Справа №590/21/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/594/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ямпільського районного суду Сумської області від 20.11.2024, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Ямпіль Сумська область, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 336 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 в якій він просив вирок Ямпільського районного суду Сумської області від 20.11.2024 скасувати та призначити в суді першої інстанції новий судовий розгляд.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 визначено не обирати, а початок строку відбуття покарання визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Речові докази залишено в матеріалах кримінального провадження.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений зазначав, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

ОСОБА_7 стверджував, що суду першої інстанції довів, що кожен громадянин України повинен протистояти військовій агресії ворога проти України та погодився з правовим обгрунтуванням цього обов`язку.

Також він зазначав суду, що дійсно перебуває на обліку у другому відділі ТЦК як військовозобов`язаний. Пройшов ВЛК та був визнаний придатним для несення військової служби. 24.11.2023 був викликаний до військкомату та отримав бойову повістку по якій був зобов`язаний з`явитись для подальшого проходження військової служби в ЗСУ на 04:00 годину ранку 25.11.2024. Однак у зазначений в повістці день та час до військкомату не прибув через наявність поважних причин, про які були повідомлені його працівники. Серед цих причин найголовніша - хронічне захворювання хребта, яка униможпивлює повноцінне функціювання його організму навіть в умовах цивільного життя.

ОСОБА_7 вважав висновок військово-лікарської комісії про його придатність до військової служби упередженим, таким, що не враховує наявність у нього хронічних захворювань, які перешкоджають проходженню військової служби.

Обвинувачений переконаний, що судом не було взято до уваги того, що у разі мобілізації його будинок у зимову пору року залишиться без догляду, що призведе до його руйнування, а батько - людина похилого віку без належної допомоги сина.

Також, оскільки докази не набули процесуальної визначеності у розумінні вимог кримінального процесуального права, ОСОБА_7 вважав безпідставним врахування судом доказів.

За таких умов, обвинувачений вважав, що стороною обвинувачення необхідно було надати суду належні та допустимі докази наявності у нього ОСОБА_7 стану здоров`я, який би відповідав вимогам зафіксованим у нормативних документах.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 введено воєнний стан на всій території України, який триває до тепер.

Відповідно до статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , 09.03.2023 пройшов військово-лікарську комісію (надалі ВЛК), за результатом огляду якої визнаний придатним до військової служби. В подальшому, 24.11.2023 близько 11:40 год. після проходження військово-лікарської комісії в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 було запропоновано отримати повістку команда НОМЕР_1 ВОС № НОМЕР_2 , відповідно до якої йому необхідно 25.11.2023 о 04:00 годині з`явитись з речами до ІНФОРМАЦІЯ_2 для призову на військову службу під час мобілізації.

Також ОСОБА_7 було ознайомлено зі статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно до якої він не має права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Крім того, ОСОБА_7 було попереджено про можливість притягнення до кримінальної відповідальності у разі відмови.

Отримавши повістку, ОСОБА_7 25.11.2023 о 04:00 год. зобов`язаний був з`явитись за призовом по мобілізації з речами для направлення на проходження служби, останній не з`явився та про причини неявки не повідомив.

Таким чином, ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, знаючи про призов його за мобілізацією, будучи придатним за станом здоров`я до призову на військову службу під час мобілізації, а також будучи належним чином оповіщеним про час та місце прибуття на відправку до військової частини, не маючи правових підстав на відстрочку чи звільнення від призову під час мобілізації, не бажаючи виконувати свій військовий обов`язок, маючи умисел на ухилення від призову під час мобілізації у зазначений у повістці час, а саме о 04:00 год. 25.11.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_2 без поважних причин не з`явився та таким чином ухилився від призову під час мобілізації, тобто не виконав загальний військовий обов`язок захисту Вітчизни, покладений на нього як на громадянина України згідно ст.65 Конституції України.

Про дату, час і місце апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 , який і звернувся з апеляцяційною скаргою на вирок суду першої інстанції, повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про вручення йому поштового відправлення, однак до Сумського апеляційного суду апелянт не з`явився, причин неявки не повідомив та клопотань про відкладення судового засідання на іншу дату не заявив.

