Справа№ 953/4136/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2025 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000587 від 01.04.2025 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, не одруженого, не працевлаштованого, із середньою освітою, раніше судимого, зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1

з кваліфікацією кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190 КК України

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 , будучи раніше судимим за вчинення умисного злочину проти власності, судимість у якого не знята та не погашена, на шлях виправлення та перевиховання не став та у період іспитового строку знову вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин:

Так, 25.03.2025, приблизно о 18.00, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 перебував у кафе «Ніка», розташованому за адресою: м. Харків, вул. Нескорених, 20/321, де познайомився з потерпілим ОСОБА_7 , який мав при собі мобільний телефон торгової марки «Redmi 13» Ocean blue 6Gb RAM /128 Gb ROM. В ході спілкування з ОСОБА_7 у ОСОБА_6 виник прямий корисливий злочинний умисел спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, а саме мобільним телефоном, належним останньому.

Реалізуючи свій раптово виниклий умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, діючи умисно, протиправно, повторно, з корисливих мотивів, з метою наживи та незаконного особистого збагачення за рахунок інших осіб, маючи умисел на заволодіння чужим майном шахрайським шляхом, зловживаючи довірою, ОСОБА_6 попрохав у ОСОБА_4 дати його мобільний телефон торгової марки «Redmi 13» Ocean blue 6Gb RAM /128 Gb ROM, вартістю - 5225,95 гривень, котрий перебував у чохлі - книжці зі штучної шкіри, вартістю- 331,22 гривень, під приводом здійснення телефонного дзвінка, тобто короткочасного використання, таким чином, запевнивши ОСОБА_4 у правильності та добросовісності своїх дій та доцільності передачі йому вказаного мобільного телефону. У свою чергу, ОСОБА_8 будучи впевненим у добросовісності дій ОСОБА_6 , вважав, що після дзвінку, останній поверне йому мобільний телефон, тому добровільно передав йому вищевказаний мобільний телефон.

Продовжуючи реалізацію свого умислу, ОСОБА_6 взяв мобільний телефон мобільний телефон торгової марки «Redmi 13» Ocean blue 6Gb RAM /128 Gb ROM, котрий перебував у чохлі - книжці зі штучної шкіри, тобто заволодів ним, та не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання, щодо їх повернення, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим заподіяв. ОСОБА_9 , матеріальну шкоду, згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи від 14.04.2025 № 4956/4957 на загальну суму 5557,17 гривень.

Таким чином, ОСОБА_6 , своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

В судовому засіданні обвинувачений свою провину у висунутому обвинуваченні не визнав, пояснюючи, що дійсно він був 25.03.2025 року у кафе «наливайка», розташованому за адресою: АДРЕСА_2 і там була і свідок ОСОБА_10 , і потерпілий ОСОБА_8 , однак телефон у потерпілого він не брав.

Не зважаючи на невизнання обвинуваченим своєї провини у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні за ч.2 ст. 190 КК України, на думку суду, його винуватість повністю підтверджується наступними доказами, які суд безпосередньо дослідив під час судового слідства.

