ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/1817/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди службовою особою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3 ,, ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 та захисника обвинуваченої ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Харкова від 25 липня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , -

УСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою суд продовжив щодо обвинувачених у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», зокрема судом було постановлено

- продовжити обвинуваченому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, тобто, з 25 липня 2025 року до 22 вересня 2025 року включно без права внесення застави,

- продовжити обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, тобто, з 25 липня 2025 року до 22 вересня 2025 року включно без права внесення застави,

- продовжити обвинуваченій ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, тобто, з 25 липня 2025 року до 22 вересня 2025 року включно без права внесення застави,

- продовжити обвинуваченій ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, тобто, з 25 липня 2025 року до 22 вересня 2025 року включно без права внесення застави.

В обґрунтування прийнятого рішення судом зазначено, що прокурором доведено наявність ризиків, які продовжують існувати на час розгляду вказаного клопотання, що полягають у можливості переховування від суду; спотворення речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень; впливі на свідків, потерпілих та експертів; вчиненні іншого кримінального правопорушення.

При цьому, стороною захисту не наведено достатніх доводів та не надано належних доказів, що свідчать про необґрунтованість пред`явленого обвинуваченого та наявність підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_12 просить оскаржувану ухвалу скасувати, скасувати обраний запобіжний захід стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , якщо на думку суду є підстави для продовження запобіжного заходу, то змінити запобіжний захід на домашній арешт, а в разі якщо суд вважає за необхідне погодитись з продовженням строку тримання під вартою, то просить встановити розмір застави.

Вказує, що сторона обвинувачення заявляє про ряд ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, але такі посилання є припущенням, оскільки не надано жодного доказу їх існування.

Крім того, клопотання має ряд припущень.

Зокрема міститься посилання на те, що ОСОБА_9 має тісні зв`язки з діючим працівником НПУ ОСОБА_10 .

Щодо ОСОБА_10 зазначено, що він представляв інтереси держави та користується її авторитетом, наслідок чого може бути створення штучних доказів щодо непричетності до вчинення злочинів.

Вказане очевидно є припущенням.

Крім того, захисник наголошує на тому, що сторона обвинувачення закінчила досудове розслідування, зібрала всі докази, а тому обвинувачені точно вже не зможуть щось створити чи потворити.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу в частині продовження обвинуваченій ОСОБА_13 запобіжного заходу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визначити запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Вказує, що ОСОБА_13 не має наміру переховуватись від суду та слідства, впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином у обвинуваченої немає можливості.

Обвинувачена раніше не судима, має соціальні зв`язки, проживає разом із батьками, які мають велику кількість хвороб та потребують стороннього догляду.

Сама ОСОБА_13 має хронічні захворювання.

Згідно із поставленими діагнозами необхідно провести хірургічне втручання, що в умовах тримання під вартою є неможливим.

Посилається і на інші вставлені діагнози.

Вважає, що вказане свідчить необхідність у обвинуваченої отримувати медичну допомогу поза слідчим ізолятором.

Окрім вказаного, зазначив, що ОСОБА_13 перебуває під вартою більше року.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, думку захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтримали подані апеляційні скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисників не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачений положеннями ст. 199 КПК України.

Мотиви прийнятого слідчим суддею рішення викладені в ухвалі, яка в цілому відповідає вимогам КПК України.

Як вбачається з оскаржуваного судового рішення, судом було констатовано існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, щодо обвинуваченого ОСОБА_11 .

На наявність цих ризиків вказує те, що ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, в тому числі особливо тяжких злочинів (ч.3 ст.255, ч.3 ст.307 та ч.4 ст.189 КК України), за які передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 13 та до 12 років відповідно з конфіскацією майна.

Крім того належить врахувати характер вчинених кримінальних правопорушень, їх тривалість, службове становище ОСОБА_11 , яке він займав під час вчинення злочинів, які йому інкримінуються, відсутність у обвинуваченого постійного джерела доходів та міцних соціальних зв`язків, що в сукупності свідчать про можливість ОСОБА_11 переховування від суду та не виконання ним процесуальних обов`язків, а також про можливість вчинення ним інших кримінальних правопорушень чи продовження правопорушень, в яких він обвинувачується.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_10 суд встановив ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

На наявність цих ризиків вказує те, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, в тому числі особливо тяжких злочинів (ч.3 ст.255, ч.3 ст.307 та ч.4 ст.189 КК України), за які передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 13 та до 12 років відповідно з конфіскацією майна.

