Номер провадження: 11-кп/813/1624/25
Справа № 521/4438/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 25.03.2025, якою під час судового розгляду к/п №0000335 від 01.12.2022 стосовно:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Херсоні, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 12.02.2020 Іванівським райсудом Херсонської обл. за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 5 років 4 місяці;

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23.05.2025, із визначенням розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 25.03.2025 під час судового розгляду к/п №0000335 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України було задоволено клопотання прокурора та продовжено строк застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 23.05.2025, із визначенням в якості альтернативного запобіжного заходу застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 грн та покладенням на нього у разі внесення застави певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи зазначене рішення, суд дійшов висновку про те, що заявлені органом досудового розслідування ризики, які були підставою для застосування стосовно ОСОБА_6 найбільш суворого запобіжного заходу, не зменшились, з огляду на обвинувачення останнього у вчиненні тяжкого злочину, вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання винуватим, вік та стан його здоров`я, відсутність міцних соціальних зв`язків та його майновий стан, зокрема, обвинувачений не одружений, утриманців не має, не має постійної роботи, стабільного доходу, раніше неодноразово судимий.

Окрім того, врахувавши положення ч.ч. 4, 5 ст. 182 КПК України, суд дійшов висновку про необхідність визначення обвинуваченому ОСОБА_6 заставу в якості альтернативного запобіжного заходу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 грн.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 не погодився із оскаржуваною ухвалою, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону з огляду на наступні обставини:

- судом 1-ої інстанції вкотре проігнорував зауваження суду апеляційної інстанції щодо необхідності дотримання його прав, належного обґрунтування всіх обставин справи;

- всупереч приписам ч. 3 ст. 199, ст. 184 КПК України, суд не обґрунтував необхідність продовження йому строку тримання під вартою;

- судом не встановлено на яких підставах він утримувався у Суворовському ВП ГУНП м. Херсон з 05.12.2022, при цьому у матеріалах справи відсутній протокол його затримання в порядку ст. 208 КПК України, та містяться помилкові дані щодо адреси його місця проживання;

- запропонований прокурором альтернативний захід у виді застави є прихованою формою автоматичного продовження строку тримання під вартою, оскільки неможливий для виконання;

- судом порушено принцип розумності строків, з огляду на тривалість його перебування під вартою без належного розгляду справи по суті.

Посилаючись на викладені обставини, обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та обрати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а також врахувати системне ігнорування судом 1-ої інстанції зауважень апеляційного суду та винести відповідне рішення, що забезпечить дотримання його прав.

Прокурор Херсонської окружної прокуратури Херсонської обл. ОСОБА_7 в судове засіданні апеляційного суду не з`явився, не зважаючи на належне та своєчасне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду, будь-яких клопотань не подавав, при цьому обвинувачений ОСОБА_6 не заявляв клопотання про розгляд апеляційної скарги за його участі.

Враховуючи, що в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 не порушується питання про погіршення його становища, колегія суддів на підставі вимог ч. 4 ст. 405, ч. 4 ст. 422-1 КПК України вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за його відсутності, а також за відсутності прокурора, при цьому фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

На підставі аналізу оскаржуваної ухвали вбачається, що суд 1-ої інстанції зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на наступне.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Малиновському райсуді м. Одеси знаходиться к/п №0000335 від 01.12.2022 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Відповідно до ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Виходячи з приписів п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України, судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Статтею 422-1 КПК України визначений порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Разом з тим, аналіз зазначеної норми закону свідчить про те, що апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки має право витребувати із суду 1-ої інстанції лише оскаржувану ухвалу та відповідне клопотання сторони обвинувачення.

Відтак, з огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає передчасними твердження обвинуваченого ОСОБА_6 щодо неналежного обґрунтування судом всіх обставин справи, в тому числі обставин щодо підстав його утримання в Суворовському ВП ГУНП м. Херсона, натомість, оцінка доказів з точки зору належності та допустимості, а загалом сукупності доказів з точки зору вагомості, достатності та взаємозв`язку буде здійснена судом 1-ої інстанції за результатами судового розгляду зазначеного кримінального провадження, після дослідження та відповідної правової оцінки наданих сторонами кримінального провадження доказів, при цьому, на теперішній час предметом апеляційного оскарження є ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та, як наслідок, наявності або відсутності визначених кримінальним процесуальним законом підстав для такого продовження.

