою АДРЕСА_1 без дозволу суду, прокурора, крім часу оголошення «Повітряної-Ракетної небезпеки» у м. Могилеві-Подільському Вінницької області, коли останній має право спуститися (пройти) до бомбосховища, визначеного органом місцевого самоврядування;;

- повідомляти суд, прокурора про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими у даному об`єднаному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт громадянина України, паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Визначити строк дії ухвали до 19.10.2025 включно.

Обвинуваченого ОСОБА_5 звільнити з-під варти в залі суду негайно.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на обвинуваченого зобов`язань.

Контроль за організацією виконання ухвали покласти на прокурора.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити до Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1