Справа № 289/404/23
Номер провадження 1-кп/289/18/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2025 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000089 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дубно, Рівненської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, на утриманні має неповнолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , священнослужителя Свято-Миколаївського храму с. Шоломки, раніше не судимого,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 з ідеологічних мотивів, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні насідки і бажаючи їх настання, 14.04.2022 близько 15 години, перебуваючи у адміністративному приміщенні Краснобірського старостинського округу Радомишльської міської ради, що знаходиться за адресою: вул. В`ячеслава Чорновола, 5, с. Краснобірка, Житомирського району Житомирської області, у розмові з іншими особами, заперечував збройну агресію з боку Російської Федерації проти України, а також тимчасову окупацію міст Бородянка, Буча Київської області.

Таким чином, стороною обвинувачення дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 436-2 КК України, як заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, заперечення тимчасової окупації частини території України.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні вищевказаного злочину не визнав та пояснив, що з грудня 2021 року по 13.05.2022 виконував обов`язки священнослужителя храму села Краснобірка. 14 квітня 2022 року у приміщенні Краснобірського старостинського округу він зустрічався з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Під час спілкування з ними на тему війни не говорив, однак в розмові згадувалась ситуація про священика з Бородянки. Вважає, що кримінальне провадження відносно нього заведено на підставі повідомлень, які на його думку, є наклепом, як помста за те, що він не погодився змінити конфесію та перейти з Української православної церкви до Православної церкви України або залишити службу у храмі села Краснобірки. Йому та його родині неодноразово погрожували розправою за відмову зміни конфесії, намагались отруїти його дитину. Під тиском він був вимушений віддати ключі від храму с. Краснобірка. Звернув увагу суду на те, що засуджує Російську Федерацію за те, що остання розпочала війну проти України, він народився в Україні, є українцем, поважає рідну українську мову, культуру та історію. На кожній службі у храмі молиться за український народ, воїнів та за мир в Україні, допомагає українським воїнам фінансами та матеріально.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що є священником Православної церкви України, неприязних відносин з обвинуваченим не має. 14 квітня 2022 року близько 15 години він вперше зустрівся з обвинуваченим. Ця зустріч відбулась за його ініціативою у службовому кабінеті старости с. Краснобірки у присутності ОСОБА_8 , яка організувала цю зустріч, та ОСОБА_9 , який привіз свідка ОСОБА_7 до с. Краснобірка. Зустріч тривала близько 40 хвилин. Обвинувачений на цю зустріч з`явився добровільно, а під час їхнього спілкування ніхто ні на кого не чинив тиск та не висловлював погрози. Свідок ОСОБА_7 спілкувався з обвинуваченим на тему війни в Україні, хотів дізнатись його ставлення до цієї війни, оскільки деякі священики зустрічали російські війська на сході та в інших містах України. Також свідок пропонував обвинуваченому перейти з Української православної церкви до Православної церкви України, однак той відмовився. Свідок звернув увагу на те, що так як він є благочинним православної церкви і на нього покладено обов`язок спілкування зі священиками, попередньо мав аналогічні розмови і з іншими священиками. ОСОБА_7 зазначив, що під час розмови у кабінеті старости обвинувачений заперечував факт наявності російських військ у ОСОБА_10 та Бучі, пояснивши це тим, що там не має російських прапорів. Казав, що не потрібно дивитись телевізор, читати новини в мережі Інтернет і вірити в те, що там повідомляють.