Також належить врахувати характер вчинених кримінальних правопорушень, їх тривалість, службове становище ОСОБА_10 , яке він займав під час вчинення злочинів, які йому інкримінуються, відсутність у обвинуваченого постійного джерела доходів та міцних соціальних зв`язків, що в сукупності свідчать про можливість ОСОБА_10 переховування від суду та не виконання ним процесуальних обов`язків, а також про можливість вчинення ним інших кримінальних правопорушень чи продовження правопорушень, в яких він обвинувачується.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_9 судом встановлено наявність наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

На наявність цих ризиків вказує те, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, в тому числі особливо тяжких злочинів (ч.2 ст.255, ч.3 ст.307 КК України), за які передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна.

Також належить врахувати характер вчинених кримінальних правопорушень, їх тривалість, родинні зв`язки з ОСОБА_10 , який також є обвинуваченим в даному кримінальному провадженні, вчинення кримінальних правопорушень в злочинній співучасті з працівниками Національної поліції України (в тому числі з ОСОБА_10 ), що в сукупності підтверджує можливість ОСОБА_9 вчиняти дії, направленні на перешкоджання кримінальному провадженню, тобто існує ризик, передбачений п.2 ч.1 ст.177 КПК України. Крім того, ОСОБА_9 не має постійного джерела доходу та міцних соціальних зв`язків, що в сукупності разом з іншими обставинами свідчить про можливість переховування від суду та не виконання нею процесуальних обов`язків, а також про можливість вчинення нею інших кримінальних правопорушень чи продовження правопорушень, в яких вона обвинувачується.

Щодо обвинуваченої ОСОБА_13 судо встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

На наявність цих ризиків вказує те, що ОСОБА_13 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, в тому числі особливо тяжких злочинів (ч.2 ст.255, ч.3 ст.307 КК України), за які передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна.

Також належить врахувати характер вчинених кримінальних правопорушень, їх тривалість, вчинення кримінальних правопорушень в злочинній співучасті з працівниками Національної поліції України, які обізнані про методи та способи ведення досудового розслідування, що в сукупності підтверджує можливість ОСОБА_13 вчиняти дії, направленні на перешкоджання кримінальному провадженню, тобто існує ризик, передбачений п.2 ч.1 ст.177 КПК України. Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_13 не має постійного джерела доходу та міцних соціальних зв`язків, незаміжня, не має на утриманні неповнолітніх дітей, що в сукупності разом з іншими обставинами свідчить про можливість переховування від суду та не виконання нею процесуальних обов`язків, а також про можливість вчинення нею інших кримінальних правопорушень чи продовження правопорушень, в яких вона обвинувачується.

Окрім вказаного, з матеріалів судового провадження та оскаржуваного судового рішення вбачається, що суд першої інстанції призначив підготовче судове засідання, в подальшому під час судового розгляду можуть бути допитані свідки та потерпілі, експерти, тому існує ризик того, що обвинувачені будуть мати можливість незаконно вплинути на потерпілих або свідків з метою зміни показань, що не сприятиме об`єктивному розгляду справи.

Колегія суддів наголошує на тому що враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загально суспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, висновок суду про доведеність існування ризиків, передбачених п.п. 1,2,3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України щодо обвинувачених є обґрунтованим, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде запобігати встановленим у справі ризикам.

Також колегія суддів звертає увагу на наступне.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

У рішенні від 26 січня 1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При вирішенні питання про необхідність ув`язнення особи вагомою підставою є ризик переховування цієї особи від правосуддя та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. При цьому переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують.

Тримання під вартою є виправданим якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи (Рішення «Лабіта проти Італії»).

Крім того, колегія суддів враховує ті відомості, на які посилаються захисники у своїх апеляційних скаргах, проте, вказані обставини не спростовують висновку суду про неможливість запобігти встановленим вище ризикам у разі застосування менш суворого запобіжного заходу, зокрема альтернативного запобіжного заходу застави.

Що стосується стану здоров`я обвинуваченої ОСОБА_13 , на що посилається її захисник, то відомостей, які б свідчили про неможливість за станом здоров`я її перебування в умовах слідчого ізолятору, стороною захисту не надано.

Також не надано доказів звернення ОСОБА_13 з будь-якими скаргами на стан здоров`я до медичної частини під час перебування в слідчому ізоляторі.

За таких обставин, ухвала суду про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , винесена обґрунтовано, належним чином мотивована, відповідає вимогам КПК України, а тому підстав для її скасування або зміни з підстав зазначених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 та захисника обвинуваченої ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Харкова від 25 липня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_13 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді