У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» серпня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасника судового провадження

прокурора ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 24 червня 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, відбуваючого покарання в ДУ «Казанківська виправна колонія (№ 93)».

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 24 червня 2025 року відмовлено у задоволенні подання адміністрації Державної установи «Казанківська виправна колонія (№93)» про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом та встановлення адміністративного нагляду щодо ОСОБА_6 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Засуджений ОСОБА_6 просить задовольнити подання та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання для проходження військової служби.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Зазначив, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про його звільнення від відбування покарання умовно-достроково.

Засуджений просить врахувати, що він високо вмотивований, бажає змінити своє життя, бажає бути корисним для держави, захищати суверенітет та цілісність країни.

На думку засудженого, він заслуговує на умовно-дострокове звільнення, оскільки вчинений ним злочин не відноситься до тих злочинів, за вчинення яких таке звільнення не застосовується відповідно до ст. 81-1 КК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Адміністрація Державної установи «Казанківська виправна колонія (№93)» звернулася до суду з поданням про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом та встановлення адміністративного нагляду щодо ОСОБА_6 .

Судом встановлено, що ОСОБА_6 засуджений вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 листопада 2024 року за ч .4 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 2 місяці.

20 січня 2025 року ОСОБА_6 звернувся до адміністрації виправної установи з заявою про бажання проходити військову службу за контрактом. За результатами військо-лікарської комісії засуджений за станом здоров`я визнаний придатним до військової служби, що підтверджується довідкою військово-лікарської комісії від 29.04.2025.

З матеріалів особової справи засудженого також вбачається, що ОСОБА_6 засуджений вироком апеляційного суду Миколаївської області від 08 серпня 2008 року за ч. 4 ст. 152, п. 10 ч. 2 ст. 115 КК України.

Суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_6 має судимості за вчинення умисних кримінальних правопорушень, у тому числі за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 115, 152 КК України, неодноразово відбував покарання у місцях позбавлення волі, однак після відбуття покарання продовжував вчиняти кримінальні правопорушення та адміністрацією виправної установи характеризується посередньо. Вказані обставини у своїй сукупності свідчать про тривале злочинне спрямування поведінки ОСОБА_6 та його небажання ставати на шлях виправлення.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд зазначив, що можливість умовнодострокового звільнення для проходження військової служби за контрактом є правом, а не обов`язком суду. Тому з урахуванням ст. 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», наявну судимість засудженого за кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 152, п. 10 ч. 2 ст. 115 КК України, а також з огляду на незадовільну поведінку засудженого під час відбування покарання відмовив у задоволенні подання.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду залишити без змін.

Засуджений ОСОБА_6 належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду, заяву про бажання брати участь у судовому засіданні не подавав, його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при ухваленні рішення, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасника судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

На даний час засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання у Державній установі «Казанківська виправна колонія (№93)» за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 листопада 2024 року, яким його засуджено за ч. 4 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 7 років 2 місяці. Початок строку 24.03.2024, кінець строку 24.05.2031.

Згідно характеристики, засуджений характеризується посередньо, не працевлаштований, до праці ставиться посередньо. До виконання поставлених завдань ставиться посередньо, поставлені завдання виконує своєчасно. Дотримується правомірних відносин та ввічливого ставлення з персоналом установи. Спальне місце та приліжкову тумбочку намагається утримувати у чистоті та порядку, має завжди охайний вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд.

Виконує передбачені законодавством вимоги персоналу установи без контролю. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється, як середній. Має 3 не погашені стягнення, заохочень не має.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 має судимості за вчинення умисних кримінальних правопорушень, у тому числі за вчинення злочинів, передбачених ст. 115, 152 КК України, неодноразово відбував покарання у місцях позбавлення волі, однак після відбуття покарання продовжував вчиняти кримінальні правопорушення, адміністрацією виправної установи характеризується посередньо.

За такого, є вмотивованими висновки суду першої інстанції, що дані про особу засудженого у своїй сукупності свідчать про тривале злочинне спрямування поведінки ОСОБА_6 та його небажання ставати на шлях виправлення.

Тому суду першої інстанції врахував поведінку засудженого за період відбування ним покарання.

Можливість умовно-дострокового звільнення для проходження військової служби за контрактом є правом, а не обов`язком суду.

Так, відповідно ч. 1 ст. 81-1 КК України, під час проведення мобілізації та/або дії воєнного стану до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк, судом може бути застосовано умовно-дострокове звільнення для проходження ними військової служби за контрактом.

За такого суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби ОСОБА_6 , оскільки останній має не зняту та непогашену у законному порядку судимість за вчинення умисного вбивства, поєднаного із зґвалтуванням (п. 10 ч. 2 ст. 115 КК України), та за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

Ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 424, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 24 червня 2025 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3