Так, допитаний в суді потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що він 25.03.2025 року перебував у кафе «Ніка», розташованому за адресою: м. Харків, вул. Нескорених, 20/321 біля ринку «Соллі», де він пригощав всіх. В цьому кафе був також обвинувачений ОСОБА_11 , який був нетверезий і який попросив в нього подзвонити телефон, який він йому дав, а той взяв телефон дзвонити та пішов і не повернувся. Він ОСОБА_12 шукав 3 дні, щоб повернути свій телефон, а потім коли його не знайшов звернувся до поліції. Просить строго не наказувати обвинуваченого, оскільки всі помиляються.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що 25.03.2025 року була у кафе «Ніка», розташованому за адресою: м. Харків, вул. Нескорених, 20/321 і коли прийшов в кафе потерпілий, вони його звали ОСОБА_14 , то почав всіх пригощати, грошей давати, був дуже щедрий. В цьому кафе також був обвинувачений ОСОБА_15 . Мовчан ОСОБА_15 підійшов до потерпілого і попросив подзвонити і потерпілий дав йому свій телефон подзвонити. Мовчан взяв телефон, зробив вигляд що дзвонить і вийшов з телефоном. Потім вони з*ясували, що ні ОСОБА_12 немає, і телефону немає, бігали шукали обвинуваченого з телефоном. Потерпілий просив її знайти ОСОБА_12 і на наступний день, коли вона зустріла обвинуваченого, то просила його віддати телефон потерпілому, а той сказав, що нічого не брав. В суді під присягою підтвердила на запитання захисту, що в той день вона не пила, була твереза і бачила, як обвинувачений ОСОБА_12 взяв телефон потерпілого подзвонити та пішов і телефон не повернув.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що 25.03.2025 року до нього в кафе «Казачка», що недалеко від станції метро «Героїв Праці» підійшов його знайомий ОСОБА_11 та попросив здати телефон в ломбард. На запитання ОСОБА_12 сказав, що це його телефон РЕдми 13 і йому потрібні гроші. Він під свій паспорт здав телефон Редмі до ломбарду і повернувшись до кафе, де його чекав ОСОБА_12 , дав тому гроші, отримані в ломбарді, потім вони ще випили горілки. На наступний день цей телефон з ломбарду з ним викупив чоловік, який працює на ринку. В подальшому, він дізнався, що цей телефон був не ОСОБА_12 і той його викрав.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що працює на ринку та займається б/у телефонами. Мовчана знає, оскільки той прибирає на ринку. 26.03.2025 року до нього підійшов ОСОБА_18 , який також працює на ринку і сказав, що в ломбарді лежить телефон ОСОБА_19 і його можна викупити. Він викупив той телефон Редмі 13 з ломбарду за 2000 грн. та продав телефон потім на ОЛХ. В подальшому, він дізнався, що цей телефон був викрадений.

Провина обвинуваченого у вчиненому підтверджується також письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні, достовірність яких не викликає у суду сумнівів, а саме:

-заявою потерпілого ОСОБА_4 до поліції від 01.04.2025 року про те, що 25.03.2025 року о 18-00 год. малознайомий ОСОБА_20 шахрайським шляхом заволодів його мобільним телефоном «Redmi 13» Ocean blue 6Gb RAM /128 Gb ROM у кафе «Ніка», розташованому за адресою: м. Харків, вул. Нескорених, 20/321, з наданням коробки на телефон, товарного чеку щодо придбання телефону.

- даними у протоколі пред*явлення для впізнання за фотознімками від 07.04.2025 року, за якими свідок ОСОБА_13 впізнала ОСОБА_6 , як особу, яка 25.03.2025 року о 18-00 год. у кафе «Ніка», розташованому за адресою: м. Харків, вул. Нескорених, 20/321 взяв телефон потерпілого подзвонити та не повернув.

- даними у протоколі пред*явлення для впізнання за фотознімками від 03.04.2025 року, за якими потерпілий ОСОБА_8 впізнав ОСОБА_6 , як особу, який 25.03.2025 року о 18-00 год. у кафе «Ніка», розташованому за адресою: м. Харків, вул. Нескорених, 20/321 взяв його телефон подзвонити та не повернув.

- даними у протоколі пред*явлення для впізнання за фотознімками від 07.04.2025 року, за якими свідок ОСОБА_13 впізнала потерпілого ОСОБА_4 , як особу на ім*я ОСОБА_14 , який 25.03.2025 року був у кафе «Ніка», розташованому за адресою: м. Харків, вул. Нескорених, 20/321 та з яким вона познайомилась.

- даними у протоколі пред*явлення для впізнання за фотознімками від 14.04.2025 року, за якими свідок ОСОБА_16 впізнав ОСОБА_6 , як особу, який 25.03.2025 року попросив його здати телефон РЕдмі 13 в ломбард, на що він погодився, не знаючи, що цей телефон є краденим.