Свідок ОСОБА_9 вказав, що працює на посаді старости Ставецького старостинського округу, з обвинуваченим неприязних відносин не має. 14 квітня 2022 року на прохання свідка ОСОБА_7 привіз його на зустріч з обвинуваченим, яка відбулась цього ж дня о 15 годині в приміщенні Краснобірського старостинського округу. Розмова розпочалась з пропозиції переходу обвинуваченого з Української православної церкви до Православної церкви України, однак ОСОБА_4 відмовився. В ході спілкування у обвинуваченого запитали його думку з приводу того, що сталось в містах ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , на що ОСОБА_4 впевнено відповів, що в цих містах не було російських військ, зазначивши, що інформація про присутність військових РФ у вказаних містах є неправдивою та була розповсюджена по телебаченню та в мережі Інтернет, тому не варто дивитись телевізор та читати новини у Інтернеті. Свідок ОСОБА_9 зауважив, що в той час всі мобілізувались, щоб чинити опір окупантам. Він особисто возив їжу військовим у ці міста, тому бачив, які звірства там чинили росіяни. Свідок зазначив, що навіть не міг припустити, що комусь невідомо про збройну агресію РФ, тому його обурили такі твердження ОСОБА_4 . Також свідок ОСОБА_9 вказав, що на зустрічі ніхто з її учасників в стані сп`яніння не перебував, на обвинуваченого будь-який тиск не чинився, він відповідав на питання вільно, говорив всерйоз, не жартував, при цьому будь-яких доказів своїм твердженням не наводив.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що працює на посаді старости Краснобірського старостинського округу, з обвинуваченим неприязних відносин не має. Обвинувачений проживав у с. Краснобірка з осені 2021 року до кінця весни 2022 року. Якось навесні 2022 року, точний день та місяць свідок не пам`ятає, до неї звернувся ОСОБА_7 з проханням домовитись про зустріч зі ОСОБА_4 . Останній погодився зустрітись. Тому ОСОБА_7 та обвинувачений приїхали до її службового кабінету, що розташований в с. Краснобірка по вул. Чорновола, 5. На зустрічі, крім неї, обвинуваченого та ОСОБА_12 , ще був присутній ОСОБА_9 . Обвинувачений та ОСОБА_7 довго спілкувались на різні церковні теми. В розмові хтось сказав обвинуваченому, що батюшки московського патріархату здають російським військовим українців, яких ті розстрілюють, зокрема в Бучі та ОСОБА_10 , на що ОСОБА_4 запитав у присутніх «де ви бачили російські прапори і російські війська?», та зауважив, що «ви там не були, тому не вірте телевізору та Інтернету». Таким чином, на думку свідка, обвинувачений висловив свої заперечення російської окупації вказаних міст. Після того, як було заведено кримінальне провадження та під час проведення слідчого експерименту обвинувачений вибачався з приводу сказаного та просив ОСОБА_8 забрати заяву з правоохоронних органів.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що неприязних відносин з обвинуваченим не має. У кінці грудня 2021 року обвинувачений разом з родиною приїхав до с. Краснобірка, щоб служити в місцевій церкві. Родина обвинуваченого оселилась у її будинку. Під час спільного проживання свідок жодного разу не чула від ОСОБА_4 , щоб той заперечував факт війни в Україні, а навпаки він був проти агресії Російської Федерації, казав, що українській армії треба допомагати, тому розпорядився всі кошти церкви передавати на користь української армії. Під час зустрічі ОСОБА_4 з ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 вона присутня не була, однак їй відомо про цю зустріч від обвинуваченого, який розповідав, що на ній йому пропонували перехід з Української православної церкви до Православної церкви України. Окрім того, свідок пояснила, що у 2022 році обвинувачений не був у Бучі та ОСОБА_10 , вдома телевізор не дивився, а чи користувався Інтернетом їй не відомо. Зазначила, що обвинувачений поїхав із с. Краснобірка у квітні 2022 року.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що обвинувачений є її чоловіком. В квітні 2022 року йому зателефонувала староста і попросила з`явитись до приміщення сільради. Коли обвинувачений повернувся, то був схвильований і розповів, що староста села ОСОБА_8 , староста села Ставки та священик Православної церкви України просили його перейти на службу до ПЦУ, однак той відмовився, тому його вирішили обмовити. Звернула увагу суду на те, що факт обмови її чоловіка підтверджується зокрема тим, що священик, який повідомив щодо її чоловіка неправдиву інформацію в подальшому став настоятелем храму, де попередньо настоятелем був обвинувачений. Свідок вказала, що обвинувачений жодного разу не заперечував збройну агресію Російської Федерації.

Свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 в суді пояснили, що є парафіянами церкви в с. Краснобірка, де служив обвинувачений. Охарактеризували обвинуваченого виключно позитивно. Вказали, що не були свідками зустрічі обвинуваченого, яка відбулась 14 квітня 2022 року у приміщенні Краснобірського старостинського округу, однак зі слів мешканців села та самого обвинуваченого їм відомо, що обвинуваченого оговорили через те, що він відмовився перейти на службу з Української православної церкви до Православної церкви України. Свідки вважають, що обвинувачений не міг заперечувати факт збройної агресії Російської Федерації та окупацію нею українських міст, оскільки надавав допомогу військовим, а у своїх проповідях молився за мир в Україні, за українських військових та полеглих бійців.

