УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2025 Справа №607/14569/25 Провадження №1-кс/607/4052/2025

м. Тернопіль

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , підозрюваного ОСОБА_3 , захисника -адвоката ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі клопотання ОСОБА_3 в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_4 про скасування арешту майна під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000384 від 13.04.2023,-

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області звернувся ОСОБА_3 в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_4 про скасування арешту накладеного ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.01.2025 у справі № 607/1248/25 на кошти в сумі 17 400 доларів США, що належать підозрюваному ОСОБА_3 .

Клопотання мотивоване тим, що ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.01.2025 накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_3 у томі числі на грошові кошти в сумі 17 400 доларів США, з метою збереження речових доказів.

Разом з тим, заявник вважає, що на даний час відпала потреба у подальшому застосуванні арешту на вказані грошові кошти, оскільки під час досудового розслідування не здобуто будь - яких доказів, які б давали підставу вважати, що вилучені у ОСОБА_3 кошти, здобуті ним внаслідок злочинної діяльності.

Так, ОСОБА_3 інкриміновано те, що він нібито 07.10.2023 під час спілкування із ОСОБА_6 запропонував їй вчиняти злочини на території Республіки Болгарія, пов`язані із незаконним перевезенням мігрантів, і таким чином отримав згоду на її експлуатацію. При цьому, внаслідок дій ОСОБА_3 будь-яких наслідків не настало, грошових коштів чи іншої матеріальної вигоди він не отримав, відтак вилучені грошові кошти не могли бути отримані ОСОБА_3 внаслідок злочинної діяльності. Поряд з цим, більша частина із вилучених грошових коштів отримана ОСОБА_3 більше ніж через рік після вчинення інкримінованих дій, а саме 20.12.2024 внаслідок продажу отриманого у спадщину будинку і вказані кошти абсолютно ніякого відношення до злочинної діяльності не мають.

На думку заявника час, який пройшов з моменту вилучення вказаних коштів, є більш ніж достатнім для того, щоб провести з ними необхідні слідчі та процесуальні дії. Більше того, при зверненні до слідчого судді із клопотанням про продовження строку досудового розслідування від 08.05.2025 слідчим у вказаному клопотанні не зазначено, що до завершення досудового розслідування необхідно ще провести будь-які процесуальні дії із вилученими грошовим коштами, з чого можна зробити висновок, що всі необхідні дії із ними вже проведено, або з ними не проводилася ніяких процесуальних дій через відсутність потреби у цьому. Також, з відповіді слідчого ОСОБА_7 на адвокатський запит, вбачається, що окрім накладення арешту, будь-які інші процесуальні дії із вилученими у ОСОБА_3 коштами не проводились.

Крім того, 14.07.2025 слідчим у, кримінальному провадженні повідомлено підозрюваному ОСОБА_3 та його захиснику, про завершення досудового, розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування, що свідчить про те, що на даний час стороною обвинувачення проведено вже всі можливі та необхідні процесуальні дії у кримінальному провадженні, в тому числі із вилученими у ОСОБА_3 коштами.

Отже, враховуючи, що вилучені у ОСОБА_3 грошові кошти не були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегли на собі його сліди, не містять будь-яких відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, не були об`єктом кримінально протиправних дій, не, набуті кримінально протиправним шляхом та не отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, вони не є речовими доказами у кримінальному провадженні.

Так само враховуючи, що внаслідок інкримінованих ОСОБА_3 дій будь-яких збитків нікому не спричинено, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено, підстав для спеціальної конфіскації немає, а санкція ч.1 ст.149 КК України не передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, на даний час також немає підстав для подальшого арешту вилучених у ОСОБА_3 коштів.

На підставі вищенаведеного, заявник просить клопотання задовольнити.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_4 клопотання підтримали в повному обсязі з підстав у ньому наведених та просили задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 з приводу задоволення клопотання заперечив та зазначив, що вважає клопотання подане підозрюваним ОСОБА_3 про скасування арешту з коштів є передчасним, оскільки потерпіла має право до закінчення підготовчого судового засідання пред`явити до підозрюваного позов про відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, а тому просив відмовити у задоволенні клопотання.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків:

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 132 КПК України, доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, прокурора.

Так, вирішуючи питання про подальше застосування заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, у відповідності до ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції та законами України.

Статтею 1 додаткового (першого) протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична, або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, або загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Отже, в умовах реалізації учасниками кримінального провадження конституційного принципу змагальності і свободи в наданні ними суду своїх доказів, слідчим суддею вставлені фактичні дані для висновку про відсутність у провадженні обставин, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння особи майном та обумовлювали арешт її майна.

Абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України визначено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Так, як вбачається з протоколу обшуку від 20.01.2025, в період з 07 год. 31 хв. по 08 год. 30 хв. 20.01.2025, на підставі ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 16.01.2025 (справа №607/947/25) було проведено обшук за адресою: по вул. Козубського, м. Кременець, Кременецького району, Тернопільської області;, в ході якого виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Redmi», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , номер телефону НОМЕР_2 ; тримачі до сім-карт оператора стільникового зв`язку ПрАТ «Київстар» із номерами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; мобільний телефон марки «Iphone» ІМЕІ: НОМЕР_5 , номер телефону НОМЕР_6 ; грошові кошти у сумі 17 400 доларів США.

