Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/5688/19
Провадження № 1-кп/490/199/2020
У Х В А Л А

«19» червня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

його захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є громадянином України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не вчинював злочин та не судився

про обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального Кодексу України

встановив:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

1. Під час судового засідання захисник заявив клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття провадження у справі за спливом строків давності

2. Обвинувачений під час судового засідання заявлене клопотання підтримав.

3. Прокурор під час судового засідання проти задоволення цього клопотання не заперечувала.

4. Потерпіла у судове засідання не з`явилась.

Вона сповіщалась про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомила та заяв із проханням про відкладення розгляду справи до суду не надсилала.

Встановлених судом обставин із посиланням на докази

Щодо загальних засад звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

1. Відповідно до частини 1 статті 49 Кримінального Кодексу України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули передбачені законом строків.

Відповідно до частини 2 статті 49 Кримінального Кодексу України

Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Відповідно до частини 3 статті 49 Кримінального Кодексу України

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

2. Відповідно до статті 106 Кримінального Кодексу України

Звільнення від кримінальної відповідальності … у зв`язку із закінченням строків давності до осіб, які вчинили кримінальне правопорушення у віці до вісімнадцяти років, застосовується відповідно до статей 49 … цього Кодексу з урахуванням положень, передбачених цією статтею.

/частина 1/

Щодо осіб, зазначених у частині першій цієї статті, встановлюються такі строки давності:

1)два роки - у разі вчинення кримінального проступку;

2)п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину;

3)сім років - у разі вчинення тяжкого злочину;

4)десять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

/частина 1/

3. Верховний суд у своїй практиці тлумачив норми статті 49 Кримінального Кодексу України неодноразово.

3.1. Зокрема, об`єднана палата Касаційного Кримінального Суду у складі Верховного Суду у Постанові від 05 квітня 2021 року у справі № 328/1109/19 виснувала, окрім іншого, про таке:

Відповідно до усталеної судової практики під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходи, спрямовані на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

3.2. Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 02 лютого 2023 року у справі № 735/1121/20 зробила такі висновки про застосування частини 2 статті 49 Кримінального Кодексу України

-пункт 59 - У разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого частиною першою статті 49 КК, подовженого на період ухилення.

-пункт 60 - Закінчення загальних строків, установлених частиною другою цієї статті (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п`ять років - проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення.

Отже, звільнення від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 Кримінального Кодексу України є можливим за наявності трьох умов:

-закінчення зазначених у законі строків;

-не ухилення особи від слідства або суду

-не вчинення протягом цих строків нового злочину певного ступеню тяжкості;

Застосування цих приписів до обставин цього кримінального провадження.

А. Щодо закінчення зазначених законом строків.

Вирішуючи питання про те, чи сплили передбачені законом строки давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності, суд, виходе з такого.

Початковим моментом перебігу строку давності є день вчинення особою діяння, що містить елементи складу кримінального правопорушення, передбаченого Особливою частиною Кримінального Кодексу України.

Тривалість строків давності відповідно до пунктів 1-5 частини 1 статті 49 Кримінального Кодексу України визначається ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, в свою чергу, відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України, визначається відповідно до санкцій статей Особливої частини цього Кодексу.

Статті Кримінального Кодексу ж, санкції яких мають враховуватись при визначенні ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, визначаються відповідно до вчиненого особою діяння та наявності в такому діянні елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Таке доводить, що для вирішення питання про закінчення строків давності слід визначити:

I.сутність вчиненого особою діяння, час його вчинення та наявність в ньому елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого в Особливій частині Кримінального Кодексу України;

II.ступінь тяжкості цього діяння;

III.тривалість строку давності

І……Вирішуючи питання про порядок визначення сутності вчиненого ОСОБА_4 діяння, часу його вчинення та наявність в ньому елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого в Особливій частині Кримінального Кодексу України, суд виходе з такого.

1. Норма статті 49 Кримінального Кодексу України на відміну від норм, що регулюють звільнення від кримінальної відповідальності з інших підстав, не пов`язує звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із визнанням цією особою своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, її каяттям у такому або відшкодуванням нею завданої нею шкоди.

Норми §2 глави 24 Кримінального Процесуального Кодексу України, що регулюють порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності, зокрема, за цією обставиною, не передбачають, що для звільнення особи від кримінальної відповідальності за цією обставиною необхідними є встановлення внаслідок досудового розслідування або судового розгляду як самого факту вчинення кримінального правопорушення, так й усіх обставин його вчинення. При цьому відповідно до частини 1 статті 17 Кримінального Процесуального Кодексу України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом. Таким чином, діюче законодавство не пов`язує звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й з встановленням часу та характеру вчиненого особою кримінального правопорушення внаслідок кримінального провадження.