До початку апеляційного розгляду справи прокурор ОСОБА_6 заявив клопотання про примусовий привід обвинуваченого до Сумського апеляційного суду, в задоволенні якого колегія суддів відмовила з огляду на те, що вирок суду оскаржений одним учасником справи обвинуваченим, який про дату, час і місце розгляду його скарги повідомлений та який з невідомих причин до суду не з`явився і з клопотаннями про відкладення судового засідання на іншу дату не звертався. При цьому, питання про погіршення становища обвинуваченого в апеляційному перегляді справи не ставиться, а його відкладення на іншу дату слугуватиме безпідставному затягуванню розгляду справи в розумні на те строки.

За таких обставин, враховуючи те, що участь обвинуваченого ОСОБА_7 в даному випадку, колегією суддів визнана не обов`язковою, а підстави для його примусового приводу відсутні, апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд скарги без участі особи, яка її подала ОСОБА_7 , що узгоджується з положенннями ч. 4 ст. 405 КПК України.

Тому, заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 , який проти задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 заперечив, просив вирок суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження.

Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, з урахуванням заявлених апелянтом доводів, колегія суддів вважає, що вказані вимоги закону суд першої інстанції виконав, оскільки правильно встановив в діях обвинуваченого ОСОБА_7 склад злочину з правовою кваліфікацією - ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

Такого висновку суд дійшов на підставі пояснень обвинуваченого, свідків та наданих стороною обвинувачення письмових доказів.

З матеріалів справи вбачається, що будучи допитаним в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав. Зазначав, що дійсно перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 як військовозобов`язаний. Пройшов ВЛК та був визнаний придатним для несення військової служби. 24.11.2023 був викликаний до військкомату та отримав бойову повістку по якій був зобов`язаний з`явитись для подальшого проходження військової служби в ЗСУ на 04:00 годину ранку 25.11.2024 року. Однак у зазначений в повістці день та час до військкомату не прибув. Також зазначав, що йому було роз`яснено, що за неявку по повістці передбачена кримінальна відповідальність. Причинами неявки зазначав те, що немає на кого лишити будинок та домашнє господарство, проблеми зі здоров`ям (хвора спина), а також догляд за батьком похилого віку. Також вважав, висновок військово-лікарської комісії про його придатність до військової служби упередженим, таким, що не враховує наявність у нього хронічних захворювань, які, на його переконання, перешкоджають проходженню військової служби. стверджував, що цей медичний висновок ні в судовому ні в іншому порядку не оскаржував, жодних медичних документів на підтвердження наявності у нього хвороб немає. Також не було надано доказів перебування на його утриманні батька похилого віку, який проживає окремо.

Також судом першої інстанції були досліджені і враховані надані стороною обвинувачення письмові докази, зокрема:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (КП №0001453 від 07.12.2023), відповідно до якого встановлено, що 25.11.2023 військовозобов`язаний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , не з`явився на відправку до ІНФОРМАЦІЯ_2 для призову по мобілізації та відправлення до військової частини, не маючи на це поважної причини (команда НОМЕР_1 , НОМЕР_3 ), таким чином ухиляється від призову на військову службу під час мобілізації;

- інформацію ІНФОРМАЦІЯ_2 №2/2319 від 07.12.2023 про те, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив строкову військову службу з 18.06.1990 року по 04.06.1992 року, станом на 07.12.2023 перебуває на обліку військовозобов`язаних запасу в ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- рапорт начальника відділення обліку мобілізаційної роботи заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 капітана ОСОБА_8 від 25.11.2023, відповідно до якого встановлено, що 25.11.2023 на вказаний у повістці на відправку час 04.00 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для призову по мобілізації та відправлення до військової частини НОМЕР_1 не з`явився військовозобов`язаний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , про причини неявки не повідомив. В діях ОСОБА_7 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України;