Окрім того, винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю доведена наступними дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами.

Зі змісту витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000089 від 14.05.2022 вбачається, що 14 травня 2022 внесено відомості про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 111-1 КК України, а саме що останній 14.04.2022, перебуваючи в службовому кабінеті старости Краснобірського старостинського округу Радомишльської територіальної громади Житомирської області публічно заперечував здійснення збройної агресії проти України, зокрема заперечуючи присутність окупаційних сил Російської Федерації на території України (а.с. 47 том №1).

У постанові Верховного Суду у справі №761/28347/15-к від 09.09.2020, суд вказав, що реєстр є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, зазначених у пункті 1 Глави 2 Розділу І Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України №69 від 17 липня 2012 року, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру та, згідно з частиною 2 статті 84 КПК України, витяг з ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів.

Відповідно вказаний витяг, долучений прокурором до матеріалів кримінального провадження, суд вважає електронною базою даних, даний витяг засвідчує факт внесення відомостей до ЄРДР і належність та допустимість доказів, отриманих після внесення вказаних відомостей до реєстру.

Згідно рапорту начальника Житомирського РВ УСБУ в Житомирській області від 10.05.2022 ОСОБА_4 у своїх висловлюваннях серед місцевого населення с. Краснобірка Радомишльської ТГ заперечував здійснення збройної агресії проти України, зокрема присутність окупаційних сил Російської Федерації на території України (а.с. 49 том №1).

У відповідності до постанов Верховного Суду у справі №606/1634/15-к від 12.04.2019 та Верховного Суду у справі №225/1952/17 від 15.10.2020 рапорт немає самостійного значення, однак оцінюється в сукупності з іншими доказами у справі, а відтак вказаний рапорт, долучений прокурором до матеріалів кримінального провадження береться судом до уваги.

Постановою прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та Державної прикордонної служби від 20.05.2022 попередню кваліфікацію кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні змінено на ч. 1 ст. 436-2 КК України (а.с. 54-55 том №1).

Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 05.08.2022 та відеозапису даної слідчої дії свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 детально розповіли, як у приміщенні Краснобірського старостинського округу близько 15 години 14 квітня 2022 року відбулась їх зустріч з обвинуваченим. Зокрема, зазначили, що ця зустріч була ініційована ОСОБА_7 з метою з`ясування ставлення обвинуваченого до збройної агресії Російської Федерації. ОСОБА_7 в ході спілкування приводив приклад про священика ОСОБА_20 із ОСОБА_10 , який допомагав військовим Російській Федерації. Однак, обвинувачений в агресивній формі відповідав, що не має ані російських військових у Бородянці та Бучі, ані збройної агресії з їх боку, а все, що показують на телебаченні та в мережі Інтернет це неправда, тому казав присутнім, щоб ті перестали дивитись телевізор та читати новини з Інтернету (а.с. 57-68 том №1).

Суд відхиляє доводи сторони захисту про недопустимість цього протоколу, бо на думку захисника надання вказаними свідками пояснень під час слідчого експерименту фактично є їх допитом, оскільки таке тлумачення ним статей 224, 240 КПК суперечить висновку про застосування норм права, викладеному в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 вересня 2020 року (справа № 740/3597/17), за яким пояснення, відображені в протоколі слідчого експерименту, є складовою частиною цього документа як самостійного джерела доказів. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16.01.2025 по справі №332/1225/20.

Протоколом огляду від 07.10.2022 за участі спеціаліста ОСОБА_21 , доцента кафедри соціальної та практичної психології Житомирського державного університету ім. Івана Франка, підтверджується те, що у приміщенні службового кабінету УСБУ в Житомирській області з використанням службового персонального комп`ютера було проведено огляд копії стенограми відеозапису вищезазначеного слідчого експерименту від 05.08.2022, та в ході цього огляду спеціаліст заявила, що зміст пред`явленого їй тексту містить факти заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, а також заперечення тимчасової окупації частини території України. Спеціаліст зазначила, що у наданому їй тексті стенограми, у висловлюваннях, які згідно показань свідків, належать ОСОБА_4 містяться фрази, в яких він вказав, що збройної агресії на території населених пунктів Ірпінь, Бородянка, Буча не було і не має. Така ж думка прослідковується в ході всієї розмови. При цьому спростовується офіційна інформація українських медійних джерел щодо свідчень агресивних та жорстоких дій військовослужбовців РФ на зазначених територіях, вказується на фейковість, несправжність цієї інформації, обвинуваченим рекомендується відхід від цієї інформації (а.с. 69-83 том №1).

Протоколом огляду від 02.01.2023 за участі вищезгаданого спеціаліста ОСОБА_21 , підтверджується те, що у приміщенні службового кабінету УСБУ в Житомирській області з використанням службового персонального комп`ютера було проведено огляд флеш-носія інформації з відеозаписом слідчого експерименту за участі свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 05.08.2022, який є додатком до протоколу вказаної слідчої дії. Під час даного огляду спеціаліст заявила, що зміст усного мовлення, зафіксованого на відео містить факти заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України у 2014 році, а також заперечення тимчасової окупації частини території України. Спеціаліст зазначила, що у фразах, які зі слів свідків належать обвинуваченому, та в контексті розмови чітко вказано топоніми Бородянка, Ірпінь, ОСОБА_22 , які відносяться до Київської області. Ці населені пункти нібито не були в окупації, оскільки жителі Радомишльської територіальної громади, зокрема, зазначені свідки, не бачили особисто військової та державної атрибутики РФ, а також російських військовослужбовців та техніки у зазначених містах. Натомість інформацію з офіційних медійних українських джерел ОСОБА_4 , за словами свідків, називає «фейком» та неправдою, радить не дивитись телевізор і не читати Інтернет. Спеціаліст узагальнила, що вказані висловлювання від імені ОСОБА_4 заперечують факт перебування частини території України в тимчасовій окупації РФ, зокрема через зазначення конкретних міст, у яких нібито «не було і не має російських військових, їхньої державної та мілітаристської атрибутики», а також через використання слів із часткою «не» та «ні»: «немає, ніколи не було, неправда, не слухати, не дивитися, не повинні» (а.с. 86-90 том №1).

Згідно протоколу огляду від 12.08.2022 та додатків до нього старший слідчий-криміналіст слідчого відділу УСБУ в Житомирській області провів огляд офіційних повідомлень Генерального штабу Збройних Сил України в мережі Інтернет щодо тимчасової окупації збройними силами РФ території Київської області в районі населених пунктів Буча, Ірпінь та в ході огляду виявлено публікації Генерального штабу ЗСУ за 01.03.2022, 07.03.2022, 10.03.2022 та 03.04.2022 в яких містяться повідомлення про факти окупації населених пунктів Буча та Бородянка російськими військовими (а.с. 99-111 том №1).

Протоколом огляду мережі Інтернет від 08.12.2022 та додатками до нього підтверджується наявність у вказаній мережі відеозаписів та публікацій, на яких зафіксовано перебування окупаційних військ Російської Федерації на території міст Буча та Бородянка Київської області з лютого по квітень 2022 року (а.с. 114-141 том №1).

Протоколом огляду від 26.09.2022 підтверджується огляд носія інформації оптичного диску DVD-R, 4.7 GB, марки «НР» з написом «Київстар вх. 12290 вих. 6915/3/КТ, копію інформації щодо телефонних дзвінків та повідомлень на якому згідно протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 22.09.2022 вилучено в службовому приміщенні ПрАТ «Київстар». Зокрема, у цьому протоколі зафіксовано те, що мобільні термінали ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з сім-кратками, які використовуються останніми постійно і одноособово, 14.04.2022 знаходилися в зоні дії базової станції, розташованої в с. Котівка, с. Меделівка, Радомишльського району Житомирської області, не виключено, що у с. Краснобірка, яке знаходиться неподалік зазначеної базової станції (а.с. 142-154 том №1).

Протоколом огляду від 27.09.2022 підтверджується огляд носія інформації оптичного диску DVD-R, 4.7 GB, марки «VS», копію інформації щодо телефонних дзвінків та повідомлень на якому згідно протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 22.09.2022 вилучено в службовому приміщенні ТОВ «лайфселл». Згідно цього огляду мобільний термінал ОСОБА_8 з сім карткою, яка використовується останньою постійно та одноособово, 14.04.2022 знаходився в дії базової станції, розташованої за адресою: вул. В. Чорновола, 4, с. Краснобірка, Житомирського району. Не виключено що у період з 14:18 по 16:23 вказаний мобільний термінал знаходився у приміщенні Краснобірського старостинського округу, яке знаходиться поруч з вказаною базовою станцією (а.с. 155-160 том №1).

