ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/2247/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1407/25 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.389 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2025 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м.Харкова, громадянка України, не працююча, з базовою середньою освітою, неодружена, без реєстрації місця проживання, фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2024 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком 3 роки, -

визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.389 КК України, та їй призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднана невідбута частина покарання, призначеного за вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2024 року у виді пробаційного нагляду строком 3 роки, який згідно з п. 5 ч. 1 ст. 72 КК України відповідає 3 рокам обмеження волі, та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 3 років 1 місяця обмеження волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахується з дня прибуття і постановки засудженої на облік у виправному центрі.

Як встановив суд, вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23.08.2024 року ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначено покарання у виді пробаційного нагляду строком на 3 (три) роки з покладанням таких обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано посаду (роботу); виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою; пройти курс лікування від наркотичної, алкогольної залежності, розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб.

На виконання вищевказаного вироку Слобідським районним відділом філії Державної установи «Центр пробації» у Харківській області (далі - уповноважений орган з питань пробації) 05.12.2024 року ознайомлено під особистий підпис ОСОБА_8 з порядком та умовами відбування покарання у виді пробаційного нагляду та попереджено про притягнення до кримінальної відповідальності у разі порушення порядку та умов відбування покарання у виді пробаційного нагляду (підписка).

З метою виконання вироку суду 05.12.2024 року уповноваженим органом з питань пробації винесено постанову про встановлення днів явки на реєстрацію, згідно з якою ОСОБА_8 повинна з`являтися до органу пробації у перший та четвертий вівторок кожного місяця, з постановою засуджена того ж дня ознайомилася під особистий підпис. Також в цей день ОСОБА_8 вручено направлення до Харківської філії Харківського обласного центру зайнятості для працевлаштування або реєстрації як безробітної, за яким остання зобов`язалася прибути до центру зайнятості у строк до 16.12.2024 року.

Надалі, ухиляючись від відбування покарання у виді пробаційного нагляду, 07.01.2025 року ОСОБА_8 не з`явилася без поважних причин у обов`язковий день реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, чим порушила порядок та умови пробаційного нагляду, а також обов`язки, покладені вироком суду від 23.08.2024 року.

08.01.2025 року уповноваженим органом з питань пробації винесено постанову про встановлення днів явки на реєстрацію, згідно з якою ОСОБА_8 повинна з`являтися до відділу пробації у перший вівторок кожного місяця, з чим останню того ж дня ознайомлено під особистий підпис.

Продовжуючи ухилятись від пробаційного нагляду, 04.02.2025 року та 04.03.2025 року ОСОБА_8 знову не з`явилася без поважних причин у обов`язковий день для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, чим порушила порядок та умови відбування покарання, а також обов`язки, покладені вироком суду від 23.08.2024 року.

Також 08.01.2025 року уповноваженим органом з питань пробації ознайомлено ОСОБА_8 з графіком реалізації пробаційної програми «попередження вживання психоактивних речовин» (далі - Графік) та Індивідуальним планом роботи ОСОБА_8 від 08.01.2025 (далі План) під особистий підпис, якими на виконання вироку суду від 23.08.2024 року передбачено проходження засудженою заходів з метою вирішення криміногенних потреб та досягнення позитивних змін упродовж відбування пробаційного нагляду у Слобідському районному відділі філії Державної установи «Центр пробації у Харківській області.

Однак, продовжуючи ухилятись від пробаційного нагляду, ОСОБА_8 15.01.2025, 22.01.2025, 29.01.2025, 05.02.2025, 12.02.2025, 19.02.2025, 26.02.2025, 05.03.2025, 12.03.2025 без поважних причин не з`явилася до уповноваженого органу з питань пробації на заняття з метою проведення заходів, передбачених ОСОБА_9 та Планом, чим знову порушила порядок та умови відбування покарання у виді пробаційного нагляду.

Крім того, ОСОБА_8 , перебуваючи на обліку в Харківській філії Харківського обласного центру зайнятості, як особа, що шукає роботу, з 08.01.2025 по 09.03.2025, до якого остання звернулася 08.01.2025 за направленням уповноваженого органу з питань пробації, однак надалі не підтверджувала наміри перебувати на обліку будь-якими засобами комунікацій, чим порушила порядок та умови відбування покарання у виді пробаційного нагляду, а також обов`язки, покладені вироком суду від 23.08.2024 року щодо працевлаштування.

