Провадження №1-кп/523/101/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2025 року Пересипський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3

за участю захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Пересипського районного суду міста Одеси обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0002154 від 5.05.2017 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, військовослужбовець, раніше не судимого.

Проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у скоєнні злочину, передбаченого ст.ст.27 ч.5, 289 ч.2 КК України, -

Встановив:

Досудовим розслідуванням ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що у невстановлений час у ОСОБА_5 за попередньою змовою з особою, відносно якої ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_2 матеріали виділені в окреме провадження у зв`язку з оголошенням його розшуку, та невстановленою досудовим слідством особою виник умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом. Надалі, 4.05.2017 року у період часу з 18:00 по 22:00 годину, знаходячись на автостоянці, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , розподіливши між собою ролі, відповідно якої особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження у зв`язку з оголошенням його розшуку разом з невстановленою досудовим слідством особою, за допомогою телекомунікаційного комплексу «кодграбер- ретранслятор» шляхом ретрансляції сигналу автомобільної системи «Kеyless Go», встановленої на автомобілі марки «Porshe Cayenne» державний номер НОМЕР_1 , незаконно отримали доступ до салону, систем управління та двигуна транспортного засобу, після чого проникнувши всередину та привівши двигун у дію, всупереч волі власника ОСОБА_6 стали незаконно переміщати вищезазначений автомобіль за власним маршрутом від його місця знаходження до гаражного приміщення № НОМЕР_2 , розташованому на автостоянці по АДРЕСА_3 , місце розташування якого відповідно узгодженого плану надав ОСОБА_5 , тим самим незаконно заволоділи автомобілем марки «Porshe Cayenne» державний номер НОМЕР_1 , завдавши своїми діями потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 378 тис. гривень.

Сторона обвинувачення дії ОСОБА_5 кваліфікує за ст.ст.27 ч.5, 289 ч.2 КК України за ознаками, як пособництво у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.27 ч.5, 289 ч.2 КК України за обставин, викладених в обвинувальному акті не визнав повністю та пояснив, що в інкримінований йому період часу у квітні - травні 2017 року займався фарбуванням, поліровкою автомобілів. 11.05.2017 року був затриманий в приміщенні гаражу, який орендував за місяці три до подій для виконання малярних робіт на автостоянці по адресу ОСОБА_7 у м. Одеса. Приблизно за місяць півтора до затримання познайомився з ОСОБА_8 , який знав про рід його діяльності, де знаходиться його гараж, неодноразово рекомендував йому клієнтів, своїх знайомих, товаришів. На початку травня ОСОБА_9 звернувся до нього, подзвонив, спитавши, чи можливо залишити його автомобіль на деякий час в гаражі. На той час гараж стояв пустий, тому дозволив йому поставити там машину, не вдаючись в подробиці, оскільки довіряв ОСОБА_9 , достатньо було того, що він сказав, що автомобіль його. В перших числах травня він передав йому ключі від гаража, особисто його тоді не було в місті, ключі від гаража були у ОСОБА_10 . 10 травня 2017 року ОСОБА_11 йому подзвонив, повідомив, що скористався гаражем, автомобіль там стоїть, на що він в свою чергу відповів, що з`явилися клієнти, попросив вивезти машину. Забравши ключі від гаражу, туди не заходив. 11.05.2017 року у вечірній час доби ОСОБА_9 подзвонив, поцікавився, чи є у нього зарядний акумулятор, попросив взяти з собою до гаражу, на випадок якщо акумулятор сів. Зустрівшись з ОСОБА_9 біля гаражу, відкрили ролети, зайшли всередину, він дав ОСОБА_9 зарядний пристрій, який останній просив. В цей момент він безпосередньо вів переписку у телефоні, з`ясовуючи свої особисті відносини, чим займався ОСОБА_9 , не звертав уваги. Через деякий час ввірвалися співпрацівники поліції, вони були затримані. У ході обшуку за місцем його мешкання був вилучений мобільний телефон, який був у нього окрім постійного та був призначений для спілкування з іншою жінкою, на той час у нього були складні відносини з колишньою дружиною, також був вилучений трекер, який був придбаний для того, щоб постійно знаходився у його сина в цілях безпеки.

Не погоджується з пред`явленим обвинуваченням, заявляючи, що не був обізнаний про те, що автомобіль угнаний, ніякої змови та домовленості у нього ні з ким не було, звертаючи увагу суду, що з початку 2022 року є військовослужбовцем, знаходився у гарячих точках, отримав поранення, але весь час приймав участь у судових засіданнях, окрім часу знаходження у шпиталі, вказуючи, що в своїх показах ОСОБА_9 хотів перекласти вину на іншого, тому давав покази, оговорюючи його.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показав, що станом на 2017 рік працював старшим уповноваженим Суворовського відділу поліції у м. Одеса ГУНП в Одеській області, відповідав за лінію незаконного заволодіння транспортними засобами, володів даними, підготовлював орієнтування, в травні місяці того ж року на території Суворовського району м. Одеса був скоєний тяжкий злочин у виді незаконного заволодіння автомобілем марки «Порш». Через декілька днів було отримано інформацію, що транспортний засіб може знаходитися в гаражі, розташованому по АДРЕСА_3 в гаражному кооперативі. В ході перевірки інформації перебували на авто стоянці, де приблизно розуміли в якому саме приміщенні знаходився транспортний засіб. Разом з іншими співпрацівниками спостерігали за місцевістю, коли до гаражу підійшли дві особи ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , які відчинили ключем ролет, відкрили наполовину ворота, залізли до гаражу. Підійшовши до них, побачили, що в середині знаходиться автомобіль чорного кольору, впевнившись, що саме цей транспортний засіб в угоні, повідомив про дану подію іншим працівників поліції, які приїхали через декілька хвилин, особи закрили ролети та знаходилися всередині гаражу. На той момент «Порш» був зареєстрований на інші номери. Коли відкрили гараж, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 злякалися, стали пересуватися в дальній кут.

На запитання сторони обвинувачення свідок ОСОБА_12 додатково вказав, що особи, після того як відкрили ролети, знаходилися в гаражі 20-30 хвилин, у когось з них в руках був номерний знак реєстрації Дніпропетровської області, рамка була знята, у кого було свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу не пам`ятає, кому належить гараж затримані не пояснювали, пізніше встановили, що гараж здавався в оренду, при з`ясуванні, що це за автомобіль ОСОБА_5 казав, що його покликав ОСОБА_11 , в свою чергу ОСОБА_9 розповідав, що його до гаражу позвав ОСОБА_5 , що так знаходиться не знав, так як не запитував. Більш суттєвого додати не може, особисто участі у протоколі огляду не приймав.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показав, що у 2017 році працював у Суворовському відділу поліції у м. Одеса ГУНП в Одеській області на посаді заступника начальника кримінальної поліції. В травні 2017 року надійшло повідомлення про незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме автомобілем «Порш», було порушене кримінальне провадження, у зв`язку з чим було надане доручення оперативним працівникам про виявлення осіб, причетних до скоєння кримінального правопорушення. Оперативним працівником карного розшуку ОСОБА_12 була отримана інформація, що можливо автомобіль знаходиться на території гаражного кооперативу по АДРЕСА_3 . Коли відробляли територію, розмовляли з власниками гаражів, йшли, побачили, як відкривається ролет одного з гаражів, куди заходять дві невідомі особи, надалі помітили автомобіль «Порш», схожий за орієнтуванням, про що було доведено керівництву. Потім під`їхали працівники поліції, ми затримали вказаних осіб, які знаходилися в гаражі. Вони сказали, що не знають чому вони там знаходяться. Визвали слідчо-оперативну групу, задокументували цей факт.

Хто саме з осіб відкривав ролети гаражу, у кого було свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, не пам`ятає, заявивши, якщо це зазначено в протоколі його допиту, підтримує. Щодо наявності номерних знаків, вказав, що на автомобілі був номерний знак іншого регіону Дніпропетровської області, при огляді транспортного засобу перевірили його «VIN» код, з`ясували, що це викрадений автомобіль, особи перебували в гаражі 15-20 хвилин, поки не приїхали працівники поліції, особисто він в приміщенні гаражу перебував з годину, участі в оформленні процесуальних документів не приймав, що відповідали затримані, сказати не може.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснив, що у 2017 році, більш точну дату сказати не може, це було 7-8 років тому, пам`ятає, що на вулиці було тепло, він йшов з роботи, проходив біля авто стоянки, розташованої по вул. Ж.-Кюрі у м. Одеса, де його зупинив чоловік, представився працівником поліції, попросив бути понятим, пояснив, що угнали машину, на що він погодився. Вони зайшли на стоянку , підійшли до гаражу, який був з ролетами, привели ще одного понятого, при них відкривали ролети, в гаражі знаходилися двоє хлопців, було видно, що вони нервували, також стояв автомобіль марки «Порш», його капот був відкритий, заряджався акумулятор. Один з чоловіків був слов`янської зовнішності, інший не слов`янської, чия машина, так і не сказали, говорили один на одного, вказували, що «того» автомобіль, хлопець слов`янської зовнішності сказав, що орендував гараж. В кінці він підписав протокол, з його сторони зауважень не було.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснив, що приблизно 7 років тому у 2017 року, більш точну дату не пам`ятає, після обіду був свідком того, що в гаражі стояла чиясь машина на зарядці, співпрацівники поліції питали його, як працює навігатор, чи засіб є ретранслятором, чи по електриці може сканувати машину, на що він відповів, що сказати не може. Речі, які йому давали на огляд у відділку поліції були схожі на ретранслятор, але він з самого початку вказував, що не стикався з таким.

На запитання головуючого зазначив, що не є фахівцем, не є експертом, лише трохи розуміється на електриці.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показав, що знайомий з ОСОБА_5 з 2012 року в межах службової діяльності, дружили сім`ями. У 2017 рокі ОСОБА_5 займався автомобілями, а саме малярними роботами, поліровкою, дріб`язковим ремонтом, для цього шукав приміщення. Він допоміг йому купити «джип», яким на деякий час давав ОСОБА_5 користуватися при умові, щоб автомобіль знаходився на автостоянці або гаражі. Йому відомо, що ОСОБА_5 знімав гараж неподалік від свого будинку, але ніколи не їздив до нього. Крім цього був понятим при обшуку за місцем мешкання ОСОБА_5 .

Також обґрунтовуючи вину ОСОБА_5 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення сторона обвинувачення посилається на інші докази, які були досліджені в судовому засіданні, а саме:

- Протокол огляду місця події від 5.05.2017 року, а саме у присутності понятих ділянки місцевості на автостоянці, яка охороняється, розташованої по АДРЕСА_4 , де знаходився автомобіль марки «Porshe Cayenne» чорного кольору державний номер НОМЕР_1 .

- Протокол огляду місця події від 11.05.2017 року (з фото таблицею), де у присутності понятих ОСОБА_14 , ОСОБА_17 був проведений огляд приміщення гаражу № НОМЕР_2 , розташованому на автостоянці під назвою « АДРЕСА_5 , де вхід здійснюється через ворота - ролети, з лівої сторони від входу був виявлений ящик з трьома електропакетниками, з правої сторони зарядний пристрій для акумулятора, два дроти червоного та чорного кольору, посередині автомобіль марки «Porshe Cayenne» чорного кольору з номерним знаком НОМЕР_3 ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , крім цього в гаражі знаходилися два чоловіки, який назвався ОСОБА_5 , інший представився ОСОБА_18 . В ході огляду зовні автомобіля були виявлені сліди пальців рук.

- Висновок експерта за №221 від 19.05.2017 року ( з фото таблицею), відповідно якому на автомобілі марки «Porshe Cayenne» чорного кольору ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_4 не змінювався, є первинним заводським номером (VIN).

- Висновок судової експертизи телекомунікаційних систем за №17-2303/33 від 9.06.2017 року, відповідно якому наданий на дослідження пристрій є GPS-трекером «ТК-102», який призначений для визначення географічних координат по GPS супутнику та передачі цих координат на мобільний термінал зв`язку з певним номером.

Сторона обвинувачення в судових дебатах за результатами розгляду вважала, що вина ОСОБА_5 в судовому засіданні доведена за ст.27 ч.5, 289 ч.1 КК України та підтверджується у сукупності наданими суду та дослідженими в ході судового розгляду доказами, не зважаючи на те, що обвинувачений не визнає вину, однак особа надала орендований ним гараж для протиправного зберігання автомобілю «Порш», яким незаконно заволоділи, свідки були присутні під час затримання, ОСОБА_5 та інша особа знаходилися біля транспортного засобу, ОСОБА_5 користувався мобільним телефоном в зоні дії, де розташоване гаражне приміщення, яке було пустим, без будь-якого обладнання, фактично своїми діями сприяв особі, відносно якої виділені матеріали у зв`язку з оголошенням його розшуку, зазначаючи, що суд має право перекваліфікувати дії обвинуваченого, не погіршуючи його становища, за викладених підстав на думку прокурора, ОСОБА_5 винний у вчинені злочину, передбаченого ст.ст.27 ч.5, 289 ч.1 КК України, разом з цим обвинувачений підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності у разі перекваліфікації дій судом.