- даними у протоколах пред*явлення для впізнання за фотознімками від 17.04.2025 року, за якими свідок ОСОБА_17 впізнав ОСОБА_16 , як особу, у якого він 26.03.2025 року придбав телефон Редмі 13, не знаючи, що цей телефон є краденим та впізнав ОСОБА_21 , як особу, якому зі слів Канівець належить телефон Редмі.

- даними у висновку товарознавчої експертизи №4956/4957 від 14.04.2025 року, за якими ринкова вартість мобільного телефону торгової марки «Redmi 13» Ocean blue 6Gb RAM /128 Gb ROM станом на 25.03.2025 року становить 5557,17 грн.

-даними у протоколі огляду предмету з фототаблицею ( мобільного телефону ОСОБА_17 ) від 17.04.2025 року, де було оглянуто фото телефону «Redmi 13» Ocean blue 6Gb RAM /128 Gb ROM, який був викуплений з ломбарду та придбаний ОСОБА_17 у ОСОБА_16

- заявою ОСОБА_17 про добровільну видачу телефону «Redmi 13» Ocean blue 6Gb RAM /128 Gb ROM, який був ним 26.03.2025 року придбаний у ОСОБА_16

-даними у протоколі огляду предмету з фототаблицею від 17.04.2025 року, де було оглянуто телефон «Redmi 13» Ocean blue 6Gb RAM /128 Gb ROM.

-постановою слідчого ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області від 17.04.2025 року про визнання телефону «Redmi 13» Ocean blue 6Gb RAM /128 Gb ROM речовим доказом, передачу його на зберігання.

-ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 23.04.2025 року про накладення арешту на речові докази.

-інформацією з ПТ «Найкращий ломбард» від 17.04.2025 року про прийняття на зберігання від ОСОБА_16 25.03.2025 року смартфону «Redmi 13» 6Gb RAM /128 Gb ROM, з дублікатом специфікації від 25.03.2025 року.

Всі вище перелічені та досліджені в судовому засіданні докази не викликають у суду сумніву, оцінені судом як належні та допустимі письмові докази, що містять інформацію про предмет доказування у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Отже, всіма дослідженими доказами під час розгляду справи встановлено, що в діях ОСОБА_6 наявні ознаки кримінального правопорушення, що судом кваліфіковано за ч.2 ст. 190 КК України, як шахрайство - заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчинене повторно.

Відповідно до ч. 1 ст.190 КК України, шахрайством визначається заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

Принциповим у цьому питанні є встановлення і доведення поза розумним сумнівом, що особа, умисно, з корисливих мотивів заволодіваючи чужим майном або набуваючи права на майно шляхом обману чи зловживання довірою, зокрема й беручи на себе при цьому певні зобов`язання, одразу не мала наміру їх виконувати, використовуючи певні правовідносини як спосіб реалізації умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою. Висновок про це може бути зроблений, в тому числі й виходячи з сукупності фактичних дій такої особи. (Правова позиція Верховного справа № 127/11849/15-к, провадження № 51-930км19, викладена в постанові від 03.03.2021 року).

Дослідивши всі надані стороною обвинувачення докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що належних та допустимих доказів на спростовування дій обвинуваченого за ч.2 ст. 190 КК України суду під час розгляду справи надано не було. Лише посилання захисника на ті обставини, що потерпілий та деякі свідки були нетверезі, а тому не можуть пам*ятати, не може свідчити про відсутність складу кримінального правопорушення, оскільки і потерпілий, і свідки дають чіткі та послідовні показання, які підтверджують обставини подій, що сталися та склад кримінального правопорушення.

Заперечення провини обвинуваченого у вчиненому розцінюється судом як позиція захисту від обвинувачення.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує характер, ступінь тяжкості та суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, дії обвинуваченого під час вчинення злочину та після, відсутність відшкодування завданої шкоди, всі надані до суду дані по особі обвинуваченого, його вік, спосіб життя, відсутність обставин, що пом*якшують та обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого, позицію потерпілого.

