Дата документу 19.06.2025 Справа № 336/7893/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/606/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №336/7893/19Суддя-доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.289 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 21 лютого 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Євпаторія АР Крим, який проживає у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.289, ч.3 ст.146 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 12 червня 2019 року приблизно о 08 годині, діючи за попередньою змовою з особою, матеріали кримінального провадження щодо якої виділені в окреме провадження надалі Особа-1, та з невстановленою особою, маючи єдиний умисел, що виник з корисливих мотивів, та був направлений на позбавлення волі протягом тривалого часу ОСОБА_9 та викрадення останнього із застосуванням способу, небезпечного для життя потерпілого, із заподіянням йому фізичних страждань, із застосуванням зброї, прибув разом з вказаними особами до гаража, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , гаражний кооператив « ІНФОРМАЦІЯ_2 », гараж № НОМЕР_1 , де під психологічним тиском примусили користувача даного гаража ОСОБА_10 по телефону того ж дня викликати ОСОБА_9 та запросити його приїхати до гаражу.

Після його виклику ОСОБА_10 о 09 годині 04 хвилини того ж дня ОСОБА_9 на автомобілі «ВАЗ-21104», державний номер реєстрації НОМЕР_2 , який перебував у його користуванні, приїхав за вказаною адресою, де на нього очікували ОСОБА_8 , Особа-1 та невстановлена особа, які діючи умисно, з метою реалізації спільного умислу на позбавлення волі потерпілого, усвідомлюючи незаконність своїх дій, зачинили ОСОБА_9 всередині вищезазначеного гаражу, де утримували останнього проти його волі впродовж приблизно 30 хвилин, чим позбавили волі останнього та із застосуванням невстановленої зброї з пневмострільними кулями та невстановленого предмету з вираженим ребром довжиною не менше 42 мм спричинили потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження.

Продовжуючи реалізувати свій спільний злочинний умисел, направлений на викрадення потерпілого ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , Особа-1 та невстановлена особа за допомогою двох відрізків електричного дроту з полівінілхлориду білого кольору з елементами біло-рожевої ізоляції всередині зв`язали руки та ноги ОСОБА_9 і всупереч волі потерпілого за допомогою фізичної сили примусово помістили останнього до задньої частини салону автомобіля «ВАЗ-21104», державний номер реєстрації НОМЕР_2 , який був у користуванні ОСОБА_9 , чим викрали останнього, створивши жорсткі умови утримання та перевезення, що супроводжувалося заподіянням потерпілому фізичних страждань, після чого невстановлена особа залишила місце злочину у невідомому напрямку, ОСОБА_8 сів за кермо вказаного автомобіля, а Особа-1 - на переднє пасажирське сидіння, і на автомобілі «ВАЗ-21104», державний номер реєстрації НОМЕР_2 , проти волі потерпілого перевезли останнього у невідомому напрямку та незаконно утримували разом приблизно до 10 години 15 хвилин того ж дня, після чого Особа-1 у невстановленому місці покинув вказаний автомобіль, а ОСОБА_8 продовжував незаконно утримувати потерпілого ОСОБА_9 протягом тривалого часу, а саме приблизно до 12 години 12 червня 2019 року, до моменту, коли ОСОБА_8 , який керував автомобілем «ВАЗ-21104», державний номер реєстрації НОМЕР_3 , було затримано працівниками поліції в с.Наталівка Запорізького району Запорізької області.

Такими протиправними діями ОСОБА_8 , Особи-1 та невстановленої особи потерпілому ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді двох поверхневих забійних ран у лівій тім`яній області, кульова поверхнева сліпа непроникаюча пневмострільна рана на рівні нижнього краю лівої лопатки, кульова поверхнева сліпа непроникаюча пневмострільна рана на лівій бічній поверхні по задній паховій лінії, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, а також спричинили садно на внутрішній поверхні правого передпліччя та садно на передній поверхні лівого плечового суглоба, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження без розладу здоров`я, які не перебувають у причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_9 , однак призвели до розвитку стресової реакції, в результаті якої 12 червня 2019 приблизно о 12 годині 30 хвилин на ділянці місцевості, розташованій поблизу зупинки громадського транспорту «Сармат» по вул.Гранітній в с.Наталівка Запорізького району настала смерть потерпілого ОСОБА_9 , що є тяжкими наслідками незаконного викрадення та позбавлення волі людини.

Крім того, 12 червня 2019 року приблизно о 09-30 годині ОСОБА_8 , діючи повторно, за попередньою змовою з Особою-1 та невстановленою особою, знаходячись всередині гаража, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , гаражний кооператив « ІНФОРМАЦІЯ_2 », гараж № НОМЕР_1 , діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом автомобілем марки «ВАЗ-21104», державний номер реєстрації НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_11 , але перебував у користуванні ОСОБА_9 , із застосуванням невстановленої зброї з пневмострільними кулями та невстановленим предметом з вираженим ребром довжиною не менше 42 мм спричинили потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження.

Далі реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 незаконно заволодів свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , полісом страхування обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/0147954 від 25.02.2019 року та ключами автомобіля «ВАЗ 21104», 2006 року випуску, державний номер реєстрації НОМЕР_2 , після чого Особа-1, невстановлена особа та ОСОБА_8 за допомогою двох відрізків електричного дроту з полівінілхлориду білого кольору з елементами біло-рожевої ізоляції всередині зв`язали руки та ноги ОСОБА_9 і всупереч волі потерпілого за допомогою фізичної сили примусово помістили останнього до задньої частини салону автомобілю «ВАЗ-21104», державний номер реєстрації НОМЕР_2 , який був у користуванні ОСОБА_9 , чим створили жорсткі умови утримання та перевезення, що супроводжувалося заподіянням потерпілому фізичних страждань, після чого невстановлена особа залишила місце злочину у невідомому напрямку, ОСОБА_8 сів за кермо автомобіля «ВАЗ-21104», державний номер реєстрації НОМЕР_2 , а Особа-1 - на переднє пасажирське сидіння, після чого ОСОБА_8 за допомогою ключа привів у дію двигун названого автомобіля та на останньому разом з Особою-1 проти волі потерпілого ОСОБА_9 перевезли останнього у невідомому напрямку, тим самим незаконно заволоділи транспортним засобом з метою використання на власний розсуд, всупереч волі потерпілого незаконно утримували його разом приблизно до 10-15 год. того ж дня, після чого Особа-1 у невстановленому місці покинув вказаний автомобіль та направився у невідомому напрямку, а ОСОБА_8 продовжував незаконно утримувати потерпілого ОСОБА_9 протягом тривалого часу, а саме приблизно до 12 години 12 червня 2019 року, до моменту, коли ОСОБА_8 , який керував автомобілем «ВАЗ-21104», державний номер реєстрації НОМЕР_3 , було затримано працівниками поліції в с.Наталівка Запорізького району Запорізької області.

Такими протиправними діями ОСОБА_8 , Особи-1 та невстановленої особи потерпілому ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді двох поверхневих забійних ран у лівій тім`яній області, кульова поверхнева сліпа н проникаюча пневмострільна рана на рівні нижнього краю лівої лопатки, кульова поверхнева сліпа непроникаюча пневмострільна рану на лівій бічній поверхні по задній паховій лінії, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, а також спричинили садно на внутрішній поверхні правого передпліччя та садно на передній поверхні лівого плечового суглоба, які кваліфікуються легкі тілесні ушкодження без розладу здоров`я, які не перебувають у причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_9 , однак є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, оскільки призвели до розвитку стресової реакції, в результаті якої 12 червня 2019 приблизно о 12-30 год. на ділянці місцевості, розташованій поблизу зупинки громадського транспорту «Сармат» по вул.Гранітній в с.Наталівка Запорізького району настала смерть потерпілого ОСОБА_9 .

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.3 ст.146 КК, як незаконне позбавлення волі та викрадення людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб, способом, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань, із застосуванням зброї, здійснюване протягом тривалого часу, що спричинили тяжкі наслідки; за ч.3 ст.289 КК, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Йому призначено покарання

- за ч.3 ст.289 КК у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

- за ч.3 ст.146 КК у виді 8 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді 9 років позбавленням волі з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч.4 ст.70 КК з урахуванням положень ст.72 КК шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком ІНФОРМАЦІЯ_3 від 01.12.2022 року, більш суворим, призначеним за даним вироком, остаточно призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення, цивільний позов, процесуальні витрати, скасування арешту майна.

В апеляційній скарзі захисник просив вирок скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 закрити.

Аргументуючи свої вимоги захисник зазначив, що покази потерпілих, свідка ОСОБА_12 свідчать лише про те, що відносно потерпілого ОСОБА_9 були скоєні злочини. Про причетність до цих подій обвинуваченого вказані особи взагалі не свідчать. Що стосується показів свідка ОСОБА_10 , якого було допитано в порядку ст.225 КПК, то його покази є недостовірними. Під час допиту даного свідка слідчим суддею через те, що стороні захисту не в повному обсязі на той час були відкриті матеріали кримінального провадження, сторона захисту була позбавлена можливості поставити свідку низку додаткових питань. Стороною захисту було заявлено клопотання про безпосередній допит цього свідка під час судового розгляду, проте свідок так і не був допитаний. Похідними від цього є і протоколи від 13.06.2019 року проведення впізнання за участю свідка ОСОБА_10 за фотознімками. Проте через ту обставину, що свідок не був безпосередньо допитаний під час судового розгляду, сторона захисту була позбавлена можливості з`ясувати обставини проведення цих слідчих дій. Що стосується досліджених судом протоколів огляду місця події, а також протоколу огляду трупа ОСОБА_9 , то вони не мають жодного доказового значення причетності обвинуваченого до скоєння кримінальних правопорушень, а лише констатують, що такі події мали місце.