Постановою заступника начальника відділу СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_8 від 20.01.2024 з поміж іншого грошові кошти у сумі 17 400 доларів США, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000384 від 13.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 149, ч.3 ст. 332 КК України та визначено місце зберігання речових доказів.

20.01.2025 ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 149 КК України, тобто у вербуванні людини, вчиненого з метою експлуатації, з використанням обману та уразливого стану для отримання згоди на її експлуатацію.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.01.2025 у справі № 607/1248/25, у кримінальному провадженні №0000384 від 13.04.2023 накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у тому числі на грошові кошти у сумі 17 400 доларів США які вилучені 20.01.2025 під час проведення обшуку у будинку АДРЕСА_1 .

Як вбачається із змісту ухвали арешт накладний з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Постановою прокурора відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_9 від 14.07.2025, виділено з матеріалів кримінального провадження №0000384 від 13.04.2023 в окреме провадження матеріали кримінального правопорушення за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 149 КК України.

14.07.2025 ОСОБА_3 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 149 КК України, тобто у вербуванні людини, вчиненого з метою експлуатації, з використанням її уразливого стану.

Також, 14.07.2025 заступником начальника відділу СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_8 було повідомлено підозрюваного ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_4 про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

В силу вимог ч.1 ст.100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак такий строк має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини продовження заходів забезпечення кримінального провадження як упродовж досудового розслідування, так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження. Відтак зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі і щодо позбавлення або обмеження права власності.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 132 КПК України, доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, прокурора, проте прокурором в судовому засіданні не доведено належними доказами необхідності подальшого застосування арешту на належні ОСОБА_3 кошти у сумі 17 400 доларів США.

Так, слідчий суддя звертає увагу, що з моменту накладення арешту на кошти вилучені у підозрюваного ОСОБА_3 пройшло 6 місяців, однак прокурором не долучено до матеріалів справи жодних доказів, які б підтверджували, що зазначені кошти є предметом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, або ж були набуті злочинним шляхом, що свідчить про те, що за час досудового розслідування не було встановлено таких обставин.

При цьому станом на даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні завершене та сторонам надано доступ до матеріалів досудового розслідування.

Відтак, слідчий суддя приходить до висновку, що кошти, які належать ОСОБА_3 не були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегли на собі його сліди та не містять інші відомості, які можуть буди використані як доказ факту чи обстави, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі не були набуті кримінально протиправним шляхом.

Слідчий суддя вважає, що у органу досудового розслідування після вилучення вказаних коштів було достатньо часу для дослідження їх походження та встановлення доцільності застосування до них такого заходу як арешт.

Доводи прокурора з приводу того, що скасування арешту з коштів є передчасним, оскільки потерпіла має право до закінчення підготовчого судового засідання пред`явити до підозрюваного позов про відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення слідчий суддя до уваги не бере та зауважує, що арешт на кошти вилучені у ОСОБА_3 було накладено саме на для збереження речових доказів, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України, а не п. 4 ч. 1 ст. 170 КПК України, з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Більше того, прокурором не доведено, що у власності ОСОБА_3 немає іншого майна чи того, що у останнього відсутні кошти на рахунках у банках, за рахунок яких у разі пред`явлення потерпілою цивільного позову, можна буде відшкодувати завдану їй шкоду.

За наведених обставин, враховуючи тривалість досудового розслідування у даному кримінальному провадженні та те, що досудове розслідування на даний час завершене, не доведенням прокурором необхідності у подальшому арешті зазначених у клопотанні коштів, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що особа, яка звернулась із клопотанням відповідно до вимог ч.1 ст.174 КПК України, довела, що в подальшому застосуванні арешту вказаного майна відпала потреба.

З огляду на приписи п.18 ч.1ст.3 КПК України, згідно з якими до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слід зазначити, що подальший арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право заявника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких підстав слідчий суддя доходить висновку, що заявником ОСОБА_3 доведено, що потреби досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні не виправдовують подальше втручання у його право власності, а стороною обвинувачення у свою чергу не подано беззаперечних доказів, що завдання кримінального провадження не може бути виконане без накладення арешту на належні ОСОБА_3 кошти у сумі 17 400 доларів США.

З урахуванням викладеного, дослідивши надані докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, слідчий суддя доходить висновку, що клопотання ОСОБА_3 , є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, а відтак арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 21.01.2025 у справі № 607/1248/25 на кошти у сумі 17 400 доларів США які вилучені 20.01.2025 під час проведення обшуку у будинку АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_3 підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 170, 174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.01.2025 (справа № 607/1248/25) на грошові кошти у сумі 17 400 доларів США, які вилучені 20.01.2025 під час проведення обшуку у будинку АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню не підлягає і заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Копію ухвали направити/вручити ОСОБА_3 та прокурору в даному кримінальному провадженні.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської областіОСОБА_1