ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1635/25
Провадження №1-кс/477/915/25
УХВАЛА

про застосування запобіжного заходу

15 серпня 2025 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Вітовського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання старшого слідчого СВ ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_4 в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000413 від 30 липня 2025 року, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що народився в с. Українка Жовтневого району Миколаївської області та фактично проживає в АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 263 КК України

за участі: прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

15 серпня 2025 року слідча СВ ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000413 від 30 липня 2025 року з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 263 КК України.

В обґрунтування поданого клопотання посилається на те, що у провадженні ВП №4 МРУП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження №0000413, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 30 липня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 КК України, за фактом незаконного збуту вибухових пристроїв, бойових припасів.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , не маючи передбаченого законом дозволу, діючи умисно, здійснює незаконне придбання, накопичування та подальший збут вогнепальної зброї та бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, що охоплюється складом кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 КК України.

15 серпня 2025 року у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 КК України, а саме незаконному придбанні, зберіганні та збуті бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

На думку слідчої необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою обумовлена наявністю ризиків, передбачених пунктами 1, 5 частини першої статті 177 КПК України.

Наявність указаних ризиків слідчою обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років та з метою уникнення покарання може виїхати до іншої країни чи непідконтрольної Україні території. Також, слідчий у поданому клопотанні вказує, що оскільки протиправна діяльність ОСОБА_5 має ознаки систематичності, та останній на даний час не працює і єдиним його заробітком є лише протиправна діяльність, слідча у своєму клопотанні посилається і наявність ризику, передбаченого пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України, а саме можливість підозрюваного продовжити злочин у якому він підозрюється, або вчинити інше правопорушення.

Застосування до підозрюваного ОСОБА_5 ,. більш м`якого запобіжного заходу не дозволить запобігти зазначеним вище ризикам.

У судовому засіданні проголошено резолютивну частину ухвали.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 підтримав клопотання слідчої ОСОБА_3 про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просив його задовольнити, указував про існування ризиків, передбачених пунктами 1, 5 частини першої статті 177 КПК України, та неможливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, з огляду на його особу та обставини вчинення кримінального правопорушення.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання слідчого та просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні також заперечувала проти задоволення клопотання слідчої посилаючись на не доведеність ризиків належними та достатніми доказами та просила застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, зокрема, домашній арешт.

Заслухавши позиції учасників судового провадження, дослідивши докази по заявленому клопотанню та скарзі, слідчий суддя встановив наступне.

З витягу з кримінального провадження №0000413 від 31 липня 2025 року вбачається, що в провадженні слідчого відділу ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження №0000413 від 30 липня 2025 року за правовою кваліфікацією, передбаченою частиною першою статті 263 КК України за фактом незаконного зберігання та збуту вогнепальної зброї, вибухових пристроїв, бойових припасів.

Досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що ОСОБА_5 , діючи за невстановлених обставин, незаконно придбав 2 корпуса ручних гранат типу Ф1 та 2 підривачі до ручних гранат типу УЗРГ, і розуміючи протиправність своїх дій, незаконно, без передбаченого законом дозволу, переніс вказані предмети до схрону за межами с. Українка Миколаївського району Миколаївської області, де без передбаченого законом дозволу став їх незаконно зберігати, маючи злочинний умисел, спрямований на їх подальший збут.

З метою реалізації свого злочинного умислу спрямованого на збут бойових припасів, ОСОБА_5 05 серпня 2025 року, перебуваючи на дорозі поблизу с. Шевченкове Миколаївського району Миколаївської області, із корисливих мотивів незаконно здійснив збут ОСОБА_7 2 корпуса ручних гранат типу Ф1 та 2 підривана до ручних гранат типу УЗРГ за 2500 гривень.

Крім того, ОСОБА_5 , за невстановлених обставин незаконно придбав 100 набоїв, калібру 7,62 мм, 2 корпуса ручних гранат типу Ф1 та 2 підривача до ручних гранат типу УЗРГМ, і розуміючи протиправність своїх дій, незаконно, без передбаченого законом дозволу, переніс вказані предмети до схрону за межами с. Українка Миколаївського району Миколаївської області, де без передбаченого законом дозволу став їх незаконно зберігати, маючи злочинний умисел, спрямований на їх подальший збут.