Що стосується висновків експертів №2165, №308/к, №365/к, то викладені у них твердження суперечать формулюванню обвинувачення, висунутого ОСОБА_8 , оскільки його обвинувачено у спричиненні легких тілесних ушкоджень потерпілому, які не перебувають у причинному зв`язку зі смертю потерпілого, однак призвели до розвитку стресової реакції, в результаті якої настала смерть потерпілого, що є тяжкими наслідками незаконного викрадення та позбавлення волі людини. Однак обвинувачений не має жодного відношення до спричинення тілесних ушкоджень потерпілому та до його викрадення. Але навіть якщо обвинувачений і мав би до цього відношення, то не можливо дійти висновку діями кого саме спричинені тілесні ушкодження, внаслідок яких настала смерть потерпілого. При цьому суд дійшов висновку про те, що хоча спричинені потерпілому легкі тілесні ушкодження хоча і не перебувають у причинному зв`язку зі смертю, однак є небезпечними для життя чи здоров`я потерпілого, оскільки призвели до розвитку стресової ситуації, в результаті якої настала смерть потерпілого. Проте вказані твердження суду є хибними, оскільки тілесні ушкодження не перебувають у прямому причинному зв`язку зі смертю потерпілого та твердження про те, що вони могли призвести до розвитку стресової реакції, є принаймні дуже оціночними.

Крім того, суд сприйняв покази обвинуваченого критично, посилаючись на те, що вони не співпадають з аналізом інформації абонентських з`єднань номеру, яким користувався ОСОБА_8 , та з аналізом абонентських з`єднань номеру, яким користувалася особа, матеріли щодо якої виділені в окреме провадження. Проте вказане твердження суду не відповідає дійсності, оскільки відповідно до показів обвинуваченого він з Шевченківського району м.Запоріжжя поїхав забрати потерпілого до с.Наталівка, що цілком відповідає аналізу з`єднань та його розташуванню в той проміжок часу.

Також при призначенні обвинуваченому покарання на підставі ч.4 ст.70 КК суд не зарахував строк попереднього ув`язнення за вироком ІНФОРМАЦІЯ_3 від 01.12.2022 року.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор просив апеляційну скаргу залишити без задоволення через необґрунтованість наведених в ній доводів, а вирок суду залишити без змін як законний та обґрунтований.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію захисника та обвинуваченого, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти скарги та просив залишити вирок суду без змін; допитавши під час апеляційного розгляду за клопотанням прокурора свідка ОСОБА_10 ; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновок районного суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні передбачених ч.3 ст.289, ч.3 ст.146 КК кримінальних правопорушень було зроблено з додержанням ст.23 КПК на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст.94 зазначеного Кодексу.

Так, висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень суд першої інстанції дійшов на підставі аналізу показів допитаних потерпілих та свідків.

Зокрема потерпіла ОСОБА_13 у судовому засіданні показала, що ОСОБА_9 був її цивільним чоловіком. 12.06.2019 року її чоловіку подзвонив ОСОБА_14 із СТО та запропонував йому приїхати та поговорити про ремонт авто. Чоловік поїхав на машині «десятка», з номером НОМЕР_5 , яку вони придбали «за техпаспортом». Близько 10-00 години вона почала телефонувати чоловіку, але телефон був вимкнений. Хвилин через 20 приїхав друг її чоловіка ОСОБА_15 та повідомив, що Особа-1 та ще дві особи зв`язали її чоловіка в гаражі на СТО та кудись повезли на його авто «ВАЗ». Об 11 годині 02 хвилини того ж дня вона викликала поліцію, розповіла поліції, що викрали автомобіль. Через деякий час їй подзвонили з невідомого номеру - це був її чоловік, який повідомив, що йому зле, бо його «кінчали», везли на кар`єр, але його врятувала поліція. Вони домовились зустрітися в поліції, проте через півгодини вона дізналась про те, що її чоловік помер.

