Провадження №1-кп/523/1690/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року м.Одеса

Пересипський районний суд міста Одеси у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , вивчивши в порядку ст.ст.381-382 КПК України у спрощеному провадженні в приміщенні суду обвинувальний акт й додані до нього матеріали кримінального провадження №№0000223, внесеного до ЄРДР 24.07.2025 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Струмок Татарбунарського району Одеської області, громадянки України, з вищою освітою, незаміжньої та офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

На адресу Пересипського районного суду м.Одеси із Пересипської окружної прокуратури м.Одеси одночасно із означеним обвинувальним актом щодо вчинення кримінального проступку, в якому викладено клопотання прокурора ОСОБА_3 про розгляд акта у спрощеному порядку, також для розгляду надійшли матеріали кримінального провадження, відповідні заяви потерпілої та сторони захисту.

Приписи ч.1 ст.382 КПК України встановлюють, що у разі розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку у спрощеному провадженні, суд у п`ятиденний строк з дня отримання такого обвинувального акта, вивчає його та додані до нього матеріали і ухвалює вирок.

На виконання наведених вимог закону, вивчивши в порядку ст.ст.381-382 КПК України надані для судового розгляду у спрощеному провадженні обвинувальний акт й додані до нього матеріали, суд доходить наступних висновків.

Згідно з обвинувальним актом та матеріалами кримінального провадження, досудовим розслідуванням встановлено, що обвинувачена ОСОБА_2 21.07.2025 року приблизно о 12:45 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння і знаходячись біля ліфта на першому поверсі житлового будинку №24/1 по вул.Давида Ойстраха в м.Одесі, побачивши потерпілу ОСОБА_4 , 1955 року народження, на ґрунті раніше виниклих до неї неприязних відносин спровокувала конфлікт і вирішила заподіяти їй тілесні ушкодження.

Переслідуючи мету заподіяння шкоду здоров`ю потерпілої ОСОБА_4 , з мотивів особистої неприязні, обвинувачена ОСОБА_2 , діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, правою рукою схопила за її волосся і докладаючи зусилля тягнула вбік, а в цей час своєю лівою рукою стиснутою в кулак, в якій тримала зв`язку ключів, діючи одночасно, умисно завдала удар в обличчя потерпілій.

В результаті наведених дій, обвинувачена ОСОБА_2 заподіяла потерпілій ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді: синця на волосистій частині голови в тім`яній ділянці зліва та садна області перенісся, які як окремо так і за сукупністю мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше шести днів та згідно висновку експерта №970 від 24.07.2025 року і відповідно до п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Отже, за обвинувальним актом, ОСОБА_2 висунуте обвинувачення у спричиненні потерпілій ОСОБА_4 умисного легкого тілесного ушкодження, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Відповідно до означених вище заяв, потерпіла ОСОБА_4 та обвинувачена ОСОБА_2 , за участю захисника останньої - адвоката ОСОБА_5 , погодились зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомилися з обмеженням права на апеляційне оскарження вироку суду, виявивши згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, а обвинувачена при цьому повністю й беззаперечно визнала свою винуватість, просила суд призначити їй покарання у виді штрафу.

З огляду на матеріали кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_2 під час досудового розслідування повністю визнала свою провину за висунутою підозрою, що ідентична викладеному в акті обвинуваченню, а будучи допитаною дізнавачем в якості підозрюваної, надала зізнавальні показання про час, місце, спосіб і мотиви вчиненого нею при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у матеріалах кримінального провадження та фактичні обставини скоєного кримінального проступку.

Втім, суд вважає, що винність обвинуваченої ОСОБА_2 у вчиненні нею кримінального проступку, фактичні обставини якого нею та ніким із учасників провадження не оспорюються, об`єктивно та повністю підтверджуються наявними у матеріалах досудового розслідування доказами, дослідження яких не здійснювалось в судовому засіданні, відповідно до ч.1 ст.382 КПК України.

Приймаючи до уваги наведені обставини, судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_2 своїми умисними діями завдала потерпілій ОСОБА_4 легкі тілесні ушкодження, а відтак дії зазначеної обвинуваченої вірно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст.125 КК України.

