Провадження № 1-кп/592/274/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

особи, щодо якої вирішується клопотання: ОСОБА_4 ,

захисниці: адвоката ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми у дистанційному судовому провадженні в режимі відеоконференції клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться кримінальне провадження з розгляду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0001706 від 31.10.2024 року за фактом вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

10.06.2025 року від прокурора Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_6 надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку, із змісту якого вбачається, що на розгляді Ковпаківського районного суду м. Суми перебуває клопотання про застосування до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0001706 від 31.10.2024 року за фактом вчинення ним суспільно небезпечного діяння, як підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України. На підготовчому засіданні ОСОБА_7 , стосовно якого передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, обрано запобіжний захід у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, який під час судового розгляду продовжено до 20.06.2025 року включно. На даний час ОСОБА_4 перебуває у Дніпровській філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії МОЗ України», адреса: 49006, м. Дніпро, вул. Надії Алексєєнко, 84, тел. НОМЕР_1 (канцелірія), email: ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3. Наступне судове засідання призначено на 10 год. 30 хв. 19.06.2025 року. Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 508 КПК України до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом такі запобіжні заходи: 1) передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом; 2) поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку. Передбачені ч. 1 ст. 508 КПК України запобіжні заходи застосовуються судом до особи з моменту встановлення факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби. Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 932 від 04.11.2024 року ОСОБА_4 в момент вчинення суспільно небезпечного діяння страждав хронічним психічним захворюванням у вигляді шизотипового розладу, не міг розуміти свої дії та керувати ними. На даний час за своїм психічним станом ОСОБА_4 за своїм психічним станом потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги. Враховуючи висновок психіатричної експертизи, керуючись ст. ст. 36, 131, 132, 508 КПК України, він просив продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.

В судовому засіданні прокурор Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_3 клопотання підтримала з підстав, наведених в ньому. Вона просила клопотання задовольнити та продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.

В судовому засіданні захисниця особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 категорично заперечувала проти задоволення вказаного клопотання.

В судовому засіданні у дистанційному судовому провадженні в режимі відеоконференції особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_4 категорично заперечував проти задоволення вказаного клопотання.

Оголосивши клопотання, вислухавши думку прокурора, думку захисниці, думку особи, щодо якої вирішується клопотання, дослідивши матеріали судового провадження, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно ст. 508 КПК України до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом такі запобіжні заходи: 1) передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом; 2) поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку. Передбачені частиною першою цієї статті запобіжні заходи застосовуються судом до особи з моменту встановлення факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби. Застосування передбачених запобіжних заходів здійснюється згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно п. 7.2. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013 року до особи, щодо якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, судом може бути застосовано такі запобіжні заходи: 1) передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом; 2) поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають її небезпечну поведінку (ч. 1 ст. 508 КПК України). Такі види запобіжних заходів застосовуються у порядку, передбаченому гл. 18 КПК України, тільки за наявності належним чином встановленого факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби особи (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/v0511740-13#Text) .

Згідно п. 22 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013 року незалежно від наявності відповідного клопотання суд зобов`язаний розглянути питання про доцільність продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу продовженого строку (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/v0511740-13#Text) .

В п. п. 63, 64 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Герцегфалви проти Австрії» («Herczegfalvy v. Austria»), заява № 10533/83, від 24.09.1992 року, зазначено про те, щоб тримання під вартою було виправданим, той факт, що особа є психічно хворою, має бути переконливо обґрунтований, за винятком надзвичайних випадків. Неупереджений медичний висновок повинен продемонструвати компетентним національним органам наявність дійсного психічного розладу, характер або ступінь якого виправдовують таке позбавлення свободи, яке не може продовжуватися з припиненням психічного розладу. Однак потрібно усвідомлювати, що національні органи мають право вирішувати на власний розсуд, чи підлягає особа триманню під вартою як психічно хвора, оскільки саме вони оцінюють подані їм докази в конкретній справі; завдання Суду полягає в перегляді їхніх рішень під кутом зору Конвенції. Суд вважає, що австрійські суди дотрималися відповідних норм національного права в цій справі, зокрема пункту 4 статті 429 Кримінально-процесуального кодексу, що надалі теж були підставою для оскаржуваного тримання під вартою. Не було це тримання й свавільним, оскільки, ухвалюючи рішення від 10 січня 1979 року, регіональний суд спирався на висновки трьох експертів, які одностайно стверджували, що заявник страждав на параноїдну роздратованість, серйозність якої давала підстави вважати її психічною хворобою, небезпечною для оточення; попередні факти засудження заявника також підтверджували такий висновок (