14 серпня 2025 року у період часу з 15.45 години по 15.50 годину ОСОБА_5 з метою реалізації свого злочинного умислу, перебуваючи на дорозі поблизу с. Шевченкове Миколаївського району Миколаївської області, із корисливих мотивів незаконно здійснив збут ОСОБА_7 набоїв, калібру 7, 62 мм в кількості 100 одиниць, 2 корпуса ручних гранат типу Ф1 та 2 підривача до ручних гранат типу УЗРГ за 3000 гривень.

Цього ж дня ОСОБА_5 затриманий в порядку статті 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 КК України.

Зі змісту повідомлення про підозру від 15 серпня 2025 року, вбачається, що цього ж дня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 КК України, а саме у незаконному придбанні, зберіганні та збуті, бойових припасів без передбаченого законом дозволу, яка з дотриманням положень статті 278 КПК України йому вручена.

Слідчий суддя, на підставі оцінки сукупності наданих органом досудового розслідування доказів, вважає підтвердженим причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого діяння, що може містити ознаки злочину, в якому він підозрюється.

Наявність обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_5 злочину, зазначеного у повідомленні про підозру, підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами у їх сукупності, зокрема: протоколом прийняття заяви ОСОБА_7 від 30 липня 2025 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 31 липня 2025 року; інформаційною довідкою від 01 серпня 2025 року; фотозображення грошових коштів; рапортом ЧЧ №6085 від 05 серпня 2025 року; протоколом огляду місця події від 05 серпня 2025 року; таблицею зображень до протоколу огляду місця події; актом перевірки об`єкту на наявність вибухових матеріалів від 05 серпня 2025 року; довідкою про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів від 05 серпня 2025 року; довідкою про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів від 05 серпня 2025 року; постановою про визнання речовим доказом від 05 серпня 2025 року; квитанцією №240; протоколом додаткового допиту свідка Петрова ЮІ віл 06 серпня 2025 року; заявою про добровільну видачу мобільного телефону від 05 серпня 2025 року; протоколом огляду речей від 06 серпня 2025 року; фототаблицею до протоколу огляду речей; протоколом огляду місця події від 14 серпня 2025 року під час якого вилучено набої, калібру 7, 62 мм в кількості 100 одиниць, 2корпуса ручних гранат типу Ф1 та 2 підривача до ручних гранат типу УЗРГ; довідкою про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів від 14 серпня 2025 року; довідкою про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів від 14 серпня 2025 року; довідкою про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів від 14 серпня 2025 року; довідкою про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів від 14 серпня 2025 року; актом перевірки об`єкту на наявність вибухових матеріалів від 14 серпня 2025 року; постановою про визнання речовим доказом від 14 серпня 2025 року та силу частини третьої статті 132 КПК України, частини другої статті 177 КПК України є підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і запобіжного заходу.

При цьому, слідчим суддею не оцінювалися докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, тобто на даному етапі провадження не вирішувалися ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті.

За рішеннями Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При цьому, такі об`єктивні дані не повинні бути достатніми для засудження особи, а повинні лише об`єктивно зв`язувати певну особу з певним злочином для можливості застосування заходу забезпечення кримінального провадження при наявності реальних ризиків, а у разі ж не доведеності вини особи за наслідками судового розгляду, остання може бути виправдана судом, у тому числі, з урахуванням положень Конституції України.

В світлі обставин даного клопотання, досліджених матеріалів, що долучені слідчою ОСОБА_3 до клопотання про застосування запобіжного заходу, достатньо для того, щоб в межах судового контролю, який здійснюється слідчим суддею при розгляді питання про обрання запобіжного заходу, дійти висновку про наявність обґрунтованої підозри.

Згідно частини першої статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною першою статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Клопотання слідчої ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу подано до суду в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування й відповідає вимогам статей 183, 184 КПК України, ґрунтується на вимогах закону та змісті викладених у ньому доводів.

Слідчим у поданому клопотанні та прокурором в судовому засіданні доведено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 КК України.

Слідчий суддя також визнає доведеними обставинами те, що існують передбачені статтею 177 КПК України ризики, зокрема, ризики того, що підозрюваний перебуваючи на волі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може переховуватись від органу досудового розслідування або суду та вчинити інше правопорушення.

Про наявність існування ризику, що підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду свідчать вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення та тяжкість покарань, передбаченого санкцією частини першої статті 263 КК України, а також характер інкримінованого підозрюваному злочину, зокрема чіткий намір вчинення злочину, його корисливий мотив, що свідчить існування ризику, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України.

