Справа № 569/3548/22
ВИРОК

іменем України

Справа № 569/3548/22

08 травня 2025 року Рівненський міський суд Рівненської області

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне кримінальне провадження №0002184 від 27.10.2021 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Рівне, українки, громадянки України, розлученої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , порушуючи порядок, встановлений ст. ст. 4, 6, 7 Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин, з корисливих мотивів, за невстановлених досудовим слідством обставин, незаконно придбала та зберігала при собі з метою збуту психотропну речовину - «метамфетамін», яку 15.12.2021, близько 14 год. 55 хв., перебуваючи біля під?їзду №5, що по вул. Макарова, 44, в м. Рівне, в ході проведення оперативної закупівлі, незаконно збула ОСОБА_6 за 500 грн у поліетиленовому сліп пакетику у формі кристалоподібної речовини білого кольору, яка відповідно до висновку експерта №CE- 19/118-21/11324-НЗПРАП від 21.12.2021 є психотропною речовиною «метамфітамін» масою 0,0620г, обіг якої обмежено відповідно до списку 2 таблиці 2 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_3 , порушуючи порядок, встановлений ст. ст. 4, 6, 7 Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», діючи повторно, маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин, з корисливих мотивів, за невстановлених досудовим слідством обставин, незаконно придбала та зберігала при собі з метою збуту психотропну речовину -«метамфетамін», яку 11.01.2022, близько 11 год. 43 хв., перебуваючи поблизу під?їзду №5, по вул. Макарова, 44, в м. Рівне, в ході проведення оперативної закупівлі, незаконно збула ОСОБА_6 за 500 грн у поліетиленовому пакетику у формі кристалоподібної речовини білого кольору, яка відповідно до висновку експерта №CE-19/118-22/584-НЗПРАП від 28.01.2022 є психотропною речовиною «метамфетамін» масою 0,0449 г, обіг якої обмежено відповідно до списку 2 таблиці 2 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000.

ОСОБА_3 в судовому засіданні свою винуватість у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях визнала повністю та пояснила, що дійсно вона, при обставинах місця і часу, вказаних в обвинувальному акті, незаконно придбала та зберігала та збула психотропні речовини. У вчиненому щиро розкаялась, просила суд суворо її не карати. Вона самостіно виховує та утримує неповнолітню дитину.

Заслухавши думку учасників процесу, з`ясувавши правильне розуміння ними змісту обставин справи, а також те, що сумнівів у добровільності їх позицій немає, роз`яснивши положення ч.3 ст.349 КПК України,що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини у апеляційному порядку, суд визнав недоцільним досліджувати докази стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються і вважає вину ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України доведеною повністю.

Органом досудового слідства вірно кваліфіковані дії обвинуваченої ОСОБА_3 за ч.1 ст.307 КК України, як незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропної речовини, за ч.2 ст.307 КК України, як незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропної речовини, вчинене повторно.

Обставини справи, встановлені даним вироком, а саме, місце, час, спосіб вчинення та наслідки злочину, форма вини i мотиви злочину ніким iз учасників судового розгляду, в тому числі i самим обвинуваченою ОСОБА_3 не оспорюються.

При призначенні покарання суд у відповідності до ст.65 КК України виходить із ступеня тяжкості вчиненого діяння, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Як випливає із змісту ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

За змістом роз`яснення п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України випливає, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено є не лише кара, а й виправлення засудженого.

З урахуванням наведених положень законодавства при призначенні покарання суд враховує, що ОСОБА_3 вчинила злочин, що Законом України про кримінальну відповідальність віднесений до категорії тяжких кримінально караних діянь, яке посягає на загальносуспільні інтереси, такі, як здоров`я людини, що проголошено Основним Законом України як найвища соціальна цінність, обставини його вчинення та особу винного, яка є має постійне місце проживання, на диспансерному обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась.

Отже до обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить щире каяття, яке виражається у визнанні винуватості в обсязі обвинувачення, ставленні обвинуваченої до скоєного, осуду своїх дій, активне сприяння розкриттю злочину, оскільки такі обставини підтверджені в ході розгляду кримінального провадження.

Тому, визнаючи щире каяття та сприяння суду у встановленні фактичних обставин справи, а органу досудового розслідування у розкритті злочину, суд визнає обставинами, пом`якшуючими покарання обставинами, суд знаходить за можливе віднести до таких обставин і незначний розмір збутого, з урахуванням того, що визнане судом доведеним обвинувачення не містить інформації про фактичне споживання будь-ким з фізичних осіб шкідливих речовин.

