ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2725/25 Справа № 183/1041/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора

в режимі відеоконференції:

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Знаменівка Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, неодруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2025 року продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 строком до 11 вересня 2025 включно, без визначення застави.

Судом першої інстанції встановлено, що продовжують існувати ризики, які були встановлені раніше, зокрема: переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення та зазначено, що наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу. При оцінки вказаних ризиків судом враховано, що ОСОБА_6 вчинив інкримінований злочин в період іспитового строку, за попередньою змовою групою осіб, що свідчить про те, що останній належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став. Приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за аналогічні злочини, не працевлаштований, легального джерела доходу не має, та відсутність соціально-стримуючих факторів, суд зазначив, що запобігти вказаним ризикам у менш обтяжливий спосіб неможливо.

В апеляції:

- обвинувачений просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до нього більш м`який запобіжний захід.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги зазначає про недоведеність заявлених ризиків та безпідставне застосування виняткового запобіжного заходу.

Зазначає, що прокурором до клопотання не долучено жодного належного доказу на підтвердження заявлених ризиків, вважає, що судом не враховано дані про його особу, а саме наявність постійного місця проживання разом з батьками, утримання матері пенсійного віку, неофіційне працевлаштування, та міцні соціальні зв`язки, а саме наявність цивільної дружини, яка є матір`ю трьох неповнолітніх дітей.

Прокурор в судове засідання не з`явився, заяв про участь у розгляді справи не надавав, а тому, з огляду на вимоги ч. 4 ст. 422-1 КПК України апеляційний розгляд проведений без участі прокурора.

Вислухавши обвинуваченого, який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні з викладених в ній підстав, обговоривши апеляційні доводи та перевіривши надані матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України, передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 в достатній мірі досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та зроблений обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого під вартою, а також існування ризиків переховування, а також вчинення іншого кримінального правопорушення.

Враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, дані про обвинуваченого, інші обставинами у їх сукупності, колегія суддів вважає, що існують підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Крім того встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти власності, який вчинено за попередньою змовою, окрім того, судовий розгляд кримінального провадження триває, що може спонукати обвинуваченого до спроб уникнення від покарання шляхом переховування від суду.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, колегія суддів вважає, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, приймається до уваги, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, легального доходу не має, вчинив злочин з корисливих мотивів, при цьому останній соціальних зв`язків не має, що свідчить про відсутність соціально-стримуючих факторів.

Про вагомість ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, свідчить і те, що ОСОБА_6 вчинив інкримінований злочин в період іспитового строку, а тому за відсутності у обвинуваченого легального джерела доходи, ризик продовження злочинної діяльності та вчинення іншого злочину з метою отримання незаконного прибутку є вагомим.

Зважається на те, що висновки суду неможливості визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави є обґрунтованими.

Враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, з огляду на дані про особу обвинуваченого та з урахування того, що обвинувачений легального джерела доходу не має, суд, в межах своїх дискреційних повноважень, не вважав за необхідне визначити обвинуваченому заставу, що в повній мірі узгоджується із вимогами ст. 183 КПК України.

За наведених обставин, не визначення обвинуваченому застави на даному етапі кримінального провадження, відповідає завданням даного кримінального провадження.

Доводи обвинуваченого щодо наявності утриманців та неповнолітніх дітей належними доказами не підтверджені, при цьому зважається на те, що будь-які соціальні фактори не були стримуючими у протиправній діяльності ОСОБА_6 .

Колегія приймає до уваги, що справа перебуває на стадії судового розгляду, водночас, враховуючи те, що на цей час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд ще триває, а також зважаючи на положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне акцентувати увагу суду першої інстанції на необхідності дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та якнайшвидшого розгляду справи по суті, а також звертає увагу суду на тривалість строку попереднього ув`язнення обвинувачених.

Обговорюючи питання про можливість усунення встановлених ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_6 під вартою, колегія суддів, погоджуючись з висновком суду та вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими і не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж застосування вказаного запобіжного заходу.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу обвинуваченого, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4