Справа № 192/3023/24
Провадження № 1-кп/192/101/25
В И Р О К

Іменем України

22 квітня 2025 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в с-щі Солоне Дніпровського Солонянського району Дніпропетровської області угоду про визнання винуватості в кримінальному провадженні №0000175, відомості про що внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 вересня 2024 року відносно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , має середню освіту, не одружений, не військовозобов`язаний, громадянин України, раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення - кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України

за участю: прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

Сторона обвинувачення та ОСОБА_3 під час підготовчого судового розгляду уклали та надали на затвердження суду Угоду від 22 квітня 2025 року про визнання винуватості за таким обвинуваченням.

У вересні 2024 року, більш точна дата не встановлена під час досудового розслідування, ОСОБА_3 перебуваючи неподалік с. Дніпровське Дніпровського району Дніпропетровської області виявив дві земельні ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :02:333:0019 площею 45,1948 га, яка на підставі договору оренди землі № 13 від 26 травня 2021 року перебуває у користуванні ПП МАГ в особі ОСОБА_6 , та з кадастровим номером :01:002:0137 площею 2 га, яка на підставі права власності належить ОСОБА_6 , які на думку обвинуваченого ніким не використовувались. Після цього у ОСОБА_3 виник протиправний злочинний умисел на їх самовільне зайняття, шляхом здійснення на них діяльності, пов`язаної з вирощуванням сільськогосподарських культур та їх подальшу реалізацію.

Так, 19 вересня 2024 року ОСОБА_3 реалізуючи заздалегідь спланований протиправний злочинний умисел на самовільне зайняття земельних ділянок, з метою їх незаконного використання у власних цілях, тобто діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечних характер свого діяння, передбачаючи його суспільно- небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи всупереч вимог ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України, за допомогою сільськогосподарської техніки із залученням сторонніх осіб, яких не повідомив про свої злочинні наміри та які не діяли за попередньою змовою групою осіб або як співвиконавці вчинення злочину, вчинив самовільне зайняття земельних ділянок сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :02:333:0019 площею 45,1948 га, яка на підставі договору оренди землі № 13 від 26 травня 2021 року перебуває у користуванні ПП МАГ в особі ОСОБА_6 та з кадастровим номером :01:002:0137 площею 2 га, яка на підставі права власності належить ОСОБА_6 , та які розташовані на території Солонянської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області в районі с. Дніпровське, у вигляді здійснення дій по фактичному незаконному їх використанню у своїх власних потребах шляхом їх сільськогосподарського обробітку для подальшого вирощування сільськогосподарських культур, їх реалізації та отримання прибутку, внаслідок чого завдав значної матеріальної шкоди ПП МАГ в особі ОСОБА_6 , як власника земельних ділянок на суму 177 028 гривень 59 копійок.

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 1 ст. 197-1 КК України як самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю.

22 квітня 2025 року між прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 за участю захисника - ОСОБА_5 укладено Угоду про визнання винуватості, яка подана на затвердження суду.

Також від потерпілого ОСОБА_6 в порядку ст. 469 КПК України надано письмову згоду прокурору від 01 квітня 2025 року на укладання угоди (а.с.77).

За змістом наданої на затвердження суду Угоди, обвинувачений повністю та беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, який йому інкримінується.

Сторони дійшли згоди щодо такого узгодженого покарання ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 197-1 КК України - у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімум доходів громадян, що становить 3 400 гривень.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право зокрема, затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Розглядаючи питання про можливість затвердження укладеної Угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внаслідок яких шкода завдана правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Судом встановлено, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_3 беззастережно визнав себе винуватим, згідно з положеннями ст.12 Кримінального кодексу України, відноситься до категорії проступку, внаслідок якого шкода завдана потерпілому ОСОБА_6 , який згідно вимог ч. 4 ст. 469 КПК України надав свою згоду на укладення угоди (а.с.77).

На виконання ст. 474 КПК України, судом з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитись, що обвинувачений усвідомлює свої права, наслідки укладення і затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде до нього застосовано.

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також, обвинувачений зрозумів роз`ясненні судом права, передбачені п.1 ч. 4 ст. 474 КПК України.

Під час підготовчого судового засідання обвинувачений беззаперечно визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України та надав суду згоду на затвердження Угоди про визнання винуватості, вказавши, що він повністю розуміє свої права та характер обвинувачення, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження Угоди, а також наслідки укладення та затвердження Угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, які йому роз`яснені судом.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні також просив затвердити Угоду про визнання винуватості і призначити обвинуваченому узгоджену в Угоді міру покарання.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, подавши надав заяву про залишення цивільного позову без розгляду (а. с. 71).

Прокурор в судовому засіданні вважав, що при укладенні Угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив Угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в Угоді міру покарання.

Таким чином суд, заслухавши обвинуваченого, потерпілого, думку прокурора і захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши Угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України дійшов наступних висновків.

Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє права, визначені п.п. 1, 2, 4 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 названого Кодексу, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Умови Угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, міра покарання, узгоджена обвинуваченим та прокурором не суперечить положенням КК України та інтересам суспільства.

Сторони розуміють, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження угоди для них є: для прокурора і обвинуваченого - обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст.394, 424 КПК України, а для обвинуваченого також відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України.

Обвинуваченому при укладенні угоди роз`яснені правила ст.ст.394,424,473,474,476 КПК України, а також він розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до кримінальної відповідальності за ст.389? КК України.

Тому ухвалюючи вирок, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених відповідно до ст. 94 КПК України, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що укладена Угода про визнання винуватості повністю відповідає вимогам ч.ч. 2, 4 ст. 469, ст. 472 КПК України та може бути затверджена судом, оскільки правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, існують достатні фактичні підстави для винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України.

Суд, оцінивши позицію обвинуваченого до скоєного, а також те, що він у підготовчому судовому засіданні свою вину визнав вважає, що в даній справі наявна така обставина, яка пом`якшує покарання, як щире каяття. Також суд вважає, що в даній справі відсутні обставини, які обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є проступком, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується посередньо, не перебуває в реєстрі наркологічних та психіатрично хворих.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Суд, вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_3 , реалізовуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вважає, що виправлення обвинуваченого в даному випадку можливе без його ізоляції від суспільства. Підстави для застосування правил ст. ст. 69, 69?, 75 КК України відсутні.

На підставі викладеного, суд враховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, особу винного, його ставлення до вчиненого вважає, що йому необхідно призначити узгоджене сторонами Угоди покарання в межах санкції ч. 1 ст. 197-1 КК України у виді штрафу.

Суд вважає, що Угода про визнання винуватості, укладена між прокурором та обвинуваченим і його захисником, відповідає вимогам КПК України, умови Угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, сторони визнали винуватість добровільно, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджені вид та міра покарання відповідають загальним засадам призначення покарання, визначеним ст.65 КК України, у зв`язку із чим суд вважає, що Угода підлягає затвердженню.

Підстав для відмови в затвердженні Угоди про визнання винуватості, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для затвердження Угоди про визнання винуватості і призначення ОСОБА_3 узгодженої сторонами Угоди міри покарання.

При вирішенні долі речових доказів суд враховує положення ч. 9 ст. 100 КПК України, згідно якої питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Згідно постанови про визнання речових доказів від 19 вересня 2024 року трактор «БЕЛАРУС-892» синього кольору, номерний знак НОМЕР_1 був визнаний речовим доказом, який згідно розписки від 19 вересня 2024 року повернуто власнику ОСОБА_7 . Вказаний речовий доказ слід залишити власнику.

Згідно постанови про визнання речових доказів від 23 вересня 2024 року диск CD-диск з одним відео файлом було визнано речовим доказом. Вказаний речовий доказ слід залишити на зберігання в матеріалах справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Згідно Довідки про витрати на проведення судової інженерно-екологічної експертизи від 17 жовтня 2024 року по даному кримінальному провадженню, витрати на залучення експертів склали 3 581 гривня 55 копійок. Вказані витрати підлягають стягненню з обвинуваченого.

Вирішуючи питання про залишення цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 про стягнення з обвинуваченого 177 028 гривень 59 копійок майнової шкоди, суд вважає, що його слід зашити без розгляду на підставі ч. 3 ст. 129 КПК України.

Запобіжний захід по даному кримінальному провадженню стосовно обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.314, 373, 374, 468-476 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити Угоду про визнання винуватості, укладену 22 квітня 2025 року між прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра - ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 за участю захисника - ОСОБА_5 з іншого боку.

Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 197-1 КК України та призначити узгоджену сторонами Угоди про визнання винуватості, укладеної 22 квітня 2025 року, міру покарання у вигляді штрафу в розмірі 200 (двісті) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) гривень.

Речові докази по справі: трактор «БЕЛАРУС-892» синього кольору, номерний знак НОМЕР_1 залишити власнику ОСОБА_7 ; диск CD-диск з одним відео файлом - залишити зберігати в матеріалах справи.

Стягнути зі ОСОБА_3 3 581 (три тисячі п`ятсот вісімдесят одну) гривню 55 копійок документально підтверджених витрат на залучення експерта в дохід державного бюджету.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення 177 028 гривень 59 копійок майнової шкоди залишити без розгляду.

Заходи забезпечення кримінального провадження в даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 , а саме - запобіжний захід до набрання вироком законної сили - не застосовувався.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому, його захиснику та направити потерпілому.

Суддя ОСОБА_1