- копію довідки військово-лікарської комісії № 4/232 (Вих.№2/429 від 22.11.2023), копію карти обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного № НОМЕР_4 та копію облікової картки до військового квитка серії НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_7 , відповідно до яких солдат ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 , проведено медичний огляд ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 при КНП «Ямпільська лікарня» 09.03.2023, протокол № 37. Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва) здоровий, придатний до військової служби;

- копію повістки на відправку, відповідно до якої ОСОБА_7 , 1972 року народження (ВОС 528786) 25.11.2023 о 04.00 год. мав прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 для призову по мобілізації та відправлення до військової частини НОМЕР_1 ;

- копію розписки (команда НОМЕР_1 , НОМЕР_3 ), відповідно до якої ОСОБА_7 24.11.2023 о 11-40 год. отримав повістку про прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 25.11.2023 о 04-00 год., про що власноруч особисто поставив свій підпис;

- копію поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані та відправлені ІНФОРМАЦІЯ_6 до в/ч НОМЕР_1 , відповідно до якого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ВОС 528786) не прибув 25.11.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- протокол огляду речей і документів від 15.01.2024, відповідно до якого встановлено, що в ході огляду речей і документів проведено огляд повістки на відправку на ім`я ОСОБА_7 , 1972 року народження, жителя АДРЕСА_1 , на якій маються відповідні номери, а саме: - команда № НОМЕР_1 , - ВОС №528786, зазначено наказ на прибуття 25.11.2023 о 04-00 год., в кінці повістки мається підпис т.в.о начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 та відтиск синьої печатки «Міністерство оборони України, код 09652052» на 1 арк.;

- довідка від 11.12.2023, видана КНП «Ямпільська лікарня» Ямпільської селищної ради, відповідно до якої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , на «Д» обліку в наркологічному та психіатричному кабінеті КНП «Ямпільська лікарня» Ямпільської селищної ради не перебуває.

Також судом першої інстанції було допитано свідка ОСОБА_8 , який пояснював, що працює в ІНФОРМАЦІЯ_3 на посаді заступника начальника. Повідомляв суду, що знає ОСОБА_9 як сусіда, товариша. У зв`язку з тим, що ОСОБА_7 перебував на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 як військовозобов`язаний, то він був направлений для проходження військово-лікарської комісії для визначення його придатності до військової служби. Доказів того, що він має підстави для відстрочки він не надав. 24.11.2023 ОСОБА_7 пройшов військово-лікарську комісію, за результатом огляду якої був визнаний придатним до військової служби, в результаті чого йому було вручено «бойову» повістку, відповідно до якої йому необхідно 25.11.2023 о 04:00 год. з`явитись з речами до ІНФОРМАЦІЯ_2 для призову на військову службу під час мобілізації. Повістка ОСОБА_7 була вручена особисто. Крім того, ОСОБА_7 було попереджено про можливість притягнення до кримінальної відповідальності у разі його відмови від отримання або неявки до військкомату за «бойовою» повісткою. 25.11.2023 о 04-00 год ОСОБА_7 до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився.

Свідок ОСОБА_10 , в суді першої інстанції пояснювала, що знає ОСОБА_7 , вони є друзями. Її чоловік ОСОБА_11 з ОСОБА_7 підтримують дружні відносини, часто буває у них вдома, іноді ОСОБА_7 їм допомагає по господарству. Раніше ОСОБА_7 проживав разом з батьком, а зараз проживає сам, батько живе з іншим сином. Повідомила, що їй відомо, що 24.11.2023 ОСОБА_9 проходив військово-лікарську комісію у лікарні, за результатами якої він отримав «бойову» повістку і мав з`явитись 25.11.2023 о 04-00 год. до військкомату, але він не з`явився, оскільки боїться йти воювати. 25.11.2023, вдень, він до них приходив, але як побачив, що до їхнього будинку під`їхала поліція, став ховатися до гардеробу. Додала, що ОСОБА_11 був призваний на військову службу пізніше.

Свідок ОСОБА_11 , в суді першої інстанції пояснював, що знає ОСОБА_7 , вони є друзями. Він з ОСОБА_7 підтримує дружні відносини, останній часто буває у нього вдома, іноді ОСОБА_7 їм допомагає по господарству. Раніше ОСОБА_7 проживав разом з батьком, а зараз проживає сам, батько живе з іншим сином. Повідомляв, що йому відомо, що 24.11.2023 ОСОБА_9 проходив військово-лікарську комісію у лікарні, за результатами якої він отримав «бойову» повістку і мав з`явитись 25.11.2023 о 04-00 год. до військкомату, але він не з`явився, оскільки боїться йти воювати. 25.11.2023, вдень, він до нього приходив, але як побачив, що до їхнього будинку під`їхала поліція, став ховатися до гардеробу, а коли його знайшли, то забрали його з собою і кудись повезли.

Свідок ОСОБА_12 в суді першої інстанції зазначала, що знає ОСОБА_7 , вони є сусідами по вулиці. Вони з ОСОБА_7 підтримують дружні відносини, останній їй допомагає по господарству, востаннє допомагав їй пиляти дрова. Раніше ОСОБА_7 проживав разом з батьком, а зараз проживає сам, близько року батько ОСОБА_7 живе з іншим сином. ОСОБА_7 ніде не працює, живе за рахунок тимчасових заробітків. Повідомила, що їй зі слів інших сусідів відомо, що ОСОБА_9 проходив військово-лікарську комісію у лікарні, за результатами якої він отримав «бойову» повістку і мав з`явитись до військкомату, але він не з`явився, оскільки в нього проблеми зі здоров`ям, болить спина.

Вказані пояснення свідків та письмові докази судом першої інстанції досліджені, оцінені та враховані при ухваленні обвинувального вироку на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_7 . Невідповідності їх вимогам КПК України судом першої інстанції не встановлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 вважав висновок військово-лікарської комісії про його придатність до військової служби упередженим, таким, що не враховує наявність у нього хронічних захворювань, які перешкоджають проходженню військової служби, що колегія суддів не може вважати обгрунтованим з тих підстав, що ні матеріали кримінального провадження ні апеляційна скарга обвинуваченого не містить відомостей про те, що ОСОБА_7 вказаний висновок комісії оскаржував та про те, що його визнано неналежним.

Не погоджувався обвинувачений ОСОБА_7 і з врахованими судом першої інстанції на підтвердження його вини такими доказами як:

- копією довідки військово-лікарської комісії №4/232 (Вих.№2/429 від 22.11.2023);

- копією карти обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного №4/232

- копією облікової картки до військового квитка;

- протоколом № 37, оскільки вважав, що всі ці докази не набули процесуальної визначеності у розумінні вимог кримінального процесуального права.

Однак, з такими доводами обвинуваченого колегія суддів також погодитись не може, оскільки апелянт не конкретизував в чому саме полягає така процесуальна не визначеність та з яких підстав в розумінні КПК України їх слід визнати недопустимими доказами.

Також в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 зазначав, що він дійсно перебуває на обліку у другому відділі ТЦК як військовозобов`язаний. Пройшов ВЛК та був визнаний придатним для несення військової служби. 24.11.2023 був викликаний до військкомату та отримав бойову повістку по якій був зобов`язаний з`явитись для подальшого проходження військової служби в ЗСУ на 04:00 годину ранку 25.11.2024. Однак у зазначений в повістці день та час до військкомату не прибув через наявність поважних причин, про які були повідомлені його працівники. Серед цих причин - хронічне захворювання хребта. ОСОБА_7 вважав, що судом не було взято до уваги того, що у разі мобілізації його будинок у зимову пору року залишиться без догляду, що призведе до його руйнування, а батько - людина похилого віку без належної допомоги сина.

Однак, вказані обставини, на переконання апеляційного суду, з дій ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення за ст. 336 КК України не виключають. З самих пояснень обвинуваченого слідує, що він знав, що перебуває на обліку у другому відділі ТЦК як військовозобов`язаний, підтверджує факт того, що проходив ВЛК та був визнаний придатним для несення військової служби. Погоджується ОСОБА_7 і з тим, що отримав бойову повістку та дійсно не з`явився в зазначеній в ній день та час до військомату.

