Справа № 742/1924/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/632/25
Категорія - ч.2 ст. 307 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

обвинуваченої ОСОБА_6

її захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000996 від 01 жовтня 2024 року, за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 травня 2025 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , зареєстрованої по АДРЕСА_2 , фактично проживало а АДРЕСА_3 , громадянки України, не працюючої, одруженої, яка має на утриманні малолітнього сина 2019 року народження, з професійно - технічною освітою, 21 жовтня 2024 року була засуджена вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від за ч. 1ст. 309 КК України до 1 року пробаційного нагляду,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджена за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією всього особистого майна, крім житла.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднане невідбуте покарання за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2024 року та остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років 1 місяць з конфіскацією всього особистого майна, крім житла.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 2 785,65 грн. процесуальних витрат на залучення експерта.

Питання про долю речових доказів і документів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Як установив суд, ОСОБА_6 , будучи раніше засудженою 21.10.2024 Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, належних висновків для себе не зробила, на шлях виправлення не стала і вчинила новий тяжкий злочин.

1) За невстановлених досудовим розслідуванням обставин, умисно, керуючись корисливим мотивом, порушуючи встановлений законом порядок обігу психотропних речовин, ОСОБА_6 незаконно придбала з метою збуту та зберігала з метою збуту за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_4 та 08 листопада 2024 року о 16 год. 26 хв., перебуваючи поблизу магазину «Їжачок» по вул. Садовій, 135 в м. Прилуки збула шляхом продажу за 200 грн. ОСОБА_10 (анкетні дані змінено відповідно до Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві») речовину, яка відповідно до висновку експерта Чернігівського НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/125-24/14620-НЗПРАП від 18.11.2024, є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено - PVP, маса якої складала 0,0368 г., яку в подальшому вилучили працівники поліції в ході огляду 08.11.2024, що мав місце поблизу будинку №55 по вул. Вокзальна в м. Прилуки.

2) Окрім цього, ОСОБА_6 , у невстановлений судовим розглядом час, за невстановлених судовим розглядом обставин, умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, порушуючи встановлений законом порядок обігу психотропних речовин, вчинила умисні дії, пов`язані з порушенням встановленого законом порядку обігу психотропних речовин, а саме вимог ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 року, яким передбачено, що діяльність з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, включених до таблиць II і III Переліку, та прекурсорів, включених до таблиці IV Переліку, здійснюється суб`єктами господарювання за наявності у них ліцензії на здійснення відповідних видів діяльності, незаконно придбала та зберігала при собі з метою збуту особливо небезпечну психотропну речовину до того часу, коли 14 лютого 2025 року о 20 год. 40 хв., прибувши до поштомату № 23285 по вул. Вокзальна, 39 в м. Прилуки збула шляхом пересилання посилки за експрес накладною №6960 від 14.02.2025 речовину, яка відповідно висновку експерта Чернігівського НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/125-25/2650-НЗПРАП від 24.02.2025, є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено - PVP, маса якої складала 0,051 г., яку було вилучено працівниками поліції 15.02.2025 у період часу з 14.30 год до 15.30 год в рамках проведення негласних слідчих (розшукових) дій, передбачених ст. ст. 261, 262 КПК України, у терміналі ТОВ «Нова Пошта», розташованого за адресою: Чернігівська область, м. Прилуки, вул. Пирятинська 129-б.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_9 , враховуючи визнання його підзахисною вини, не оскаржуючи доведеність винуватості, вважає, що покарання, яке призначене ОСОБА_6 , за своєю суворістю не відповідає тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, у зв`язку з чим вирок суду просить змінити, застосувати положення ст. 69 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 307 КК України, визначивши остаточне покарання за правилами ст. 71 КК України.

Мотивує тим, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні ОСОБА_6 покарання суд врахував відомості про особу обвинуваченої, проте не достатньо врахував наявність пом`якшуючих обставин щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, відомості про особу винної, її вік, наявність на утриманні малолітньої дитини, які давали підстави для застосування більш м`якого покарання.

Зважаючи на те, що сторона захисту наполягала на призначенні обвинуваченій мінімального покарання із застосуванням ст. 69 КК України, то за таких обставин, суд першої інстанції невмотивовано не врахував позицію захисту та не застосував до ОСОБА_6 ст. 69 КК України.

Заслухавши доповідача, обвинувачену та її захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили врахувати дані про особу винної, наявність ряду пом`якшуючих обставин, процесуальну поведінку та призначити покарання більш м`яке ніж визначене санкцією статті, що їй інкримінується, застосувати положення ст. 69 КК України, прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив звернути увагу на особу обвинуваченої, ту обставину, що вона вчинила нове більш тяжке покарання в період невідбутого покарання за попереднім вироком, збут здійснювався під контролем, відповідно активне сприяння у розкритті злочину відсутнє, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.м

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у незаконному придбанні, зберіганні, пересиланні з метою збуту, а також незаконному збуті особливо небезпечної психотропної речовини, вчиненому особою, яка раніше вчинила одне з кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 308-310, 312, 314, 315, 317 КК України; у незаконному придбанні, зберіганні, пересиланні з метою збуту та збуті особливо небезпечної психотропної речовини, вчиненому повторно особою, яка раніше вчинила одне з кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 308-310, 312, 314, 315, 317 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, зібраним та перевіреним у судовому засіданні доказам, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому в апеляційному порядку не перевіряються.

Розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції відбувався за правилами ч. 3 ст. 349 КК України.

Відповідно до ст. ст. 50,65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Тобто, кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, яке застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення так і конкретним обставинам його вчинення, а також особливостям особистості злочинця.

Визначаючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, суд повинен виходити з їх класифікації, що передбачена норами ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного кримінального правопорушення й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо кримінальне правопорушення вчинене групою осіб характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Отже, справедливість розглядається як рівновага між вчиненим кримінальним правопорушенням і наслідками для особи, яка його вчинила, тобто між вчинком і покаранням.

На несправедливість призначеного вироком суду першої інстанції покарання має вказувати істотна (очевидна диспропорція) порушення рівноваги між визначеним судом видом та розміром покарання, і видом та розміром покарання, яке б мало бути призначено, з урахуванням усіх обставин, що повинні враховуватись при призначенні покарання.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, призначаючи ОСОБА_6 покарання, яке обвинувачена має відбувати реально, суд правильно врахував дані про особу винної, яка формально посередньо характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, є молодого віку, на утриманні має малолітнього сина, інкриміноване кримінальне правопорушення вчинила в період невідбутого покарання за попереднім вироком, прийняв до уваги обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, а також відсутність обставин, які його обтяжують, та прийшов до висновку про призначення покарання у мінімальних межах, визначених санкцією ч. 2 ст. 307 КК України, та визначенням остаточного покарання за правилами ст. 71 КК України.

Вказуючи на суворість та несправедливість призначеного судом покарання, захисник в апеляційній скарзі не наводить жодної обставини, яка б істотно знижувала ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, не вказує, які ж дані про особу винної дають підстави стверджувати, що більш м`яка міра покарання буде достатньою для її виправлення.

Будучи особою працездатного віку, ОСОБА_6 не працює, відбуваючи покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, у виді пробаційного нагляду, не стала на шлях виправлення, знехтувала тим шансом на виправлення, який їй надав суд та в період відбування покарання вчинила новий більш тяжкий злочин з корисливою метою.

При цьому, колегія суддів звертає увагу не лише на суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, а й на ту обставину, що психотропну речовину обвинувачена зберігала за місцем свого проживання, тобто в приміщенні, де знаходилась малолітня дитина, що підвищує ступінь небезпечності вчиненого нею злочину, адже такими своїми діями вона наражала на небезпеку малолітнього сина.

Пом`якшуючі обставини, про які в апеляційній скарзі згадує захисник, не знайшли свого підтвердження, при тому, що не названі вони й стороною захисту. Так, під час судового розгляду була встановлена єдина пом`якшуюча обставина щире каяття ОСОБА_6 , яка й була врахована судом під час обрання строку покарання, яке має відбувати обвинувачена. Інших пом`якшуючих обставин не встановлено.

Призначення покарання нижчого від найнижчої межі, передбаченого санкцією частиною 2 статті 307 КК України, на підставі ст. 69 КК України, можливе лише за умови наявності кількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, при наявності позитивних даних про особу обвинуваченого.

Таких обставин під час судового розгляду не встановлено, не наведено їх і в апеляційній скарзі захисником, тому призначення покарання нижче від найнижчої межі санкції ч. 2 ст. 307 КК України, є неможливим.

Усі наведені захисником обставини та дані про особу ОСОБА_6 були враховані судом першої інстанції під час призначення покарання, однак вони не можуть бути тими обставинами, які дають можливість призначити більш м`яке покарання, ніж передбачене кримінальним законом за злочин, вчинений обвинуваченою, як про це просить сторона захисту.

Процесуальна поведінка ОСОБА_6 , визнання нею вини та дані про її особу були враховані судом першої інстанції, що і дало підстави для призначення мінімального строку покарання у виді позбавлення волі, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 307 КК України, тому таке покарання не може вважатись надмірно суворим, як про це стверджує захисник.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, при призначенні покарання суди мають враховувати обставини, встановлені у кожному конкретному провадженні, та дані про особу винного, які є суто індивідуальними та при однакових обставинах, за наявності даних про особу винного покарання буде різним, з огляду на те, чи зможе особа виправитись при призначенні їй більш м`якого покарання ніж позбавлення волі. У даному провадженні, за встановлених даних про особу обвинуваченої, колегія суддів приходить до висновку про неможливість її виправлення при призначенні більш м`якого покарання та без ізоляції від суспільства.

За таких обставин, коли рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає вимогам кримінального та кримінального процесуального законів, підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 травня 2025 року щодо ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а для засудженої, яка тримається під вартою, в той же строк, з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13