Свідок ОСОБА_16 - інспектор сектору патрульної поліції в судовому засіданні надав покази про те, що під час несення служби з обслуговування території с.Наталівка приблизно об 11-00 годині надійшло орієнтування про викрадення людини на автомобілі темного кольору. Свідок перебував неподалік кар`єру, коли з боку Запоріжжя побачив темний автомобіль, що рухався назустріч, а згодом зупинився метрів за 20 30 до них. З водійського місця автомобіля вийшов водій та побіг у бік ОСОБА_17 кар`єру. Водій - це був обвинувачений ОСОБА_8 , він вибіг з авто та побіг в сторону кар`єру. Потім свідок дістав табельну зброю та підійшов до автомобіля, що зупинився, побачив, що на задньому сидінні був чоловік, його руки були зв`язані ззаду. Руки, спина цього чоловіка були в крові, на голові рана, потерпілий сказав, що його побили. Згодом потерпілий присів біля авто. Свідок попрямував у бік ОСОБА_17 кар`єру, де на камені побачив водія авто, що зупинилося, це був обвинувачений ОСОБА_8 . Потім працівники поліції повернулись до авто, але потерпілого біля авто вже не було - він впав на траву метри за 3-4 від авто та вже майже не дихав. «Швидка» проводила реанімаційні дії, але констатувала смерть потерпілого.

Також судом було досліджено покази свідка ОСОБА_10 , якого було допитано під час досудового розслідування в порядку ст.225 КПК і який під час такого допиту надав покази про те, що 12.06.2019 року він приїхав до себе в гараж о 07-30 годині та його там вже чекали троє осіб: Особа-1, ОСОБА_18 та третя незнайома йому особа, які приїхали на авто «ВАЗ 2104». Він знав Особу-1 та ОСОБА_8 . Він підійшов до гаражу, відкрив гараж, вони зайшли, він сів на диван. Та особа, що була йому невідома, дістав із сумки пістолет, поклав його та сказав, щоб він подзвонив ОСОБА_19 , що він і зробив. Хвилин через 20-30 ОСОБА_9 приїхав до гаражу на автомобілі «ВАЗ 21104» темно-зеленого кольору. Двері гаражу були відкриті, Жора зайшов. Особа-1 сказала йому піти погуляти, він вийшов з гаражу, за ним зачинили двері в гараж, де почали балакати на підвищених тонах. Характер розмови він не чув, бо відійшов від гаражу близько 150-200 м. В цей час чув хлопки декілька разів звуки пострілу або, як щось впало. В гаражі спілкувались хвилин 20-30, потім він побачив, що відкрились ворота. ОСОБА_18 сів за кермо авто «ВАЗ 21104», на якому приїхав ОСОБА_20 . Особа-1 з гаража вивела ОСОБА_21 зі зв`язаними подовжувачем руками, він йшов шкутильгаючи, на голові у нього була кров, його посадили на заднє сидіння авто «ВАЗ». Особа-1 разом з Жорою сіли на заднє сидіння авто, а за кермом був ОСОБА_22 . Сіли та поїхали, ворота гаража залишились відкриті. Той, що був незнайомий, сів за кермо авто «4-ки» червоного кольору та поїхав геть. Коли всі поїхали, він повернувся до гаражу, побачив стіл перевернутий, безлад, обрізаний подовжувач, були сліди бійки, а на вікні побачив сліди крові.

Крім того, рішення суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень підтверджується також даними, встановленими із аналізу сукупності зібраних у ході досудового розслідування письмових доказів, наданих стороною обвинувачення і досліджених судом першої інстанції, зокрема:

- протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13 червня 2019 року, відповідно до яких свідок ОСОБА_10 впізнав на одному із пред`явлених йому фотознімків ОСОБА_8 , як чоловіка, який вранці 12 червня 2019 року приїжджав разом з Особою-1 та іншим невідомим чоловіком до його гаража з метою зустрітися з ОСОБА_9 , а також як чоловіка, який разом з Особою-1 та іншим невідомим чоловіком викрали ОСОБА_9 та вивезли його у невідомому напрямку на автомобілі останнього, яким керував впізнаний;

- протоколом слідчого експерименту від 24 липня 2019 року проведеного за участю свідка ОСОБА_23 , під час якого свідок відтворив та пояснив обставини затримання 12 червня 2019 року ОСОБА_8 ;

- протоколами огляду місця події, відповідно до яких було зафіксовано обстановку на місці, вилучено предмети, речі та сліди, які в подальшому були предметом дослідження під час проведення судових експертиз у справі;

- висновками експерта №2165 та №365/к щодо причини смерті ОСОБА_9 , яка настала від раптової серцевої смерті, а також щодо характеру та локалізації виявлених на трупі потерпілого ушкоджень та давність їх утворення;