Обвинувачений та його захисник просили суд визнати ОСОБА_5 не винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та виправдати. В спростування аргументів обвинувачення, захист обґрунтовував свої доводи тим, що обвинувачення збудоване на не належних доказах, вважаючи за необхідне виходити з того, що відповідно ст.337 КПК України порядок зміни обвинувачення передбачає погодження з керівником органу прокуратури, на думку захисту за необхідне захищатися від обвинувачення за ст.ст.27 ч.5, 289 ч.2 КК України, яке було пред`явлене ОСОБА_5 , звертаючи увагу, що обвинувальний акт містить один абзац відносно ОСОБА_5 виключно в пособництві, що він надав гараж згідно встановленого плану за попередньою змовою з невстановленими іншими особами. Щодо невстановлених осіб, то у ході досудового розслідування не встановлено інших осіб. Щодо особи, яка оголошена у розшук, Верховний суд у своєму рішенні за №1972/19 від 21.11.2024 року та у висновку від 6.05.2025 року визначив, що виділення матеріалів не є порушенням повноти судового розгляду, відповідальність пособника є вихідною від відповідальності виконавця, та не виключає розгляд відповідальності пособника в окремому провадженні за частковою або постійною недоступністю виконавця, висловивши позицію, що окремий розгляд обвинувачення, що стосується злочину у співучасті за відсутності декого з учасників не порушує права на справедливій розгляд. Щодо неповноти судового розгляду, на яку посилається прокурор, дана точка зору суперечить реалізації інших засад кримінально-процесуального судочинства щодо розумних строків розгляду кримінального провадження, про що захистом були надані неодноразові клопотання, зазначаючи, що чекати на повернення ОСОБА_9 не доцільно, не надано жодних документів щодо його міжнародного розшуку та екстрадиції особи, у зв`язку з чим за відсутності підтверджуючих доказів у вчиненні ОСОБА_5 пособництва не має підстав для притягнення особи до кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим на думку захисту повинен бути ухвалений виправдувальний вирок за відсутності складу злочину в діяннях підзахисного.

Оцінюючи отримані покази обвинуваченого, свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про відсутність в діяннях ОСОБА_5 складу інкримінованого йому злочину при викладених в обвинуваченні обставинах.

Так, суду були надані в якості доказів протоколи огляду місця події від 5.05.2017р., 11.05.2017 року, висновок дактилоскопічної експертизи за №697-Д від 1.08.2017 року, однак висновок зазначеної експертизи є безрезультатним, оскільки об`єкти слідів пальців рук, які були доставлені на дослідження в дев`яти полімерних пакетах не вказують на відбитки ОСОБА_5 , у зв`язку з чим напрошується висновок, що обвинувачений не торкався машини, практично всі проведені у кримінальному провадженні експертизи встановлювали обставини незаконного заволодіння транспортним засобом, тобто не мають відношення до ОСОБА_5 .

Саме поняття пособництва у злочині це форма співучасті, коли особа свідомо сприяє вчиненню злочину іншим співучасником, яке може виражатися у наданні порад, вказівок, засобів чи знарядь, усуненні перешкод, або у заздалегідь обіцяному приховуванні злочинця, слідів злочину, або предметів, здобутих злочинним шляхом. Пособник повинен усвідомлювати злочинний намір виконавця і свідомо сприяти його реалізації.

Знаходження ОСОБА_5 в гаражі разом з іншою особою не є прямим доказом пособництва, з показів допитаних у судовому засіданні свідків не добуто доказів попередньої змови, їх свідчення не доводять пособництва, що ОСОБА_5 усвідомлював, був обізнаний, що автомобіль був угнаний, що зберігання транспортного засобу було частиною загального плану, мала місце домовленість про спільне скоєння злочину.

Свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 є співпрацівникам поліції, якими, виходячи з роду їх професійної діяльності, були зафіксовані виключно певні процесуальні дії, ніхто з них конкретно не вказав на ОСОБА_5 , чим він займався, однозначної відповіді не надано, цитата «у когось з них в руках був номерний знак реєстрації Дніпропетровської області, рамка була знята, у кого було свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу не пам`ятають», дії осіб, що саме вони робили в гаражі, не описані, яку роль виконував кожний з них, не вказано, лише зазначено, що знаходилися в приміщенні гаражу, та цю єдину обставину не можливо розцінювати як спільний умисел.

Крім цього, положеннями ч.7 ст.97 КПК України регламентовано, що у будь-якому разі не можуть бути визнані допустимим доказом показання з чужих слів, якщо вони даються слідчим, прокурором, співробітником оперативного підрозділу або іншою особою стосовно пояснень осіб, наданих слідчому, прокурору або співробітнику оперативного підрозділу під час здійснення ними кримінального провадження.

Щодо показів свідка ОСОБА_14 , він був тільки присутнім при затриманні осіб та лише підтвердив факт перебування в гаражі двох молодих хлопців, які нервуючи казали один на одного.

В основному понятий це незаінтересована в результатах справи особа, яка запрошується з метою засвідчення факту, змісту та результатів проведення слідчої дії, та як правило не є очевидцем самої події. У даному випадку понятий чув якісь пояснення затриманих, не конкретизуючи змісту, має місце переказ чужих слів, проте відповідно ч.6 ст.97 КПК України показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами, відмінними від положень частини другої цієї статті.

Щодо показів свідка ОСОБА_15 суд взагалі відноситься критично, оскільки як було з`ясовано у судовому засіданні свідок «не є фахівцем, не є експертом, лише трохи розуміється на електриці», тому залишається не зрозумілим, в якості кого була залучена особа у даному кримінальному провадженні, на підставі яких знань свідок надавав відповіді щодо речей, які йому були надані на огляд у відділку поліції, та яке відношення мають його покази до ОСОБА_5 , якому нічого подібного не інкримінується.

Щодо посилання прокурора про необхідність допиту ОСОБА_9 , відносно якого матеріали виділені в окреме провадження у зв`язку з оголошенням його розшуку, суд погоджується у даній частині з позицією прокурора, однак ще у 2020 році було з`ясовано, що він покинув територію України, відбувши до Азербайджану, де проходив військову службу, що в сою чергу свідчить про неможливість отримання показів другого обвинуваченого безпосередньо у судовому засіданні, як це передбачено діючим законодавством, а саме ч.4 ст.95 КПК України за змістом якої суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу.

За викладених підстав з метою не порушення засад безпосередності в задоволенні клопотання прокурора щодо оголошення показів особи, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, було відмовлено, при цьому суд вважає наголосити, що у разі потреби відповідно ст.225 ч.5 КПК України з метою перевірки правдивості показань особи та з`ясування розбіжностей з показаннями, наданими в порядку, передбаченому цією статтею, вони можуть бути оголошені саме при її допиті та під час судового розгляду.

Щодо інших свідків, на допиті яких наполягала сторона обвинувачення, так як на думку прокурора їх свідчення можуть мати значення для кримінального провадження, суд вважає за необхідне зауважити, що були вжиті заходи, вичерпані всі можливості щодо виклику свідків, скеровувалися повістки, встановлювалося місце знаходження осіб шляхом надання судового доручення, проте як було з`ясовано, деякі з них залишили місце мешкання, свідок ОСОБА_19 є людиною похилого віку після інсульту, що в свою чергу за суб`єктивних та об`єктивних причин унеможливило допит осіб, вказаних в реєстрі матеріалів досудового розслідування, явка свідків у судове засідання після восьми років, які пройшли з моменту події, малоймовірна.

ОСОБА_5 не спростував факту знайомства з ОСОБА_10 , не заперечував тієї обставини, що орендував гаражне приміщення для здійснення своєї робочої діяльності для виконання малярних робіт, та надалі дозволив поставити автомобіль в гараж, знаходився там під час затримання, але це не доводить, що ОСОБА_5 знав про якийсь план, що автомобіль був викрадений.