Обвинувачений наголошував на причинах неявки хвороба, утримання батька та свого будинку, однак, перша з таких причин підтвердження в матеріалах провадження не знайшла, за поясненнями свідків, зміст яких викладено вище, батько обвинуваченого проживає з іншим сином, тобто не з обвинуваченим ОСОБА_7 , а утримання будинку в зимову пору року не може слугувати підставою для звільнення обвинуваченого від відповідальності.

За таких обставин, оцінивши сукупність вищезазначених доказів та пояснень обвинуваченого і свідків, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 доведена, а його дій правильно кваліфіковані судом за ст.336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

Обвинувачений ОСОБА_7 просив вирок Ямпільського районного суду Сумської області від 20.11.2024 скасувати та призначити в суді першої інстанції новий судовий розгляд, однак визначених на те ст. 415 КПК України підстав колегією суддів не встановлено, а тому в задоволенні таких вимог апеляційної сарги колегія суддів обвинуваченому відмовляє.

Щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, то тут колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно зі ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обирати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Судова дискреція (судовий розсуд) є інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Поняття судового розсуду у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити менш суворий вид покарання або більш суворий в межах санкції статті. А у випадках, коли санкція статті передбачає тільки один вид покарання, суд наділений функцією обирати розмір цього покарання. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість призначення передбаченого законом покарання, яке б сприяло його меті та було достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, вказаних вимог суд першої інстанції дотримався.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України покарання суд першої інстанції врахував те, що обвинувачений ОСОБА_7 у відповідності до положень ст.12 КК України вчинив нетяжкий злочин, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, перебуває на обліку військовозобов`язаних запасу, проходив строкову військову службу, раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується позитивно.

За досудовою доповіддю, наданою Шосткинським районним сектором №2 філії Державної установи «Центр пробації» в Сумській області від 18.03.2024, зроблено висновок, що беручи до уваги дослідження інформації, що характеризує особу обвинуваченого, історію правопорушення, враховуючи спосіб його життя, контроль над поведінкою та мисленням, добрі відносини з рідними та у суспільстві, а також середній ризик вчинення кримінального правопорушення (визначений на підставі оцінки) та середній рівень небезпеки для суспільства, в тому числі до окремих осіб, вважали, що виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, в тому числі і для окремих осіб.

Відповідно до ст.368 КПК України ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого. Отже, така доповідь для суду є джерелом інформації про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, однак не є вирішальною для суду при визначенні міри покарання.

Відповідно до довідки-характеристики №2942/02-23 від 11.12.2023, виданої Ямпільською селищною радою Сумської області, судом встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за вищевказаною адресою разом з ОСОБА_13 , ОСОБА_7 депутатом Ямпільської селищної ради Сумської області не являється.

Відповідно до витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №1276 від 11.12.2023, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , разом з батьком ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Обтяжуючих відповідальність обставин судом не встановлено, а до обставин які його пом`якшують судом віднесено те, що раніше обвинувачений до кримінальної відповідальності не притягувався та позитивно характеризується за місцем проживання.

За таких обставин враховуючи фактичні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який не маючи передбачених законодавством підстав на відстрочку від призову чи інших поважних причин, в період воєнного стану, при оголошеній загальній мобілізації, умисно проігнорував конституційний обов`язок по захисту Батьківщини, суд дійшов обгрунтованого висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що для досягнення мети покарання, а саме запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як підсудним, так і іншими особами, буде покарання в межах санкції ст. 336 КК України.

Вказане покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, його меті, та не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства, та вимогами захисту основоположних прав особи.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді судом першої інстанції кримінального провадження, колегією суддів не встановлено, а тому вирок Ямпільського районного суду Сумської області від 20.11.2024 з вимогами ст. 370 КПК України узгоджується і підстав для його зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Ямпільського районного суду Сумської області від 20.11.2024, відносно ОСОБА_7 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4