Вивченням особи ОСОБА_6 , 1992 року народження за даними, які надані до суду встановлено, що він є громадянином України, із середньою освітою, зареєстрований та проживає в м. Харкові, не працевлаштований, джерел доходу немає, не одружений, дітей не має, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, притягався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП.

Також, ОСОБА_6 судимий 02.05.2024 року Київським районним судом м. Харкова за ч.4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений із іспитовим строком на 2 роки, покарання не відбув.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №279 від 22.04.2025 року ОСОБА_6 на теперішній час страждає на хронічні психічні захворювання у формі дисоціального розладу особистості, синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_6 виявляв ознаки вищевказаних хронічних психічних захворювань та перебував у стані гострої неускладненої алкогольної інтоксикації, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_6 на теперішній час, відповідно до свого психічного стану, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 судом не встановлено.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, бажанні виправити наслідки вчиненого.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 заперечував обставини кримінального правопорушення, що сталося з його провини, не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці. Наведене, на думку суду, не підтверджує обставин щирого каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_6 судом також не встановлено і не зазначено про такі обставини в обвинувальному акті прокурором.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує всі обставини, встановлені судом, та вважає за необхідне обрати йому покарання в межах санкції, інкримінованої статті, із застосуванням ст. 71 КК України, враховуючи, що він не відбув покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 02.05.2024 року за ч.4 ст. 185 КК України у вигляді покарання 5 років позбавлення волі, із іспитовим строком на 2 роки.

Згідно ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»».

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Беручи до уваги наведене, при обранні міри покарання обвинуваченому, суд виходить з положень ст. ст. 50, 65 КК України та враховує те, що ним скоєно нетяжкий злочин, раніше судимий і покарання не відбув, всі надані дані про особі обвинуваченого, його вік, відсутність стійких соціальних зв*язків, які наведені вище, ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, його відношення до скоєного, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, відсутність відшкодування завданої шкоди, і вважає необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів обрати покарання саме в межах санкції статті, що інкриміновано у вигляді позбавлення волі.

І тільки таке покарання у вигляді позбавлення волі, з врахуванням особливостей та обставин вчинення обвинуваченим, суспільної небезпеки вчиненого, особи обвинуваченого, який не відбув раніше призначене покарання та не зробив для себе відповідних висновків, є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 в умовах суворого контролю за його поведінкою та для виконання призначеного судом покарання і попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав для застосування до ОСОБА_6 вимог ст. ст. 69,75 КК України суд не вбачає, враховуючи особу обвинуваченого, суспільну небезпечність вчиненого, корисливий мотив, відсутність відшкодування завданої шкоди.

Долю речових доказів в межах даного кримінального провадження суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Цивільний позов заявлено не було. Питання скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 174 КПК України.

Згідно ст.ст.124,126 КПК України із ОСОБА_6 підлягають стягненню на користь держави понесені судові витрати за проведення судової експертизи.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання за ч.2 ст. 190 КК України - у вигляді 3 років позбавленні волі

В силу ч.1 ст. 71 КК України до призначеного покарання приєднати невідбуту ОСОБА_6 частину покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 02.05.2024 року, яким йому було засудженого до покарання у виді 5 років позбавлення волі, із іспитовим строком на 2 роки, та остаточно призначити покарання ОСОБА_6 у вигляді 6 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту фактичного виконання вироку та затримання ОСОБА_6 для відбування покарання у вигляді позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту вважати зі строком дії до 20.06.2025 року згідно ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 28.04.2025 року.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави понесені судові витрати за проведення судової експертизи 4956/4957 від 14.04.2025 року в розмірі 2544,48 грн.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 23.04.2025 року на речові докази (мобільний телефон), після набрання вироком законної сили.

Речові докази (мобільний телефон марки «Redmi 13» Ocean blue 6Gb RAM /128 Gb ROM), який зберігається в камері зберігання речових доказів ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області - повернути власникові потерпілому ОСОБА_9 (квитанція №2668) після набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя - ОСОБА_1