Щодо трафіку телефонних дзвінків за номером мобільного телефону, яким на той час користувався ОСОБА_5 , дійсно органом досудового розслідування був отриманий дозвіл на тимчасовий доступ до інформації, серед іншого до оператора « ІНФОРМАЦІЯ_3 », однак аналіз інформації органом досудового розслідування не проведений, надалі, незважаючи на те, що було достатньо часу для реалізації своїх процесуальних прав, прокурором лише 4.11.2024 року було заявлене клопотання про опрацювання отриманої інформації у операторів телекомунікацій про зв`язок з абонентськими номерами з урахуванням можливого руху особи та складення статистичної таблиці, яке як мінімум є не доречним, оскільки як вбачається мова йдеться про здійснення аналітичної діяльності вже зібраних доказів, що відноситься до стадії досудового розслідування, і не є компетенцію суду, навіть в розрізі положень ст.333 КПК України, якою передбачене застосування заходів забезпечення кримінального провадження та проведення слідчих (розшукових) дій під час судового провадження, але кримінальний аналіз не відноситься до приписів вищеозначеної статті.

Крім цього, як з`ясовано, ОСОБА_5 проживав на АДРЕСА_6 , його домоволодіння знаходилося на невеликій відстані від розташування гаражу по АДРЕСА_3 , тобто він постійно перебував в квадраті прилеглих територій, знову таки всі тимчасові доступи до інформації були спрямовані на виявлення осіб щодо незаконного заволодіння транспортним засобом.

Вилучений під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_5 «джпс-трекер», як встановлено, не був прихований, та виходячи з пояснень самого обвинуваченого, засіб використовувався для контролю місця знаходження його дитини, що є цілком виправданим, та не викликає у суду сумнівів щодо мети його використання. Щодо експертизи телекомунікаційних систем за №17-2303/33 від 9.06.2017 року, у висновку вказане призначення засобу, але нічого не зазначено про його незаконне застосування.

Посилання прокурора в якості доведеності вини ОСОБА_5 , що гараж був пустим без будь-якого обладнання є не прямим доказом, свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні показав, що ОСОБА_5 орендував гараж для подальшого його використання для малярних робіт, тому приміщення не було насичене інструментами.

Інших доказів винуватості ОСОБА_5 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, які б доводили та переконливо свідчили про винуватість обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення за ст.ст.27 ч.5, 289 ч.2 КК України, суду не надано, незважаючи на те, що досудове розслідування тривало майже п`ять місяців. Також поза увагою суду не залишилося висловлювання прокурора про можливість перекваліфікації дій обвинуваченого на ст.ст.27 ч.5, 289 ч.1 КК України, що це я правом суду, однак і прокурор не позбавлений цього права, регламентованого вимогами ст.338 КПК України, відповідно яких з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

При цьому слід зазначити, що протягом всього часу судового розгляду кримінального провадження сторонам були створені необхідні умови для реалізації їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Сторони мали рівні права на збирання та надання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України.

Крім того, у органу досудового розслідування було достатньо можливості у повній мірі провести досудове розслідування, зібрати відповідно до вимог КПК України докази для посилання щодо винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Покази обвинуваченого ОСОБА_5 , надані суду в ході судового розгляду, стороною обвинувачення не спростовані жодним вагомим доказом, лише припущення, які побудовані з того, що особа знаходилася в гаражі, в якому стояв автомобіль. Отримані у судовому засіданні покази свідків тлумачяться на користь обвинуваченого.

Таким чином, оцінивши надані стороною обвинувачення докази в їх сукупності, вважає їх такими, що не підтверджують винність ОСОБА_5 у скоєнні злочину , передбаченого ст.ст.27 ч.5, 289 ч.2 КК України, тому суд не може покласти їх в основу обвинувального вироку, а відтак виходячи з позиції ЄСПЛ, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». І такі факти мають бути досить переконливими, щоб суд на підставі їх розумної оцінки міг визнати причетність особи до вчинення злочину, не приймає їх як докази сторони обвинувачення.

Відповідно до ч.1, 2 та 6 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне одстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст.25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. Крім того, саме на них ч.2 ст.9 КПК України покладає обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

За змістом ч.2 ст.84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Частиною 1 ст.92 КПК України регламентовано, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, в тому числі, винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, форма вини, мотив і мета вчинення злочину, покладається на слідчого, прокурора і лише в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до положень ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності (прямо чи непрямо підтверджує існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, як це встановлено у ст.85 КПК України), допустимості (отримання у порядку, встановленому цим Кодексом, а саме у ст.86 КПК України), достовірності (чи відповідає фактичним обставинам справи), а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до рішення Конституційного суду України №12 рп/2011 від 20.10.2011 року, визнаватися допустимими й використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав й свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Пункт 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень суди відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого. (Рішення ЄСПЛ у справах «Капо проти Бельгії» «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії»).