- висновком експерта №308/к, відповідно до якого тілесні ушкодження, виявлені на трупі ОСОБА_9 , з точки зору судово-медичної травматології, не знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті. Смерть ОСОБА_9 найбільш ймовірно настала внаслідок стрес індукованої кардіоміопатії, яка розвинулася на фоні артеріальної гіпертензії з переважним ураженням серця. Таким чином, спричинення тілесних ушкоджень та індукований ними стрес, могли призвести до загострення наявних в організмі ОСОБА_9 та виникнення нових захворювань серцево-судинної системи, а відповідно сприяти гострій декомпенсації стану кровообігу;

- протоколами про тимчасовий доступ до речей і документів від 02 вересня 2019 року, відповідно до яких були отримані диски для лазерних систем зчитування з інформацією про вхідні та вихідні дзвінки номерів операторів стільникового зв`язку, що належать ОСОБА_10 , підозрюваному ОСОБА_8 , Особі-1 та що належав ОСОБА_9 ;

- протоколами про тимчасовий доступ до речей і документів від 26 вересня 2019 року, відповідно до яких були отримані диски для лазерних систем зчитування з інформацією про з`єднання абонентів, із встановленням абонентських номерів та мобільних терміналів ІМЕІ, які працювали та обслуговувалися визначеними ухвалами слідчого судді базовими станціями названих операторів стільникового зв`язку;

- протоколом огляду від 24 листопада 2019 року, відповідно до якого було оглянуто диски для лазерних систем зчитування, що були вилучені у операторів стільникового зв`язку ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_4 », ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » та ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_6 », на яких міститься інформація про з`єднання абонентських номерів та інформація про абонентські з`єднання потерпілого ОСОБА_9 , підозрюваного ОСОБА_8 , Особи-1, а також свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_10 ;

- висновком експерта №1604, відповідно до якого в слідах на одязі та взутті, що належать підозрюваному ОСОБА_8 , виявлена кров людини та виявлений антиген, що не виключає походження крові від трупа ОСОБА_9 ;

- висновками ряду судових експертиз, відповідно до яких на предметах, вилучених під час проведення оглядів місця події в гаражі, виявлено кров людини та виявлений антиген, що не виключає походження крові від трупа ОСОБА_9 .

Отже, дослідивши ці та інші докази, зміст яких детально розкрито у вироку, надавши кожному з них оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Приймаючи таке рішення, суд дотримався критеріїв доведеності винуватості поза розумним сумнівом, наведених у висновках Європейського суду з прав людини. Докази, на які послався суд у вироку, у своїй сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим діянь, інкримінованих йому стороною обвинувачення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 під час судового розгляду в суді першої інстанції свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав, та зазначив, що він лише на прохання свого друга поїхав допомоги забрати потерпілого, а, побачивши потерпілого побитим, він лише посадив його в авто та на автомобілі «ВАЗ 2110» повіз до будь-якої найближчої лікарні.

Проте, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано піддав критичній оцінці версію подій, яку висунув обвинувачений ОСОБА_8 . Адже у цій справі на підставі аналізу сукупності зібраних доказів було установлено, що обвинувачений ОСОБА_8 разом із Особою-1 та невстановленою особою зачинили потерпілого в гаражі, де утримували останнього проти його волі. Побитого потерпілого із зв`язаними руками було виведено з гаражу та поміщено на заднє сидіння автомобіля, при цьому ОСОБА_8 сів за кермо цього автомобіля. В подальшому ОСОБА_8 , незаконно утримуючи потерпілого, побачивши поліцейський автомобіль, зупинив керований ним автомобіль, в якому перебував потерпілий, та, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і невідворотне настання за це для нього негативних наслідків, побіг з місця зупинки, намагаючись в такий спосіб уникнути відповідальності. Із показів свідка ОСОБА_16 було встановлено, що потерпілий перебував на задньому сидінні та його руки були зв`язані ззаду. Відтак версія обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він лише віз потерпілого для надання йому допомоги, не витримує жодної критики, оскільки така поведінка ОСОБА_8 і обставини, за яких було виявлено потерпілого в автомобілі, а також перебування потерпілого із зв`язаними руками в закривавленому стані, вочевидь не може бути свідченням того, що обвинувачений лише прагнув надати допомогу потерпілому. На переконання судової колегії сукупність цих обставин виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка була предметом судового розгляду, крім того, що кримінальні правопорушення були вчинені і обвинувачений ОСОБА_8 винен у їх вчиненні.

Отже версія, наведена обвинуваченим на свій захист, є неспроможною та повністю спростовується сукупністю здобутих у справі беззаперечних доказів і є нічим іншим як намаганням обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого та особливо тяжкого злочину.