Обставин, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Обставини, що характеризують особу обвинуваченого, становлять предмет доказування в кримінальному провадженні, вони обов`язково враховуються при вирішенні питання про вид та розмір показання, можливість звільнення від його відбування.

Під особою обвинуваченого треба розуміти сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Відповідно до ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відомості про особу винного, достатній рівень його соціалізації, а також сукупність наведених пом`якшуючих обставин, відсутність обтяжуючих покарання обставин, дають суду підстави для призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією частини статті обвинувачення.

Як зазначено, у статті 65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

За змістом ст. 75 КК рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини і захистом інтересів держави й суспільства.

Положеннями ст. 75 КК передбачено, що в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Питання щодо призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема у справі Довженко проти України ) зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При вирішенні питання про можливість на підставі вироку суду звільнити обвинувачену від відбування покарання, суд перш за все враховує внормовані статтею 75 КК України підстави звільнення від відбування покарання, відповідно до якого суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, якщо дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання при призначенні, зокрема, покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Так, обвинувачена ОСОБА_3 , вперше вчинила кримінально каране діяння, має на утриманні неповнолітю дитину ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), яку виховує самотужки, за місцем проживання характеризується позитивно.

Враховуючи вказані обставини, суд вважає, що виправлення ОСОБА_3 можливе без відбування покарання, але в умовах постійного контролю за її поведінкою органами пробації, а тому на підставі ст.75 КК України її слід звільнити від відбування покарання з випробуванням та покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Перешкоди для застосування згаданого інституту звільнення від відбування покарання за формальними критеріями, що передбачені статтею 75 КК України, щодо ОСОБА_3 відсутні.

Наведені судом обставини і дані про особу винного є цілком сприятливими для прийняття такого рішення.

Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з ст. 61 Конституції, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина. З огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зважаючи на необхідність та доцільність застосування покарання, враховуючи суспільну небезпечність обвинуваченого, суд може, а в деяких випадках, за наявності передбачених кримінальних законом обставин, зобов`язаний звільнити обвинуваченого від покарання та від його відбування.

Застосування згаданого інституту звільнення від відбування покарання, яке, як зазначено, має бути індивідуальним щодо кожної особи, на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання, призначеного ОСОБА_3 .

Наведені міркування дають суду підстави дійти висновку про недоцільність застосування до обвинуваченої за вироком найбільш суворого заходу примусу, без надання особі можливості виправлення без ізоляції від суспільства.

Невжиття ж звільнення від покарання з випробуванням лише з мотивів тяжкості вчиненого злочину та суворості передбаченого за нього покарання є таким, що суперечить засадам кримінального провадження, які проголошують верховенство права, законність, справедливість.

З урахуванням всіх цих обставин у сукупності з відомостями про особу обвинуваченого, суд прийшов до висновку, що обвинувачена на теперішній час загрози для суспільства не становить, має міцні соціальні зв`язки, соціально адаптована, підстав очікувати продовження обвинуваченою вчинення правопорушень судом не встановив.

Оскільки призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, повинні бути відповідні скоєного, тобто необхідним і достатнім для виправлення особи дає суду достатні підстави визнати, що забезпечити виправлення обвинуваченої ОСОБА_3 можливо без реального відбування нею покарання - без ізоляції від суспільства, але в умовах контролю за її поведінкою та виконанням покладених на неї обов`язків органами пробації протягом іспитового строку максимального терміну, який сам втілює в собі погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання обвинуваченим умов випробування, що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого з метою захисту суспільства і буде відповідати принципу Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод - пропорційності обмеження прав людини і легітимної мети покарання та невідворотності покарання.

Окрім того, суд вважає за можливе не призначати обвинуваченій додаткове покарання у виді конфіскації майна, що відповідає вимогам ст.77 КК України та роз`ясненням, наведеним у абз. 3 п. 19 Постанови ПВС України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" про те, що у разі прийняття рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням додаткове покарання у виді конфіскації майна, не застосовується, оскільки статтею 77 КК України передбачено вичерпний перелік додаткових покарань, що можуть бути призначені у такому випадку, серед яких конфіскація майна відсутня.