Так, з огляду на ч.1 ст.125 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає за умисне легке тілесне ушкодження, що карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу й у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_2 суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого нею, спосіб й кількість завданих нею потерпілій ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, їх наслідки та те, що в силу ст.12 КК України скоєне обвинуваченою відноситься до категорії кримінальних проступків, що мало місце в умовах воєнного стану в державі, а також судом враховується стан здоров`я зазначеної обвинуваченої та характеризуючі її особу дані.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_2 свою провину в інкримінованому діянні визнала повністю; раніше не судима і вперше притягається до кримінальної відповідальності; на диспансерному обліку в КНП «Одеський обласний центр психічного здоров`я» ООР та КНП «Міський психіатричний диспансер» ОМР не перебуває; забезпечена місцем реєстрації та проживання в м.Одесі; незаміжня; офіційно не працевлаштована і на обліку в центрі зайнятості не значиться, є пенсіонеркою (з матеріалів провадження).

Сукупність викладених обставин свідчить про певну схильність обвинуваченої ОСОБА_2 до кримінально-протиправних діянь, що одночасно обумовлює неможливість призначення їй покарання у виді громадських чи виправних робіт, але вказує на доцільність її виправлення в умовах суспільства.

Згідно з п.4 ч.1 ст.91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а згідно зі ст.92 цього ж Кодексу, обов`язок доказування перелічених обставин покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

Разом із тим, за обвинувальним актом, органом дізнання та прокурором ОСОБА_3 в якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_2 визначено щире каяття.

Згідно ж з правовими висновками Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (зокрема, постанова від 22.03.2018 року у справі №759/7784/15-к, від 09.10.2018 року у справі №51-275км17), розкаяння особи передбачає, окрім визнання фактів вчинення злочинів, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у скоєному, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Втім, відомості, які б підтверджували факт щирого каяття обвинуваченої ОСОБА_2 , зокрема у формі відшкодування останньою витрат на лікування потерпілої ОСОБА_4 чи відсутності у неї матеріальних претензій до обвинуваченої, вибачення перед потерпілою чи надання їй медичної або іншої допомоги безпосередньо після вчинення кримінального проступку, мали знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження, але відповідних доказів на підтвердження означених обставин, до суду не надано і матеріали провадження таких даних не містять.

Отже, за приписами ст.ст.66, 67 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_2 , слід віднести визнання нею своєї провини, а до обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, як визначено в обвинувальному акті та з чим також погоджується й суд, слід віднести вчинення нею кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та відносно особи похилого віку.

На підставі сукупності викладеного, з дотриманням принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, при визначенні виду та міри покарання у даному кримінальному провадженні, зважаючи на характер, обставини, спосіб заподіяння тілесних ушкоджень і наслідки вчиненого обвинуваченою ОСОБА_2 проступку, його суспільну небезпечність, а також ураховуючи наявність пом`якшуючих і відсутність обтяжуючих покарання обставин, наявні в матеріалах справи характеризуючі дані про особу обвинуваченої (є пенсіонеркою), що у контексті ст.ст.50, 56, 57 КК України обумовлює неможливість призначення таких покарань як громадські чи виправні роботи, суд доходить висновку про необхідність призначення вказаній обвинуваченій покарання у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст.125 КК України, що за переконанням суду є необхідним й достатнім для виправлення вказаної обвинуваченої і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ст.ст.91, 369-371, 373-374, 381-382 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_2 визнати винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, призначивши покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

В порядку ст.26 Кримінально-виконавчого кодексу України, виконання вироку в частині сплати засудженою ОСОБА_2 призначеного штрафу, покласти на Пересипський районний відділ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області.

Копії вироку направити прокуророві та ОСОБА_2 , а також спрямувати для виконання до Пересипського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України та надати для відома іншим заінтересованим особам.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Пересипський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня ухвалення, а для обвинуваченої, у той же строк з дня отримання його копії.

С у д д я: ОСОБА_1