Також слідчий суддя вважає доведеним і наявність ризику, передбаченого пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України, який надає можливість підозрюваному ОСОБА_5 вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки за змістом матеріалів, що долучені до клопотання вбачається, що дії підозрюваного мають систематичний характер, а враховуючи що підозрюваний джерел доходу не має, то вказані обставини дають підстави обґрунтовано припускати, що і в подальшому підозрюваний може продовжити займатися злочинною діяльністю, що свідчить про існування ризику пов`язаного з можливістю останнього вчинити інше кримінальне правопорушення.

За положеннями процесуального законодавства України, що застосовуються з урахуванням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та відповідної практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), окремі положення яких можна екстраполювати на норми національного законодавства, що не містять однозначного регулювання спірних питань, вбачається, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані статтею 5 Конвенції, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Оцінюючи встановлені слідчим суддею ризики, через призму положень статті 178 КПК України, слідчим суддею, окрім вищевикладеного враховує також і те, що підозрюваний ОСОБА_5 має задовільний стан здоров`я, не одружений, не працевлаштований, не має на своєму утриманні інших осіб, що вказує низьку міцність його соціальних зв`язків.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, необхідного для запобігання існуючим ризикам, слідчий суддя враховує таке.

Згідно із частиною першою статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки.

Тобто застосування такого запобіжного заходу можливе не тільки за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення особою злочину та ризиків, а й у разі неможливості зменшити наявні ризики до розумних меж через застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» ЄСПЛ зазначив, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається.

При цьому висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Відповідно до частини першої статі 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Частиною 3 статті 176 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 у виді особистого зобов`язання та домашнього арешту пов`язане з тим, що такі запобіжні заходи є занадто м`якими та їх застосування не достатнє для забезпечення запобігання ризикам, встановленим слідчим суддею, оскільки не виконання підозрюваним обов`язків у цьому кримінальному провадженні, не матиме належних наслідків, які б утримали його у належній процесуальній поведінці і може створити передумови для його переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Водночас, у випадку судом застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_5 у виді застави, слід зазначити, що підозрюваний матиме можливість до внесення застави вчинити дії направленні на залишення території України та/або на переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді особистої поруки слідчим суддею не встановлено, з огляду на відсутність заяв від осіб, що заслуговують на довіру про бажання взяти підозрюваного на поруки, а також з тих же обставин, що зазначені слідчим суддею під час перевірки можливості застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

З урахуванням доведеності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, слідчий суддя вважає доведеним, що інші, більш м`які (особисте зобов`язання, особиста порука та домашній арешт), запобіжні заходи на даному етапі досудового розслідування не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, а тому з урахуванням приписів пункту 4 частини другої статті 183 КПК України у вказаному випадку до ОСОБА_5 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Враховуючи обставини кримінального провадження та долучені до матеріалів клопотання докази, в тому числі документи, які свідчать про причетність ОСОБА_5 до вчинення дій пов`язаних із незаконним придбанням, зберіганням та збутом бойових припасів, слідчий суддя вважає підозру, яка повідомлена підозрюваному обґрунтованою, а долучені докази такими, що переконують неупередженого спостерігача, що ця особа могла вчинити даний злочин з досить високою ймовірністю.

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

З огляду на викладене, для запобігання ризиків, які зазначені в клопотанні, враховуючи, що застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу не гарантуватиме та не забезпечуватиме запобігання вказаним ризикам та виконанням ним процесуальних обов`язків, заперечення підозрюваного слідчий суддя відхиляє.

Слідчий суддя вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються підозрюваному ОСОБА_5 , тяжкістю покарання, яке йому загрожує, згідно санкції статті, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваної слідчим суддею, на даному етапі, не встановлено.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним існуючим ризикам, відповідає особі підозрюваного та тяжкості інкримінованого йому діяння, зможе забезпечити виконанню підозрюваним ОСОБА_5 своїх процесуальних обов`язків, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження та суспільному інтересу.

За такого, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, та відносно підозрюваного ОСОБА_5 необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів, при цьому строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 14 серпня 2025 року, вбачається, що ОСОБА_5 був затриманий 14 серпня 2025 року о 16.00 годині.

З огляду на імперативні положення, визначені частиною першою та другою статті 197 КПК України, строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 слід відраховувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 14 серпня 2025 року.

Керуючись статтями 176-178, 183, 193-194, 196-197, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, який діє до 12 жовтня 2025 року включно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області після її оголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту оголошення та може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_8