Цивільний позов у провадженні відсутній.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України із ОСОБА_3 на користь держави слід стягнути 5491,84 грн. витрат за проведення експертиз.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ч.9 ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.100, 124, 127, 128, 368, 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України та призначити покарання:

- за ч. 1 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;

- за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинувачену ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на обвинувачену ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До набрання вироком чинності запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 5491 (п`ять тисяч чотириста дев`яносто одну) гривню 84 копійок витрат за проведення експертиз.

Скасувати арешт накладений увалами слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 17 січня 2022 року.

Речові докази по справі, а саме: поліетиленовий пакет з кристалоподібною речовиною білого кольору, яка відповідно до висновку експерта №CE- 19/118-21/11324-НЗПРАП від 21.12.2021 є психотропною речовиною «метамфітамін» масою 0,0620г; 2 сліп-пакети з вмістом рослинної речовини та один паперовий згорток з вмістом рослинної речовини у подрібненому стані, які відповідно до висновлі експерта №CЕ-19/118-22/590-НЗПРАП від 31 січня 2022 року містять у своєму складі наркотичний засіб канабіс, масою 1,627 г; 2 сліп-пакети з вмістом кристалічної речовини та скляну трубку нашаруванням невідомої речовини на внутрішніх стінках, відповідно до виснови експерта №CE-19/118-22/586-НЗПРАП від 01 лютого 2022 року кристалічк речовина, що містилася в 2 сліп-пакетиках містить у своєму складі психотропни речовину, обіг якої обмежено, масою 0,0348 г, та залишки речовини у виглят нашарувань на внутрішніх стінках скляної рубки містять в своєму склал психотропну речовину, обіг якої обмежено, метамфетамін, масою 0,0012 г, вказана речовини разом з первинними упаковками вміщено до сейф-пакету «Україна МВС Експертна служба» №5364529; пластикову трубку з нашаруваннями невідомої речовини на внутрішніх стінках, які відповідно до висновку експерта №CE-19/118-22/588-НЗПРАП від 01.02.2022, в своєму складі містять психотропну речовин метамфетамін, обіг якої обмежено, загальною масою 0,008 г, які разом з первинними упаковками вміщено до сейф-пакету «Україна МВС Експертна служба» №2477740; паперовий згорток з вмістом рослинної речовини, яка відповідно до висновку експерта №CE-19/118-22/587-НЗПРАП від 28.01.2022, є особливо небезпечно наркотичним засобом, обіг якого заборонено, канабіс, масою 1,710 г, та разом з первинним упакуванням вміщено до сейф-пакету «Україна МВС Експертна служба» №2720618; пластикову пляшку з нашаруваннями речовини, та наперсток з нашаруваннями речовини, які відповідно до висновку експерта №CE-19/118-22/589 НЗПРАП від 31.01.2022, являється наркотичним засобом екстракт канабісу, масою 0,2380 г, та разом з первинним упакуванням вміщено до сейф-пакету «Україна МВС Експертна служба» №4116265; прозорий поліетиленовий пакетик кристалоподібною речовиною білого кольору, яка відповідно до висновку експерта №CE-19/118-22/584-НЗПРАП від 28.01.2022, у своєму складі містить психотропну речовину, обіг якої обмежено, метамфетамін, масою 0,0449 г, яку разом з первинним упакуванням вміщено до сейф-пакету «Україна МВС Експертна служба» №272061; змиви з обох рук, які після проведення експертизи разом з первинним упакуванням вміщено до сейф-пакету «Україна МВС Експертна служба» №2720612, контрольний (чистий) зразок бинта, який разом з первинним упакуванням вміщено до сейф-пакету «Україна МВС Експертна служба» №2720613, та зразок спеціального люмінесцентного барвника, який разом з первинним упакуванням вміщено до сейф-пакету «Україна МВС Експертна служба» №2720614 - знищити;

мобільний телефон чорного кольору, марки «Samsung», чорного кольору повернути ОСОБА_3 ;

грошові кошти, а саме: купюри номіналом 100 гривень: ТА9351114, СЖ3193197, СЕ0855761, ГФ3187723 та ЕГ9764979, 50 гривень: ФИ8745565 та У50784182, які разом з першопочатковою упаковкою поміщено до спеціального сейф пакету з написом «Україна МВС Експертна служба» №2720606 - стягнути вдохід держави.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_8