Відповідно до ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь особи.

Відповідно до ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Суд, оцінюючи всі докази за даним кримінальним провадженням які надані суду стороною обвинувачення та дослідженні в ході судового розгляду в їх сукупності, враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Згідно до ч.3 ст.373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови, доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Тож будь-які припущення, думки, догади, якими б вони привабливими не були і кому б вони не належали, при вирішенні питання про вину особи доказами не можуть бути і значення не мають. Вони можуть бути використані лише для висунення версій, але не для обґрунтування вини. Такі припущення лише підтверджують сумнів, а він має бути витлумачений тільки на користь обвинуваченої особи.

За викладених підстав суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме - верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, оцінивши кожен доказ з точку зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності і взаємозв`язку, враховуючи, що стороною обвинувачення не подано інших доказів для ухвалення обвинувального вироку, у відповідності із ст.62 Конституції України всі сумніви і протиріччя, що виникли в результаті дослідження в судовому засіданні обвинувальних доказів суд трактує на користь обвинуваченого та приходить до переконання про недоведеність стороною обвинувачення у судовому засіданні винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ст.ст.27 ч.5, 289 ч.2 КК України, у зв`язку з чим ОСОБА_5 необхідно виправдати у відповідності до п.3 ч.1 ст.373 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Дослідженням матеріалів кримінального провадження з`ясовано, що до кримінального провадження під час досудового розслідування долучалися речові докази, а саме автомобіль марки «Porshe Cayenne» державний номер НОМЕР_1 , ключі та технічний паспорт від транспортного засобу, які були передані на відповідальне зберігання ОСОБА_20 під розписку.

Питання щодо долі речових доказів, вилучених під час обшуку за місцем мешкання особи, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження у зв`язку з оголошенням розшуку, підлягає остаточному вирішенню у кримінальному провадженні, у якому буде ухвалений вирок у разі встановлення ступеню вини особи в інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях.

Крім того встановлено, що у ході досудового слідства здійснювалось залучення експертів для проведення трасологічної, дактилоскопічної експертиз та трьох експертиз телекомунікаційних систем, процесуальні витрати якої складають 27421,32 грв.

Відповідно до вимог ст.124 ч.2 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Однак, за положеннями ст.124 КПК України стягнення з обвинуваченого витрат на залучення експертів допускається при ухваленні обвинувального вироку, приймаючи до уваги, що у даному випадку судове рішення викладене у формі виправдувального вироку, а також ту обставину, що окрім ОСОБА_5 за змістом відповідне обвинувачення пред`явлене ще одній особі, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, суд вважає за доцільне в подальшому питання щодо стягнення судових витрат у загальній сумі 27421,32 грв. вирішити у кримінальному провадження щодо іншої особи, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, у разі встановлення ступеню вини в інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях.

Разом з цим суд приймає до уваги ту обставину, що під час досудового розслідування відносно ОСОБА_5 ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 13.05.2017 року був застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строк дії ухвали припинив свою дію та в подальшому за відсутності клопотань запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався, тому скасуванню не підлягає. ОСОБА_5 знаходився під вартою у період часу з 11.05.2017р. по 13.05.2017р.

Керуючись ст.ст.100, 124, 368, 369-371, 373-374, 394-395 КПК України, -

Ухвалив:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.27 ч.5, 289 ч.2 КК України на підставі ст.373 ч.1 п.3 КПК України визнати не винним та за відсутністю в його діяннях складу злочину - виправдати.

Речові докази автомобіль марки «Porshe Cayenne» державний номер НОМЕР_1 , ключі та технічний паспорт, які передані на відповідальне зберігання ОСОБА_20 під розписку вважати повернутими за належністю.

Питання про стягнення процесуальних витрат у загальній сумі 27421,32 грв., пов`язаних з вартістю проведених судових експертиз під досудового розслідування, - вирішити у кримінальному провадженні щодо іншої особи, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження у зв`язку з оголошенням розшуку, за підстав, викладених в мотивувальній частині вироку.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через Пересипський районний суд міста Одеси протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Суддя: ОСОБА_21