Номер провадження: 11-сс/813/1099/25
Справа № 523/9860/25 1-кс/523/3081/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 26.05.2025, якою в межах к/п № 0000079 від 13.05.2025 відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт, Фрунзівка, Одеської обл., з середньою освітою, офіційно не одруженого, маючого 2 малолітніх дітей, який на момент вчинення кримінального правопорушення перебував у розпорядженні начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою до 21.07.2025 із визначенням застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання ст. слідчого 2 СВ (з дислокацією у м. Одеса) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_9 та був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою до 21.07.2025 відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України із визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 грн.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя зазначив, що органом досудового розслідування доведена обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що виправдовує застосування найбільш суворого запобіжного заходу, який водночас не є для підозрюваного безальтернативним.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що вона є необґрунтованою з таких підстав:

- на момент вчинення інкримінованого злочину підозрюваний перебував у розпорядженні начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , відтак є військовослужбовцем, водночас прокурор просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах гаупвахти ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак слідчий суддя визначив місцем утримання підозрюваного ДУ «Одеський слідчий ізолятор»;

- заявлені органом досудового розслідування ризики не доведені, посилання сторони обвинувачення до доступ підозрюваного до зброї є недоведеними, оскільки він перебуває у СЗЧ більше року. Ризик незаконного впливу на експерта є незрозумілим, оскільки в межах зазначеного провадження не призначено жодної експертизи. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду не може виправдовуватися виключно тяжкість інкримінованого злочину та покарання, більш того, підозрюваний ОСОБА_8 визнав вину та співпрацює зі слідством.

За таких обставин, захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Пересипського районного суду м. Одеси від 26.05.2025 та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою із одночасним застосуванням електронних засобів контролю.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити, натомість прокурор заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на такі обставини.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Пунктами 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики ЄСПЛ передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Оскільки в апеляційній скарзі захисник не оспорює обґрунтованість підозри ОСОБА_8 за обставинами, які викладені у повідомленні про підозру апеляційний суд не переглядає оскаржувану ухвалу в цій частині та констатує, що його підозра у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 369 КК України на даному етапі є обґрунтованою та потребує подальшого розслідування.

Що стосується наявності ризиків у вказаному провадженні, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, в даному кримінальному провадженні існують доведені прокурором та слідчим ризики переховування підозрюваного ОСОБА_8 від органу досудового розслідування або суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Існування ризику, передбаченого п.1) ч.1 ст. 177 КПК України обумовлене серед іншого тяжкістю покарання, яке може бути призначене підозрюваному ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим. Оцінюючи існування зазначеного ризику, апеляційний суд також враховує ту обставину, що він перебуває у СЗЧ протягом року з метою перетнути кордон України, відтак можна стверджувати про те, що він обізнаний про шляхи перетину державного кордону.

ЄСПЛ у рішенні Ілійков проти Болгарії зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінці ризику переховування.

Апеляційний суд також вважає реальним ризик незаконного впливу на свідків, окрім того, також враховує порядок отримання їх пояснень, який передбачений ст. 225 КК України. Колегія суддів вважає слушними аргументи захисника з приводу того, що посилання сторони обвинувачення до доступ підозрюваного до зброї є недоведеними, оскільки він перебуває у СЗЧ більше року. Водночас, загалом існування ризику незаконного впливу на свідків не виключається.

Колегія суддів на підставі налізу наданих матеріалів не виключає існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який обумовлений специфікою інкримінованого злочину.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто, слідчий суддя має право зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Апеляційний суд враховує доводи захисника з приводу того, що прокурор просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти, водночас визначення слідчим суддею місцем утримання підозрюваного ОСОБА_8 ДУ «Одеський слідчий ізолятор» не спростовує висновків щодо обґрунтованості підозри, наявності ризиків та, як наслідок, наявності підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку про те, що на теперішній час, на початковій стадії досудового розслідування поведінка підозрюваного вимагає виняткового контролю, який здатний забезпечити лише запобіжний захід у виді тримання під вартою, який в той же час не є для підозрюваного безальтернативним та визначений в межах ст. 182 КПК України

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, та скасування ухвали слідчого судді немає.

Керуючись ст.ст. 24, 176, 177, 182, 183, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 26.05.2025, якою в межах к/п №00000 від 13.05.2025 відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 21.07.2025, із визначенням застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4