ОСОБА_8 п. п. 77, 78 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гайдн проти Німеччини» («Haidn v. Germany»), заява № 6587/04, від 13.01.2011 року, зазначено про те, що для досягнення завдань підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції особа може бути позбавлена волі як душевнохворий тільки у разі наявності наступних трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно встановлено, що вона є душевнохворою, тобто реальний психічний розлад має бути встановлено компетентним органом на підставі об`єктивної медичної експертизи, по-друге, психічний розлад мусить мати стадію, що вимагає обов`язкової ізоляції, по-третє, дійсність продовження ізоляції залежить від збереження такого розладу. Крім того, повинен бути якийсь взаємозв`язок між згаданою підставою допустимого позбавлення волі та місцем і умовами утримання. Власне «тримання під вартою» особи як душевнохворого є «законним» для досягнення мети підпункту «е» пункту 1, якщо воно здійснюється в лікарні, клініці чи іншому відповідному закладі (file:///C:/Users/user/Downloads/CASE%20OF%20HAIDN%20v.%20GERMANY%20-%20[Russian%20translation]%20summary%20by%20Development%20of%20Legal%20Systems%20Publ.%20Co%20(1).pdf) .

Крім того, суд вважає за можливе взяти до уваги наступне.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 22.12.2022 року у справі № 753/7745/18, провадження № 51-4100км19, дійшла висновку про те, що відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу. Ст. 7 КПК передбачено загальні засади кримінального провадження, до яких, зокрема, належать верховенство права та забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності. Згідно ч. 1 ст. 8 КПК України принцип верховенства права означає, що людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенство права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Аналіз рішень Європейського суду з прав людини свідчить про те, що на запобіжний захід у виді поміщення особи до психіатричного закладу в умовах, які виключають її небезпечну поведінку, поширюються ті ж гарантії, закріплені у ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, які поширюються і на запобіжний захід у виді тримання під вартою (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ілнзєєр проти Німеччини [ВП]» (Ilnseher v. Germany [GC]), § 127; «Станев проти Болгарії [ВП]» (Stanev v. Bulgaria [GC]), § 145; «Д. Д. проти Литви» (D. D. v. Lithuania), § 156; «Кальвейт проти Німеччини» (Kallweit v. Germany), § 45; «Штукатуров проти Росії» (Shtukaturov v. Russia), § 114; «Варбанов проти Болгарії» (Varbanov v. Bulgaria), § 45; «Вінтерверп проти Нідерландів» (Winterwerp v. the Netherlands), § 39). Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 13.06.2019 року № 4-р/2019 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті. Крім того, у цьому Рішенні Конституційний Суд України зазначив про те, що неможливість оскарження особою чи її захисником в апеляційному порядку ухвали суду про продовження строку тримання під вартою створює умови, за яких помилкове рішення суду першої інстанції, чинне протягом тривалого часу, може призвести до тяжких невідворотних наслідків для зазначеної особи у вигляді безпідставного обмеження її конституційного права на свободу. Можливість апеляційного оскарження та перегляду апеляційним судом рішення про тримання під вартою, ухваленого судом першої інстанції, має на меті насамперед уникнення свавільного позбавлення свободи. З таких умов, на думку колегії суддів, на рішення судів щодо обрання та продовження запобіжного заходу в порядку ст. 508 КПК України у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку, ухвалені під час судового розгляду, має поширюватися такий же порядок оскарження, як і на рішення щодо обрання і продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Законом України від 02.12.2020 року № 1027-IX було внесено зміни до ч. 2 ст. 392 КПК України, які набрали чинності 14.01.2021 року. Зокрема, було визначено, що ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом. Таким чином, з урахуванням викладеного, рішення апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження за скаргою захисника на ухвалу місцевого суду про продовження дії запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, які виключають небезпечну поведінку, є таким, що не відповідає загальним засадам кримінального провадження та є істотним порушенням КПК України, а тому, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України, це рішення має наслідки його скасування з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого апеляційному суду необхідно врахувати наведене та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення. Постанова набрала законної сили 22.12.2022 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/108059801) .

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що клопотання прокурора Окружної прокуратури м. Суми ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку, слід задовольнити частково та продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, на строк до 15.08.2025 року включно.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 314, 507, 508 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора Окружної прокуратури м. Суми ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку, задовольнити частково.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, на строк до 15.08.2025 року включно.

Ухвала суду про продовження запобіжного заходу у виді поміщення до психіатричного закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку, може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала суду не набрала законної сили.

Для особи, яка перебуває в умовах, що виключають її небезпечну поведінку, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1