В своїй апеляційній скарзі захисник посилався на те, що покази допитаних потерпілих та свідка ОСОБА_12 не доводять причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованих йому злочинів.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що потерпілі та свідок ОСОБА_12 дійсно не були очевидцями вчинених злочинів. Разом з тим, показами потерпілої ОСОБА_13 було підтверджено, що дійсно 12.06.2019 року потерпілому ОСОБА_9 подзвонив свідок ОСОБА_10 та запросив приїхати на СТО. На цю зустріч потерпілий поїхав саме на автомобілі «ВАЗ-21104», державний номер реєстрації НОМЕР_2 , щодо якого і було здійснено незаконне заволодіння. Крім того, в цей же день потерпілий ОСОБА_9 дзвонив потерпілій ОСОБА_13 та повідомив їй про вчинення щодо нього протиправних дій. Про ці обставини потерпіла повідомила потерпілому ОСОБА_25 та свідку ОСОБА_12 .

Отже, усупереч доводам захисника, колегія суддів вважає, що покази потерпілих та свідка ОСОБА_12 у сукупності з письмовими доказами у справі підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а відтак ці покази були правомірно покладені судом в обґрунтування винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Так само, на противагу доводам захисника, колегія суддів вважає, що досліджені судом протоколи огляду місця події, а також протокол огляду трупа ОСОБА_9 обґрунтовано були прийняті судом першої інстанції до уваги, оскільки ці протоколи у взаємозв`язку з іншими доказами у справі встановлюють наявність фактів, що мають значення для цього кримінального провадження. Більш того, під час проведення огляду місць події було вилучено речі та предмети, які в подальшому були об`єктом дослідження під час проведення судових експертиз, висновки яких підтверджують винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 .

Захисник у скарзі також стверджував про те, що покази свідка ОСОБА_10 , якого було допитано в порядку ст.225 КПК, є недостовірними. Захисник також вказував на те, що під час такого допиту сторона захисту була позбавлена можливості поставити низку питань свідку через невідкриття на той час стороні захисту всіх матеріалів кримінального провадження, а під час судового розгляду свідок ОСОБА_10 не був допитаний судом.

Надаючи оцінку таким доводам сторони захисту, наведеним у апеляційній скарзі, колегія суддів виходила з такого.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час досудового розслідування даного кримінального провадження через наявність обґрунтованих підстав вважати, що існує реальна небезпека для життя і здоров`я свідка ОСОБА_10 , що може призвести до зміни свідком місця проживання та унеможливити його допит, слідчий за погодженням із прокурором в порядку ст.225 КПК звернувся до слідчого судді з клопотанням про допит свідка ОСОБА_10 під час досудового розслідування в судовому засіданні.

Вказане клопотання слідчого було задоволено ухвалою слідчого судді Запорізького районного суду Запорізької області від 15 червня 2019 року та свідка було допитано слідчим суддею. При цьому такий допит свідка ОСОБА_10 відбувся за участі захисника ОСОБА_8 , якому було надано повну можливість допитати свідка і з`ясувати у нього ті чи інші обставини. Журнал судового засідання, в якому такий допит відбувся, а також диск з аудіо та відео записом судового засідання, були долучені до матеріалів кримінального провадження та були досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що свідок ОСОБА_10 через його неявку до суду та за відсутності даних про його місце перебування не був допитаний під час судового розгляду в суді першої інстанції.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду прокурором було заявлено клопотання про допит свідка ОСОБА_10 , явку якого було забезпечено стороною обвинувачення.

Під час апеляційного розгляду свідок ОСОБА_10 , будучи приведеним до присяги та попередженим про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК, пояснив, що він знає як обвинуваченого ОСОБА_8 , так і потерпілого ОСОБА_9 . В той день він як завжди приїхав на роботу до себе в гараж, який розташований в гаражному кооперативі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », та там вже перебували обвинувачений ОСОБА_8 , Особа-1 та невідома йому особа. Вони поросили, щоб він подзвонив ОСОБА_9 для того, щоб останній приїхав до гаражу. Після того, як хвилин через 30 приїхав ОСОБА_9 , його попросили надати можливість поспілкуватися на одинці, після чого він відійшов від гаражу метрів на 200. ОСОБА_8 , Особа-1 та невідома йому особа, а також потерпілий ОСОБА_9 перебували в гаражі хвилин 30, при цьому він чув якісь звуки, впав зварювальний апарат. Також він бачив пістолет, проте він не впевнений, що це був бойовий пістолет. Після цього усі вийшли з гаражу, потерпілого ОСОБА_9 , у якого були зв`язані руки, посадили в автомобіль ВАЗ, обвинувачений ОСОБА_8 при цьому сів за кермо автомобіля потерпілого. Хто поїхав на іншому автомобілі він вже точно не пам`ятає. Після цих подій він зайшов до гаражу, там був гармидер, на стінах була кров, якої до того там не було.