Дії ОСОБА_8 кваліфікуються за ч. 3 ст. 389 КК України, тобто ухилення засудженого від відбування покарання у виді пробаційного нагляду.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 просить вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2025 року скасувати та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Зазначає, що кримінальне провадження розглядалось в порядку спрощеного провадження, однак, у суду першої інстанції були всі підстави призначити розгляд у судовому засіданні та викликати її для надання пояснень щодо поважних причин для неявки до пробаційного органу. Звертає увагу, що нею не порушувалось більшість обов`язків, покладених вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова, а саме, вона не змінювала місце проживання, не виїжджала за межі України, перебувала на обліку як безробітня, пройшла самостійно курс лікування від наркотичної та алкогольної залежності. Крім того, вказує, що вона підписала згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, але їй не був зрозумілий порядок розгляду в суді першої інстанції. На думку обвинуваченої, покарання, призначене судом першої інстанції, є надмірно суворою, оскільки вона раніше не судима, події правопорушення мали місце в період військового стану, а також те, що вона мешкає у прифронтовій зоні, де постійно бувають обстріли, та вона, як громадянин, мала право перебувати в укритті, що стало причиною часткового невиконання рішення суду.

У судові засідання, які призначались судом апеляційної інстанції, 16 червня 2025 року, 30 липня 2025 року, 11 серпня 2025 року, 27 серпня 2025 року обвинувачена ОСОБА_8 не з`явилась.

Порядок здійснення виклику в кримінальному провадженні регулюється статтею 135 КПК України, згідно з якими, особа викликається до суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Судом апеляційної інстанції обвинуваченій на адресу місця проживання через поштове відділення направлялась судова повістка з рекомендованим повідомленням, яка 06 червня 2025 повернулась на адресу Харківського апеляційного суду у зв`язку відсутністю адресата за вказаною адресою.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 16 червня 2025 року органу досудового розслідування доручено встановити місцезнаходження обвинуваченої ОСОБА_8 та повідомити її про наступне судове засідання в Харківському апеляційному суді.

Відповідно до рапорту ст. ДОП СП ВП №2 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 від 09 липня 2025 року, в ході перевірки 09 липня 2025 року було встановлено місцезнаходження обвинуваченої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій було повідомлено про дату та час судового засідання в суді апеляційної інстанції, яке призначено на 12 годину 15 хвилин 30 липня 2025 року, про що остання письмово зобов`язалася прибути на засідання у вказаний час та дату.

Згідно письмової розписки ОСОБА_8 від 09 липня 2025 року, остання з ухвалою Харківського апеляційного суду від 16 червня 2025 року щодо судового засідання, яке відбудеться о 12 годині 15 хвилин 30 липня 2025 року в апеляційному суді, ознайомлена у повному обсязі, копію ухвали отримала, зобов`язалась прибути у визначений час до апеляційного суду на засідання.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 11 серпня 2025 року органу досудового розслідування повторно доручено встановити місцезнаходження обвинуваченої ОСОБА_8 та повідомити її про наступне судове засідання в Харківському апеляційному суді.

Відповідно до рапорту ст. ДОП СП ВП №2 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_11 від 22 серпня 2025 року, в ході виконання ухвали Харківського апеляційного суду від 11 серпня 2025 року, було встановлено місцезнаходження гр. ОСОБА_8 та відібрано від останньої розписку про зобов`язання з`явитися на судове засідання в суді апеляційної інстанції, яке призначене на 27 серпня 2025 року на 12 годину 30 хвилин.

Згідно письмової розписки ОСОБА_8 від 22 серпня 2025 року, остання зобов`язалась своєчасно прибути на судове засідання Харківського апеляційного суду, яке відбудеться о 12 годині 30 хвилин 27 серпня 2025 року.

Разом з цим, обвинувачена ОСОБА_8 у судове засідання Харківського апеляційного суду від 27 серпня 2025 року не з`явилась, клопотань, зокрема, про відкладення апеляційного розгляду не подала, що свідчить про свідоме ігнорування обов`язку щодо явки в суд за викликом.

При цьому, суд апеляційної інстанції керується рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України», в якому наголошується про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Разом з цим, належить врахувати, що саме ОСОБА_8 є ініціатором перегляду вироку Комінтернівського районного суду м.Харкова від 01 квітня 2025 року в суді апеляційної інстанції.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема, й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20 травня 2012 року у справі «Пелевін проти України»).

Також, згідно з усталеною практикою Суду, учасники справи в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження; процесуальна бездіяльність скаржника не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом апеляційної інстанції відповідно до вимог процесуального закону.

У цьому контексті суд також звертає увагу, що апеляційний перегляд вироку суду першої інстанції здійснюється саме за апеляційною скаргою обвинуваченої, яка, у першу чергу, мала би цікавитися питаннями призначення судових засідань у справі.

Слід також зазначити, що, у відповідності до ст.11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, інформація про кожне судове засідання оприлюднюється на офіційному веб-порталі Судової влади України, у тому числі у мобільному застосунку Порталу Дія, та ОСОБА_8 не була позбавлена об`єктивної можливості дізнатися про дати судових засідань в суді апеляційної інстанції, користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до вказаного сайту.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.405 КК України, неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Зі змісту норм чинного кримінально-процесуального закону вбачається, що обвинувачена підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення її становища.