В цьому контексті, зважаючи на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_6 злочину, пов`язаного із таємним заволодінням чужим майном, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим (позбавлення волі на строк від 5-ти до 8-ми років), а також характеристику особи обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, не одружений, не має утриманців, тобто в останнього відсутні міцні соціальні зв`язки, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Апеляційний суд, погоджуючись із висновком суду 1-ої інстанції, також вважає, що в зазначеному кримінальному провадженні продовжують існувати ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 оскільки ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічного умисного тяжкого корисливого злочину, знову обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення та схильність до вчинення злочинів корисливої спрямованості.

З огляду на викладене, колегія суддів, погоджуючись із висновками суду 1-ої інстанції, вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованих обвинуваченому злочину, стосовно ОСОБА_6 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Отже, не відповідають дійсності посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку застосування стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відповідає вимогам кримінального процесуального закону в частині обґрунтування необхідності продовження строку тримання під вартою, натомість, на підставі аналізу змісту оскаржуваної ухвали суду вбачається, що вона містить перелік наявних у кримінальному провадженні ризиків та чіткий та конкретний виклад обставин, які підтверджують їх існування, а також обґрунтування неможливості запобігання зазначеним ризикам шляхом застосування більш м`яких, не пов`язаних із триманням під вартою, запобіжних заходів.

При цьому, застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід не є безальтернативним, оскільки судом обґрунтовано була передбачена можливість застосування щодо нього альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі, який не перевищує передбачену п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України межу та є мінімальним.

Що стосується посилань обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на відсутність в матеріалах кримінального провадження протоколу його затримання в порядку ст. 208 КПК України, а також наявність у провадженні помилкових даних щодо адреси його місця проживання, то суд апеляційної інстанції зауважує, що не має об`єктивної можливості пересвідчитись у достовірності доводів обвинуваченого з приводу вказаних фактів, оскільки у розпорядженні апеляційного суду, як вже було зазначено вище, відповідно до вимог ст. 422-1 КПК України, є лише оскаржувана ухвала та відповідне клопотання сторони обвинувачення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом 1-ої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду 1-ої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого залишенню без змін як законна, обґрунтована та вмотивована.

Водночас, заслуговують на увагу доводи обвинуваченого ОСОБА_6 з приводу того, що розгляд зазначеного кримінального провадження відбувається на протязі значного часу, в той же час вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Частина 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів судового провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України свідчить про те, що к/п перебуває на розгляді суду 1-ої інстанції тривалий час, зокрема, з березня 2023 року, протягом якого обвинувачений ОСОБА_6 утримується під вартою, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Водночас, Одеським апеляційний судом вже неодноразово, востаннє ухвалою від 14.11.2024, зверталась увага суду 1-ої інстанції на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання розумних стрів розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ст. 28 КПК України.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України, тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи та тримання під вартою особи без вироку суду, у зв`язку із чим вважає за необхідне в черговий раз звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Отже, з урахуванням правової позиції, викладеної в постанові Об`єднаної палати ККС у складі Верховного Суду від 14.06.2021 (справа №686/9636/18), апеляційний суд, вважає за необхідне довести до відома голови Малиновського районного суду м. Одеси про необхідність вжиття дієвих заходів задля дотримання розумних строків, передбачених ст.28 КПК України при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 .

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України, тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне в черговий раз звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 24, 28, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 25.03.2025, якою стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, під час судового розгляду кримінального провадження продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23.05.2025, із визначенням застави у розмірі 60 560 грн. залишити без змін.

Довести до відома голови Малиновського районного суду м. Одеси про необхідність вжиття термінових та дієвих заходів задля дотримання розумних строків, передбачених ст.28 КПК України при розгляді к/п №0000335 від 01.12.2022 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4