В той же час, у частині 2 статті 285 Кримінального Кодексу України зазначається про звільнення від кримінальної відповідальності особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому, як розтлумачив Верховний Суд України у пункті 3 своєї Постанові від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328 К/С-16, системно-структурний аналіз норм Кримінального Процесуального Кодексу доводить, що обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акта, що містить офіційну, сформовану на досудовому розслідуванні версію про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Таке доводить, що при вирішенні питання про можливість звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності сутність діяння, час його вчинення та наявність в ньому елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого в Особливій частині Кримінального Кодексу України, слід визначати, на підставі версії державного обвинувачення про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, що викладена в обвинувальному акті.

2. В провадженні Центрального районного суду міста Миколаєва перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального Кодексу України.

2.1. У наданому суду обвинувальному акті стверджується, що ОСОБА_4 вчинив протиправне діяння за таких обставин

17 травня 2019 року приблизно о 15:38 [він] в порушення Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, із відповідними змінами (далі - ПДР України), а саме:

-пункту 1.3. ПДР України, відповідно до якого учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги зазначених Правил;

-пункту 1.5 ПДР України, згідно положень якого дії або бездіяльність часників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

-підпунктів "а" та "б" пункту 2.1 ПДР України, відповідно до якого водій транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а також реєстраційні документи на транспортний засіб;

-підпункту "а" та "в" пункту 2.9 ПДР України, згідно яких водієві заборонено керувати транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння та керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС;

-пункту 8.1 ПДР України, відповідно до якого регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків та знаку 11 "Смуга для руху маршрутних транспортних засобів", яким позначається смуга призначена лише для транспортних засобів, що рухаються за встановленими маршрутами

керував мопедом "HONDA", номер кузова НОМЕР_1 не зареєстрованого у встановленому законом порядку (за відсутності реєстраційного документу на транспортний засіб), не маючи права керування транспортним засобом відповідної категорії (та відповідно документу, що посвідчує таке право), перебуваючи в стаі наркотичного сп`яніння та рухався по смузі для руху виключно маршрутних транспортних засобів по сухій, чистій, проїзній частині вул. В.Морська, зі сторони вул. Соборна в напрямку до вуд. Декабристів.

Рухаючись у зазначеному напрямку, при наближенні до рогу вул. В.Морська та вул. Лягіна, водій ОСОБА_4 , грубо порушив вимоги ПДР України, а саме:

-підпункт "б" пункту 2.3 ПДР України, відповідно до якого водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміни, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

-пункту 12.1 ПДР України, згідно положень якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

-пункту 12.3 ПДР України, відповідно до якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

-пункту 18.1 ПДР України, згідно положень якого водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби - зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека;

-пункту 18.4 ПДР України. відповідно до якого у разі зменшення перед нерегульованим пішохідним переходом швидкості чи зупинки транспортного засобу, водії інших транспортних засобів повинні зменшити швидкість, а разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відносити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека

рухаючись по проїзній частині вул. В.Морська, проявив неуважність та недбалість до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, а також до дорожньої обстановки та її змінам, хоча зобов`язаний був постійно її контролювати і мав таку можливість, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 "Пішохідний перехід" ПДР України, та дорожньою розміткою білого кольору 1.14.1 додатку 2 ПДР України "Пішохідний перехід", не надав перевагу у русі пішоходу ОСОБА_7 , яка рухалась справа наліво, й вийшла на пішохідний перехід в темпі спокійного кроку, з-за припаркованого частково на смузі руху та частково на тротуарі автомобіля, своєчасно не вжив заходів до зниження швидкості, аж до повної зупинки керованого ним мопеду, не переконався, що на пішохідному переході відсутній пішохід, для якого може бути створена перешкода чи небезпека, продовжив рух у вибраному ним напрямку, внаслідок чого допустив контактування передньою правою частиною мопеду з пішоходом ОСОБА_7 .

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинено тілесні ушкодження у вигляді перелому лівої ключиці, які згідно висновку судово-медичної експертизи, відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_4 вимог зазначених вище пунктів правил дорожнього руху України, які знаходяться у прямому, причинному зв`язку з наслідками, що настали.

2.2. Його дії органами дізнання та публічним обвинуваченням кваліфіковані за частиною 1 статті 286 Кримінального Кодексу України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_7 середнього ступеню тяжкості тілесне ушкодження..

Викладена в обвинувальному акті версія про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення в цілому дозволяє при вирішенні питання про можливість його звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності визначити сутність відповідного діяння, час його вчинення та наявність в ньому елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого в Особливій частині Кримінального Кодексу України, на підставі версії державного обвинувачення, за якою

17 травня 2019 року він вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 286 Кримінального Кодексу України.

Таке дозволяє визначити початковим моментом перебігу строку давності стосовно ОСОБА_4 17 травня 2019 року.

ІІ……Вирішуючи питання про ступінь тяжкості кваліфікованого за частиною 1 статті 286 Кримінального Кодексу України кримінального правопорушення, вчинення якого інкримінується ОСОБА_4 , суд враховує санкцію цієї норми та положення статті 12 цього Кодексу.

Ці норми дозволяють вирішити питання про ступень тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого звинувачений ОСОБА_4 , таким чином.

1. Санкція частини 1 статті 286 Кримінального Кодексу України передбачає покарання у вигляді:

-штрафу у розмірі від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

-виправних робіт - на строк до двох років

-арешту - на строк до шести місяців;

-обмеженням волі - на строк до трьох років

2. Відповідно до частин 2 та 4 статті 12 Кримінального Кодексу України за такого це кримінальне правопорушення є нетяжким злочином.

ІІІ……Вирішуючи питання щодо тривалості строків давності у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення ОСОБА_4 , суд виходе з приписів статті 49, частини 2 статті 106 Кримінального Кодексу України.

З огляду на ці приписи діючого законодавства, суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає таке.

1. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений народився 13 вересня 2001 року, отже на момент вчинення стверджуваного кримінального правопорушення йому виповнилось 17 років 08 місяців 04 дні.

Отже, під час визначення тривалості строків давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності слід застосовувати приписи статті 106 Кримінального Кодексу України.

2. Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 106 Кримінального Кодексу України у разі вчинення кримінального проступку строк давності становить п`ять років.

Таке доводить, що в цьому випадку «диференційований строк» давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності тривав до 17 травня 2024 року.

Б. Щодо неухилення обвинуваченої від слідства та суду.

А……Вирішуючи питання про те, чи є в обставинах цього кримінального провадження підстави для висновку про те, що строк давності в цьому випадку зупинявся, суд виходе з процитованих вище настанов, що містяться у Постанові від 05 квітня 2021 року у справі № 328/1109/19 Об`єднаної Палати Касаційного Кримінального Суду у складі Верховного Суду.

Б……З огляду на такі настанови судової практики суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає таке.

1. Матеріали справи доводять, та сторони або потерпіла зрештою не заперечують того, що в межах цього кримінального провадження 25 червня 2019 року ОСОБА_4 було висунуте обвинувачення.

Отже, після цієї дати обвинувачений усвідомлював, що в нього є наявним юридичний обов`язок з`являтись до суду за викликом та перебувати «в межах досяжності» суду.

2. Принагідно суд відзначає, що під час досудового розслідування обвинувачений від органів досудового розслідування не ухилялась.

3. З матеріалів кримінального провадження вбачається, та сторони не заперечують того, що після направлення справи до суду обвинувачений не вчиняв дій, що можуть бути сприйнятими, як ухилення від суду; тривалість розгляду справи ж є зумовленою повномасштабним вторгнення збройних сил російської федерації на територію України.

Наведене у сукупності доводить, що в обставинах цього кримінального провадження ОСОБА_4 від суду не ухилявся, отже строк давності його притягнення до кримінальної відповідальності не зупинявся.

В. Щодо невчинення протягом цих строків нового злочину певного ступеню тяжкості.

З залученої до матеріалів кримінального провадження довідки ІЦ № 73-18062025/48001 від 18 червня 2025 року вбачається, що після 17 травня 2019 року жодного злочину ОСОБА_4 не вчиняв.

Таке доводить, що в цьому випадку перебіг давності не переривався.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали і положення закону, яким він керувався.

І……Відповідно до частини 2 статті 288 Кримінального Процесуального Кодексу України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність.

ІІ……З огляду на таке суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає наступне.

1. Встановлені судом обставини доводять, що в цьому випадку з моменту вчинення стверджуваного кримінального правопорушення до моменту розгляду питання про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності встановлені законом строки давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності в зв`язку із вчиненням вказаних автором обвинувального акту діянь сплинули.

2. Захисник просить про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття провадження у справі; обвинувачений це клопотання підтримав.

3. Про наслідки звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 освічений

Також йому роз`яснено право на розгляд справи у повному обсязі та можливість під час такого розгляду за наявності до того підстав бути визнаним невинуватим у вчиненні інкримінованого злочину.

Але таким правом обвинувачений ОСОБА_4 скористатись не побажав та наполягав на закритті провадження у справі.

Отже, клопотання захисника про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності в зв`язку із спливом строків давності слід задовольнити, звільнити його від кримінальної відповідальності, а провадження у справі - закрити.

Керуючись статтями 369-372, 376 Кримінального Процесуального Кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

1.Клопотання захисника задовольнити.

2.Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності в зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального Кодексу України - в зв`язку з закінченням строків давності.

3.Провадження у справі про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального Кодексу України - закрити.

Ухвала може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 7 (семи) днів.

Головуючий суддя = ОСОБА_8 =