Вислухавши думку прокурора, який не заперечував щодо апеляційного розгляду за відсутності обвинуваченої, яка повідомлена належним чином, та захисника ОСОБА_7 , який залишив це питання на розсуд суду, колегія суддів прийшла висновку про розгляд апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 в суді апеляційної скарги за її відсутності, яка належним чином повідомлена про день, час та місце апеляційного розгляду, але без поважних причин не прибула в судове засідання Харківського апеляційного суду, з урахуванням доводів, які містяться в апеляційній скарзі обвинуваченої, в якій не йдеться про погіршення її становища, та наявних відомостей у матеріалах справи.

Заслухавши доповідь головуючого судді, вислухавши доводи захисника ОСОБА_7 , який просив вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд, а також думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У статті 381 КПК України зазначено, що після отримання обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку суд у п`ятиденний строк, а у разі затримання особи - у порядку, передбаченому частиною четвертою статті 298-2 цього Кодексу, невідкладно призначає судовий розгляд. Суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

Згідно ст.382 КПК України, суд у п`ятиденний строк з дня отримання обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку, а в разі затримання особи у порядку, передбаченому ч.4 ст.298-2 цього Кодексу, невідкладно вивчає його та додані до нього матеріали і ухвалює вирок.

Вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Вирок за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених ст.394 цього Кодексу.

Поряд із цим, положеннями ч.1 ст.394 КПК України визначено, що вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Таким чином, доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених вироком суду першої інстанції, та правова кваліфікація її дій за ч.3 ст.389 КК України, ґрунтуються на зібраних по справі, перевірених в порядку ч.2 ст.382 КПК України, та оцінених судом доказах, є обґрунтованими і належним чином мотивованими.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, дотримуючись положень ст.394 КПК України, не перевіряє доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 щодо доведеності вини у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.389 КК України, та встановлених судом фактичних обставин.

При цьому, зміст апеляційної скарги обвинуваченої свідчить про те, що вирок суду першої інстанції оскаржується саме з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини та з посиланням апелянта на порушення її права на захист.

Разом з цим, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи обвинуваченої про порушення її права на захист під час судового розгляду, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження (а.с.134-138), на підставі постанови про залучення захисника від 25 березня 2025 року та згідно договору про надання правової допомоги від 25 березня 2025 року, укладеного між адвокатом ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , для забезпечення обвинуваченої правом на захист, до участі у кримінальному провадженні було залучено захисника ОСОБА_12 .

Відповідно до ст.302 КПК України, встановивши під час досудового розслідування, що підозрюваний беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, не заперечують проти такого розгляду, прокурор має право надіслати до суду обвинувальний акт, в якому зазначає клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

У такому випадку, слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язаний роз`яснити підозрюваному, потерпілому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку вони будуть позбавлені права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Крім того, слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язаний впевнитися у добровільності згоди підозрюваного, потерпілого та представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Згідно з ч.3 ст.302 КПК України, до обвинувального акта з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні повинні бути додані, зокрема, письмова заява підозрюваного, складена в присутності захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою цієї статті та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні; письмова заява потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою цієї статті та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні; матеріали досудового розслідування, у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання підозрюваним своєї винуватості.

В матеріалах кримінального провадження знаходиться заява ОСОБА_8 про визнання своєї винуватості, згоди із встановленим досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні (арк.13-15).

Колегія суддів звертає увагу на те, що вищезазначена заява підписана захисником ОСОБА_13 , а також обвинуваченою на кожному аркуші сторінки без будь-яких зауважень, заяв, скарг та клопотань із боку ОСОБА_8 .

Тобто, органом досудового розслідування обвинуваченій було роз`яснено положення ст.302 КПК України, а також про розгляд кримінального провадження за відсутністю учасників процесу. Обвинувачена беззаперечно визнала свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.389 КК України, згодна із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлена з обмеженням права на апеляційне оскарження вироку суду та надала згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає будь-яких порушень прав обвинуваченої ОСОБА_8 , у тому числі на захист, під час беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами та надання нею згоди на спрощений порядок судового розгляду обвинувального акта у кримінальному провадженні за ч.3 ст.389 КК України, у зв`язку з чим, підстав для сумніву щодо можливості спрощеного порядку судового розгляду обвинувального акта у даному кримінальному провадженні, визначеного статями 381, 382 КПК України, не було у суду першої інстанції.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, особу винної та обставину, що пом`якшує покарання, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Дії обвинуваченої ОСОБА_8 вірно кваліфіковано судом за ч.3 ст.389 КК України, як ухилення засудженої від відбування покарання у виді пробаційного нагляду.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При призначенні ОСОБА_8 покарання, суд діяв з дотриманням вимог статей 50 та 65 КК України, а саме суд першої інстанції врахував ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також відомості про особу обвинуваченої, яка на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працевлаштована, раніше судима вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 23 серпня 2024 року за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 3 роки, покарання у виді пробаційного нагляду не відбула, без зареєстрованого місяця проживання, за місцем фактичного проживання характеризується позитивно, громадський порядок не порушує, не зловживає алкогольними напоями.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , відповідно до ст.66 КК України, суд визнав щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченій, відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Суд першої інстанції, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи міру покарання, передбачену санкцією закону, за якою визнав ОСОБА_8 винною, вважав за необхідне призначити останній покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.3 ст.389 КК України.

Окрім цього, оскарженим вироком призначено обвинуваченій найбільш мінімальне покарання за сукупності вироків, враховуючи вимоги ч.4 ст.71 КК України.

Більш того, оскільки обвинувачена вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.389 КК України, не відбувши покарання за вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2024 року, суд першої інстанції, при визначенні розміру остаточного покарання обвинуваченій, вірно застосував положення ч.1 ст.71 КК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для її виправлення, справедливим і таким, що не суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність.

Доводи обвинуваченої ОСОБА_8 про те, що суд першої інстанції призначив явно несправедливе покарання через надмірну його суворість не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного вироку в апеляційному порядку.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Суд в межах своїх дискреційних повноважень при призначенні покарання, як вбачається з мотивувальної частини вироку, фактично врахував усі відомості, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі зайняття останнім волонтерською діяльністю, а також врахував обставини кримінального провадження в їх сукупності, які визначають тяжкість скоєного кримінального правопорушень, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, мотивацію кримінального правопорушення.

Обвинуваченою не наведено в апеляційній скарзі нових обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли свідчити б про явну суворість призначеного покарання у межах санкції ч.3 ст.389 КК України.

Крім того, твердження обвинуваченої ОСОБА_8 про те, що вона пройшла курс лікування від наркотичної та алкогольної залежності, а також на постійні обстріли та перебування в укритті, не можуть бути самостійною підставою для пом`якшення призначеного судом першої інстанції покарання.

Більш того, колегія суддів звертає увагу на те, що, якщо за попереднім вироком було призначено покарання, яке слід відбувати реально, то під час ухвалення нового вироку, із застосуванням положень ст.71 КК України, суд не може звільнити обвинувачену від відбування призначеного за цим вироком покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Відповідні правові висновки зазначені в постановах Верховного Суду від 27 жовтня 2020 року (справа №686/3226/20), від 09 серпня 2022 року (справа №359/4720/20), від 01 березня 2023 року (справа №758/15350/21).

Будь-яких законних підстав для пом`якшення ОСОБА_8 покарання, в тому числі призначеного із застосуванням положень ст. 69 КК України, колегією суддів не встановлено, оскільки матеріали цього кримінального провадження не містять пом`якшуючих покарання обставин, які, з урахуванням особи винного та інших обставин кримінального провадження, істотно знижували б ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Цих відомостей не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.

Разом з цим, відповідно до ч. 2 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, зокрема, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Як вбачається з матеріалів цього кримінального провадження, вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 23 серпня 2024 року ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та їй призначено покарання у виді пробаційного нагляду строком 3 роки.

Згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.389 КК України та їй призначено покарання у виді 1 року обмеження волі. Згідно ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 23 серпня 2024 року у виді пробаційного нагляду строком 3 роки, який відповідно до п.5 ч.1 ст.72 КК України, відповідає 3 рокам обмеження волі, та остаточно призначив ОСОБА_8 покарання у виді 3 років 1 місяця обмеження волі.

Однак, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 остаточне покарання за правилами ст.71 КК України у виді обмеження волі строком на 3 роки та 1 місяць, неправильно приєднав до призначеного покарання за цим вироком невібуту частину покарання за попереднім вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 23 серпня 2024 року у виді 3 років, що вочевидь, є явною опискою та арифметичною помилкою.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначеного покарання, на підставі ч.2 ст.404, п. 2 ч. 1 ст.407 КПК України.

Поряд із цим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування вироку, судом апеляційної інстанції також не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_8 в частині призначення покарання змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженою за ч.3 ст.389 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2024 року у виді пробаційного нагляду строком 2 (два) роки 1 (один) місяць, яке, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 72 КК України, відповідає 2 (двом) рокам 1 (одному) місяцю обмеження волі, та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 обчислювати з дня прибуття і постановки засудженої на облік у виправному центрі.

В решті вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді: