Справа № 386/1090/25
Провадження № 1-кс/385/215/25
УХВАЛА

судового засідання

11.07.2025 року м. Гайворон

суддя Гайворонського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву захисника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про відвід головуючого судді ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 подав заяву про відвід головуючого судді в справі за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 191 КК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2025 для розгляду заяви про відвід визначено суддю ОСОБА_1 .

В судове засідання, будучи належним чином повідомленим, не з`явився представник потерпілої особи ОСОБА_7 , що не перешкоджає розгляду питання щодо відводу.

Суддя ОСОБА_6 в судове засідання для надання пояснень щодо клопотання не з`явився, що також не є перешкодою для розгляду такого.

В судовому засідання захисник ОСОБА_5 заявив клопотання про відвід судді ОСОБА_1 , яке протокольною ухвалою від 11.07.2025 було залишено без розгляду з мотивів того, що при розгляді заяви про відвід суддя не здійснює повноваження судді у даному провадженні, а лише перевіряє наявність підстав, що виключають участь судді в кримінальному провадженні, а отже можливості для заявлення відводу такому судді в КПК не передбачено, що випливає з положення ст. 75 КПК України, де встановлено, обставини, що виключають участь судді в кримінальному провадженні. Слід вказати, що схожу позицію висловлено в Листі ВССУ «Щодо окремих питань здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю в кримінальному провадженні» від 16.06.2016 № 223-1650/0/4-16.

Клопотання про відвід головуючому судді ОСОБА_6 обґрунтоване тим, що суддя ОСОБА_6 порушив право обвинуваченого ОСОБА_4 на колегіальний розгляд справи тим, що при наявності заздалегідь поданого клопотання про колегіальний розгляд справи в складі трьох суддів в підготовчому засіданні відмовив в задоволенні такого та вирішив перейти спершу до розгляду клопотання сторони обвинувачення щодо продовження строку запобіжного заходу тримання під вартою. При цьому головуючий суддя не роз`яснив обвинуваченому його право на колегіальний розгляд справи та не з`ясував чи отримав обвинувачений пам`ятку про свої права та обов`язки. Таким чином суддя ОСОБА_6 порушив принципи рівності сторін, надавши перевагу стороні обвинувачення з метою одноособового розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, та законності, відмовивши в задоволенні клопотання про колегіальний розгляд справи. Також головуючий суддя надав захиснику лише одну годину для підготовки аргументованої заяви про відвід, порушивши право на захист та розумність строків. Звернув увагу на те, що в постанові ВС від 24.10.2024 в справі № 752/6393/22 суд дійшов висновку, що задоволення клопотання про колегіальний розгляд кримінального провадження є останнім рішенням, яке ухвалюється суддею одноособово і підставою для передачі справи до канцелярії суду для визначення членів колегії суддів.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_8 клопотання підтримали з мотивів зазначених в ньому.

Прокурор ОСОБА_3 просила відмовити в задоволенні клопотання про відвід, вказуючи, що головуючий суддя ОСОБА_6 в підготовчому засіданні жодних дій, які могли б бути розцінені як неупереджені щодо сторони захисту не допустив, право на захист не порушив, не відмовив в задоволенні клопотання про колегіальний розгляд справи, а лише визначив порядок розгляду заявлених клопотань.

Суд, дослідивши заяву, заслухавши пояснення учасників справи, доходить висновку, що в задоволенні такого слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні, зокрема, у випадку, за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, а наявність безсторонності повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід враховувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09 листопада 2006 року в справі «Білуха проти України» та інші) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Суд вважає за необхідне наголосити, що до компетенції суду, який вирішує відвід судді, не належить надання оцінки процесуальним рішенням або діям судді. Вирішуючи питання про відвід, суд повинен встановити, чи вказані дії можуть потягти сумніви у заявника в об`єктивності та неупередженості суду та чи підлягають у даному випадку застосуванню правові приписи ст. 75 КПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Суд звертає увагу, що вичерпний перелік підстав для відводу слідчого судді, судді передбачений ст. 75 КПК України.

Так, частиною 1 вказаної статті передбачено, що слідчий суддя, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваною, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення судді для розгляду справи.

Дослідивши доводи, викладені у заяві про відвід судді, суд вважає голослівними і такими, що не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, які б вказували на необ`єктивність чи упередженість судді при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 191 КК України, або породжували обґрунтовані сумніви щодо неупередженості судді, а тому заяву захисника обвинуваченого про відвід судді слід залишити без задоволення.

Суд дійшов такого висновку з таких мотивів.

Як вбачається з журналу підготовчого судового засідання від 10.07.2025 суд не відмовляв в задоволенні клопотання про проведення колегіального розгляду справи, всупереч неодноразовому покликанню на це в заяві про відвід, визначивши порядок розгляду такого після вирішення клопотання про продовження строку запобіжного заходу тримання під вартою. Слід вказати, що ч. 3 ст. 331 КПК України визначає обов`язок суду за наявності клопотань розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. Саме суд встановлює порядок розгляду клопотань у кримінальному провадженні, керуючись положеннями Кримінального процесуального кодексу України. Порядок розгляду клопотань може змінюватися залежно від стадії судового провадження та характеру самого клопотання. Таким чином суд при визначенні порядку розгляду клопотань зобов`язаний керуватись ч. 3 ст. 331 КПК України. При цьому, оскільки судом було встановлено такий порядок розгляду клопотань вирішення клопотання про колегіальний розгляд справи після вирішення клопотання про продовження строку запобіжного заходу, то на той час, при переході до вирішення питання продовження строку запобіжного заходу законним складом суду був суддя одноособово. Таке не суперечить наведеній стороною захисту позиції ВС в справі № 752/6393/22, так як не було вирішено клопотання про колегіальний розгляд справи. Щодо посилання щодо нероз`яснення обвинуваченому права на колегіальний розгляду справи, то суд звертає увагу, що на початку підготовчого судового засідання, як це вказано в заяві про відвід, судом було оголошено про надходження такого клопотання від сторони захисту, а отже обвинувачений вже скористався своїм правом. Також поясненнями сторони захисту в судовому засіданні та відомостями журналу судового засідання від 10.07.2025 спростовується твердження заяви про відвід щодо обмеження захисника на подання аргументованої заяви про відвід однією годиною, оскільки судом для цього було оголошено перерву до наступного дня. Журналом судового засідання спростовується твердження захисника про нез`ясування отримання ОСОБА_4 пам`ятки про права та обов`язки обвинуваченого. Також слід відзначити, що головуючим суддею ОСОБА_6 при встановленні порядку вирішення вже поданих клопотань не визначалось вирішення питань підготовчого засідання до вирішення клопотання сторони захисту про колегіальний розгляд справи.

Таким чином суд відхиляє твердження сторони захисту щодо упередження головуючого судді, вважає такі надуманими та голослівними. Заявлений відвід зводиться до надання заявником суб`єктивних оцінок процесуальних дій судді при розгляді справи. У зв`язку з цим в задоволенні заяви про відвід слід відмовити.

Водночас незважаючи на те, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від його характеру (рішення ЄСПЛ у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Керуючись ст. 75, 80, 81, 372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

відмовити в задоволенні заяви захисника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про відвід головуючого судді ОСОБА_6 в справі № 386/1090/25 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 191 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_9