Даними протоколу огляду від 07.10.2022 підтверджується, що згідно довідки УОТЗ ГУНП в Житомирській області номер телефону обвинуваченого ОСОБА_4 14.04.2022 перебував в зоні дії базових станцій, напрямок дії яких направлений в напрямку с. Краснобірка Радомишльського району Житомирської області, а номери телефонів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ймовірно перебували в районі с. Краснобірка. Телефон ОСОБА_8 з сім картою «лайфселл» фіксувався в зоні дії базової станції, розташованої безпосередньо в с. Краснобірка (а.с. 163-169 том №1).

Висновком судово-психіатричного експерта №392-2022 від 15.11.2022 підтверджується те, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше та в даний час на психічні розлади не страждав та не страждає. У період з 14.04.2022 по даний час міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує (а.с. 102-103 том №2).

Водночас, суд визнає недопустимими доказами надані прокурором висновки спеціалістів, а саме висновок спеціаліста за результатами проведення лінгвістичного дослідження усного мовлення від 02.01.2023, складеного доцентом кафедри соціальної та практичної психології Житомирського державного університету ім. Івана Франка ОСОБА_21 (а.с. 91-98 том №1), висновки спеціаліста за результатами психофізіологічного дослідження з використанням комп`ютерного поліграфа ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 від 18 та 19 січня 2023 року (а.с. 3-25, 27-50, 52-74 том №2), оскільки висновок спеціаліста може бути використано як доказ виключно у кримінальних провадженнях про вчинення проступків. Правова позиція з цього питання викладена у постановах Верховного Суду від 29.05.2023 у справі №583/877/21, Третьої судової палати ККС ВС від 07.11.2024 у справі №344/8350/22.

Наданий стороною захисту висновок експерта-поліграфолога за результатами дослідження з використанням поліграфа від 02.12.2022 (а.с. 93-97 том №2) суд також визнає недопустимим доказом, оскільки експерт ОСОБА_23 , який його проводив, не попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, та не підтвердив, що являється атестованим Міністерством юстиції України судовим експертом-психологом, який пройшов належну підготовку за напрямком проведення психофізіологічних досліджень із застосуванням поліграфа.

До того ж суд звертає увагу, що відповідно правового висновку, викладеного у постанові Третьої судової палати ККС ВС від 13.03.2024 у справі №760/23990/17 не можуть бути використані як єдині, беззаперечні, самостійні джерела доказів висновки судово-психологічних експертиз із застосуванням комп`ютерного поліграфа, оскільки фактичні дані таких експертиз є неоднозначними по своїй суті та несуть у собі орієнтувальну інформацію. Рецензія на висновки експертиз має інформативний характер, є суб`єктивним твердженням рецензента і не може бути доказом у розумінні ст. 84 КПК.

Також суд не покладає в основу вироку та визнає неналежними наступні докази: протокол огляду мережі Інтернет від 17.10.2022, згідно якого оперуповноваженим районного відділу УСБУ в Житомирській області було оглянуто особисту сторінку обвинуваченого у соціально-орієнтованій Інтернет-мережі https://vk.com/ (а.с. 173-178 том №1), протокол огляду мобільного телефону «Xiaomi Mi 10 Pro», який належить ОСОБА_24 , від 15 грудня 2022 року та відеозапис на диску DVD-R, який завантажено з цього телефону і є додатком до протоколу огляду, згідно якого зафіксовано розмову ОСОБА_8 з обвинуваченим (а.с. 188-193 том №1), протокол огляду вказаного диску з відеозаписом зі стенограмою розмови ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_4 (а.с. 195-197 том №1), протокол огляду від 10.01.2023, згідно якого старший слідчий-криміналіст слідчого відділу УСБУ в Житомирській області оглянув, вилучений 05.01.2023 в ході тимчасового доступу до речей і документів в ПрАТ «Київстар», оптичний диск з файлами щодо телефонних з`єднань та повідомлень з номеру телефону обвинуваченого у період з 16.11.2022 по 04.12.2022 (а.с. 202-206 том №1), оскільки жодних даних про обставини, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні вищевказані докази не містять. Тобто ці докази не містять жодних даних, як на підтвердження, так і на спростування вини ОСОБА_4 в інкримінованому йому злочині.

Отже, проаналізувавши та оцінивши досліджені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, перевіривши та оцінивши усі доводи учасників судового провадження, суд дійшов висновку щодо доведеності у ході судового розгляду вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України поза розумним сумнівом.

У ході судового розгляду допитані в якості свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили факт того, що 14.04.2022 близько 15 години обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи у адміністративному приміщенні Краснобірського старостинського округу Радомишльської міської ради, що знаходиться за адресою: вул. В`ячеслава Чорновола, 5, с. Краснобірка, Житомирського району Житомирської області, у розмові з ними заперечував збройну агресію з боку Російської Федерації проти України, а також тимчасову окупацію міст Бородянка, Буча Київської області.

Свідки, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань, детально повідомили конкретні фрази, висловлювання, які говорив ОСОБА_4 щодо заперечення російської агресії та окупації вказаних вище міст.

Показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 надані в судовому засіданні, є послідовними, не містять суттєвих розбіжностей, у цілому узгоджуються між собою, а також з даними протоколу слідчого експерименту за їх участі від 05.08.2022.

Доводи обвинуваченого про те, що він не вчиняв вказане кримінальне правопорушення, а свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 його оговорили є необґрунтованими, та навпаки спростовуються в сукупності дослідженими доказами по справі.

Версія обвинуваченого про те, що йому та його родині погрожували з метою примусити його змінити конфесію або ж залишити службу у храмі в с. Краснобірка є голослівною, оскільки не підтверджується відповідними доказами звернення обвинуваченого чи членів його родини до правоохоронних органів.

На думку суду, такі показання обвинуваченого є його захисною позицією та спрямовані з метою уникнення ним кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Показання свідків сторони захисту, а саме ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , згідно яких обвинувачений не міг заперечувати факт окупації Російською Федерацією міст Бучі та Бородянки, оскільки завжди молився за мир в Україні та за українських військових, а ОСОБА_4 навмисно оговорили за відмову зміни конфесії, суд оцінює критично, оскільки, як було встановлено з показань цих свідків, вони безпосередньо не були присутні 14 квітня 2022 року на зустрічі у приміщенні Краснобірського старостинського округу та зміст розмови на ній знають зі слів обвинуваченого. До того ж факт молитви обвинуваченого за Україну та військових ЗСУ не може автоматично виключати заперечення ним збройної агресії РФ та окупації.

Отже, оцінивши наведені докази в їхній сукупності, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні вказаного злочину доведена повністю, а тому суд погоджується з кваліфікацією прокурором дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 436-2 КК України, як заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, заперечення тимчасової окупації частини території України.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченим суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особі, яка скоїла злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання серед передбачених за скоєний злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження скоєння нею нових злочинів.

Обираючи вид та міру покарання, суд враховує наступні обставини: ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжкого злочину, вчинення кримінального правопорушення з прямим умислом.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Крім того, суд враховує особу обвинуваченого, який хоча і раніше не судимий, на обліку в психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання та служби характеризується позитивно, має молодий вік, одружений, на утриманні має неповнолітню дитину, однак винуватість у вчиненні вказаного злочину не визнав.

У відповідності до роз`яснень, які викладені в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які, зокрема, вперше вчинили злочини, особам які щиро розкаялись у вчиненому.

Санкція ч. 1 ст. 436-2 КК України передбачає альтернативні покарання у виді виправних робіт, пробаційного нагляду та позбавлення волі.

Відповідно до досудової доповіді, складеної Житомирським районним сектором №6 філії Державної установи «Центр пробації» у Житомирській області, орган пробації, враховуючи інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства, вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без його позбавлення або обмеження волі на певний строк (а.с. 37-41 том №1).

Приймаючи до уваги, що згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню інших кримінальних правопорушень, суд вважає доцільним застосувати до ОСОБА_4 покарання, не пов`язане з ізоляцією від суспільства.

Оскільки обвинувачений не має стабільних офіційних доходів (а.с. 92 том №2), покарання у виді виправних робіт не зможе досягнути своєї мети. Тому суд призначає більш суворе покарання у виді пробаційного нагляду у межах санкції ч. 1 ст. 436-2 КК України.

На думку суду, саме таке покарання є необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи належну процесуальну поведінку обвинуваченого підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не вбачається.

Арешт у провадженні не накладався, речові докази, процесуальні витрати відсутні. Цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України, та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 59-1 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту постановки на облік органом з питань пробації.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Радомишльський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а також не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1