Отже покази свідка ОСОБА_10 , надані ним під час допиту в судовому засіданні апеляційного суду, в цілому узгоджуються із показами, наданими ним під час його допиту в порядку ст.225 КПК в ході досудового розслідування. При цьому колегія суддів враховує, що в порядку ст.225 КПК свідок був допитаний через три дні після подій, свідком яких він був, в той час як на момент допиту свідка під час апеляційного розгляду минуло шість років. В силу часу, що минув від самої події, кожна особа через певний проміжок часу не в силах стовідсотково відтворити подію, яка мала місце з нею. Саме цим і зумовлена та обставина, що на тепер свідок не пам`ятає деяких деталей події, що він підтвердив у судовому засіданні.

Під час апеляційного розгляду сторона захисту скористалась своїм правом на допит свідка ОСОБА_10 та мала повну можливість з`ясувати у свідка ті чи інші обставини.

У своїй апеляційній скарзі захисник також виходив з того, що через те, що свідок ОСОБА_10 не був допитаний під час судового розгляду, то сторона захисту була позбавлена можливості з`ясувати у свідка обставини проведення за його участю пред`явлення особи для впізнання за фотознімками.

Втім, під час допиту в судовому засіданні апеляційного суду свідок ОСОБА_10 підтвердив факт проведення за його участю таких слідчих дій як пред`явлення особи для впізнання за фотознімками і стороні захисту було надано можливість з`ясувати у свідка обставини проведення впізнання за його участю.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що висновки експертів №№2165, 308/к, 365/к суперечать формулюванню обвинувачення, висунутого ОСОБА_8 , то вони не можуть вважатися обґрунтованими. Адже виходячи зі змісту обвинувального акта, ОСОБА_8 було пред`явлено, з-поміж іншого, обвинувачення у незаконному позбавленні волі та викраденні ОСОБА_9 , під час якого потерпілому були спричинені легкі тілесні ушкодження, які не перебувають у причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_9 , однак призвели до розвитку стресової реакції, в результаті якої настала смерть потерпілого, що є тяжкими наслідками.

Зазначене повністю узгоджується з висновками експертів №№2165, 308/к, 365/к, відповідно до яких смерть ОСОБА_9 настала від раптової серцевої смерті. При цьому виявлені на трупі ОСОБА_9 тілесні ушкодження не знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті. Проте експертами встановлено, що спричинення тілесних ушкоджень потерпілому та індукований ними стрес могли призвести до загострення наявних в організмі потерпілого та виникнення нових захворювань серцево-судинної системи, а відповідно сприяти гострій декомпенсації стану кровообігу.

Отже жодних невідповідностей або протиріч між висновками зазначених судових експертиз та встановленими судом першої інстанції обставинами колегія суддів не встановила.

Крім того, під час судового розгляду судом було допитано експерта ОСОБА_26 (члена експертної комісії), який надав суду роз`яснення щодо висновків експерта №365/к та №308/к. Зокрема експерт зазначив, що хоча прямого закономірного причинно-наслідкового зв`язку між тілесними ушкодженнями та зупинкою серця немає, постраждалий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, які вплинули на його серцево-судинну діяльність, і така травма вплинула на раптову його серцеву смерть. Крім того, експерт додав, що всі отримані ОСОБА_9 тілесні ушкодження спричинили стрес, а спричинення тілесних ушкоджень викликає больові відчуття певного ступеня.

Отже суд першої інстанції, дослідивши зміст висновків судових експертиз, а також допитавши експерта ОСОБА_26 , дійшов обґрунтованого висновку про те, що хоча заподіяні потерпілому легкі тілесні ушкодження і не перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 , однак вони призвели до розвитку стресової реакції, що в сукупності вплинуло на раптову серцеву смерть потерпілого. Вважати такі висновки суду хибними, як на тому наголошував захисник у скарзі, колегія суддів не вбачає, оскільки вони базуються на висновках проведених у справі судово-медичних експертиз та показах експерта.

Крім того, захисник у скарзі поставив під сумнів ту обставину, що заподіянні потерпілому тілесні ушкодження могли призвести до розвитку стресової реакції. Проте такі твердження захисту спростовуються висновком експерта №308/к, відповідно до якого спричинення тілесних ушкоджень та індукований ними стрес, могли сприяти гострій декомпенсації стану кровообігу.

Також захисник вважав, що обвинувачений ОСОБА_8 не має жодного відношення до спричинення потерпілому тілесних ушкоджень та до його викрадення. Крім того, захисник зазначав, що навіть, якщо припустити, що обвинувачений і мав до цього відношення, то в такому разі не можливо встановити діями кого саме спричинені тілесні ушкодження, які призвели до стресової ситуації, внаслідок чого настала смерть потерпілого.

Проте колегія суддів критично ставиться до таких заперечень захисту. Адже, по-перше, причетність та безпосередня участь обвинуваченого ОСОБА_8 у незаконному позбавленні волі потерпілого та його викраденні доведена сукупністю беззаперечних належних та допустимих доказів, наданих стороною обвинувачення. По-друге, відповідно до обвинувального акта ОСОБА_8 обвинувачувався у вчиненні передбаченого ч.3 ст.146 КК кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб, а саме з Особою-1 та з невстановленою особою. Відтак відповідальність настає для всіх співучасників, незважаючи на те, яку саме роль кожен з них виконував. Тобто встановлення факту попередньої змови під час вчинення незаконного позбавлення волі та викрадення потерпілого свідчить про те, що дії винних осіб незалежно від їх ролей були об`єднані єдиним умислом, направленим на незаконне позбавлення волі потерпілого та його викрадення. Відтак, за даних обставин ОСОБА_8 , беручи безпосередню участь у вчиненні злочину та будучи об`єднаним з іншими співучасниками злочину єдиним умислом на незаконне позбавлення волі потерпілого та його викрадення, незалежно від конкретних безпосередньо вчинених ним дій, має нести відповідальність за всі діяння, вчинені групою.

В апеляційній скарзі захисник також посилався на те, що суд безпідставно піддав критичній оцінці покази обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки вони не співпадають з аналізом інформації абонентських з`єднань номеру, яким користувався ОСОБА_8 , з аналізом абонентських з`єднань номеру, яким користувалася Особа-1.

Проте такі доводи захисника не вбачаються обґрунтованими виходячи з такого.

Так, із протоколу огляду речей від 24 листопада 2019 року вбачається, що старшим слідчим було проведено огляд дисків для лазерних систем зчитування, що були вилучені в компаніях операторів стільникового зв`язку, на яких міститься інформація про з`єднання абонентських номерів, які діяли в місцях проведення радіорозвідки, в тому числі за адресою: АДРЕСА_3 (ймовірний маршрут пересування підозрюваних осіб). В результаті такого огляду було встановлено, що абонентський номер ОСОБА_8 та абонентський номер Особи-1 12.06.2019 року приблизно в один і той же період часу перебували в межах дії однієї і тієї ж базової станції за адресою: АДРЕСА_4 (ВЕЖА ПРАО « ІНФОРМАЦІЯ_5 ») - ОСОБА_8 - 09:50; 10:15; 10:19, Особа-1 - 09:58; 10:08; 10:12, що повністю узгоджується із встановленими судом першої інстанції обставинами та спростовує версію подій, яку висунув обвинувачений ОСОБА_8 під час судового розгляду.

Крім того, із цього ж протоколу встановлено, що при перегляді та опрацюванні інформації абонентського номеру, яким користувався ОСОБА_8 , та номеру, яким користувалася Особа-1, було встановлено, що 11.06.2019 року, тобто напередодні подій, що є предметом розгляду у цій справі, Особа-1 двічі телефонувала ОСОБА_8 , що спростовує його покази про те, що Особу-1 він вперше побачив лише у слідчому ізоляторі.

Отже, на переконання колегії суддів, будь-яких переконливих аргументів на спростування висновків районного суду в апеляційній скарзі захисника не наведено. Жодних обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, колегія суддів не встановила.

Вирок суду першої інстанції належним чином вмотивований і відповідає вимогам ст.ст.370, 374 КПК, а тому відсутні передбачені ст.409 КПК підстави для його скасування, як того вимагав захисник у апеляційній скарзі.

Що стосується доводів захисника у скарзі про те, що суд при призначенні обвинуваченому покарання на підставі ч.4 ст.70 КК не зарахував строк попереднього ув`язнення за вироком ІНФОРМАЦІЯ_3 від 01.12.2022 року, то вказане питання може бути вирішено в порядку виконання вироку у відповідності до ст.537, 539 КПК, оскільки матеріали даного кримінального провадження не містять у собі достатніх данних про строк фактично відбутого ОСОБА_8 покарання за вироком ІНФОРМАЦІЯ_3 від 01.12.2022 року до набуття законної сили даним вироком суду. Доводи апеляційної скарги захисника в цій частині також не містять жодної інформації.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 21 лютого 2025 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4