ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/156/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала слідчого судді
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №11-сс/817/156/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 травня 2025 року про відмову у відкритті провадження за скаргою людини ОСОБА_6 на рішення керівника четвертого СВ ТУ ДБР у м. Львові №24899 вх.-25/Л/12-41-4119/25 від 20 травня 2025 року ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 травня 2025 року відмовлено у відкритті провадження за скаргою людини ОСОБА_6 на рішення керівника четвертого СВ ТУ ДБР у м. Львові №24899 вх.-25/Л/12-41-4119/25 від 20 травня 2025 року ОСОБА_7 .

Не погоджуючись із рішенням слідчого судді, скаржник подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати ухвалу та ухвалити нове рішення, яким зобов`язати уповноважену особу керівника четвертого СВ ДБР з дислокацією у м. Львові внести відомості до ЄРДР за поданою ним 24.01.2025 року заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Вказує, що слідчий суддя ОСОБА_1 відмовляючи у відкриття провадження за поданою ним 26.05.2025 року скаргою на рішення керівника четвертого СВ ТУ ДБР у м. Львові, постановлене за наслідками поданої ним 05.05.2025 скаргою, яка залишена ним без розгляду, не надала жодної оцінки наведеним у скарзі фактам, зокрема, щодо системного невиконання положень статті 214 КПК України, а також свідомого проігнорувала вимоги про забезпечення доступу до правосуддя в контексті статті 40 Конституції України. Заявник вважає, що така поведінка судді свідчить про упередженість та потребує незалежної оцінки в рамках кримінального провадження.

Мотивує скаргу тим, що слідчий суддя свідомо проігнорував частину 3 поданої ним скарги від 26.05.2025 року, в якій йшлося про вивчення ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 25.03.2025 (справа № 463/2228/25, провадження № 1-кс/463/2376/25) згідно розгляду поданої ним заяви про внесення виправлення до судового рішення від 14 квітня 2025 року до Львівського апеляційного суду, яке він не може долучити в зв`язку ненаданням йому копії .

Вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною, винесеною з порушенням положень ст. 214 КПК України, практики ЄСПЛ щодо доступу до правосуддя та забезпечення ефективного розслідування заявлених злочинів, а також Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Звертає увагу, що вказана слідчим суддею відмова суперечить практиці Верховного Суду та вимогам ч. 1 ст. 303, ч. 1 ст. 304 КПК України, оскільки слідчий суддя мав правовий та конституційний обов`язок надати належну оцінку діям та бездіяльності посадових осіб, уповноважених здійснювати досудове розслідування.

Також скаржник подає клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження, обґрунтовуючи це тим, що він не мав об`єктивної можливості своєчасно подати скаргу через відсутність належного доступу до правової допомоги та документів.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних міркувань.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

За таких обставин, строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин, оскільки ОСОБА_8 мав можливість ознайомитись із оскаржуваною ухвалою 10.06.2025 року, що підтверджується доказами наявними у матеріалах справи, тоді як апеляційна скарга була подана до суду 11.06.2025 року.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченим нормами КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантується право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права та свободи людини і громадянина захищаються судом, при цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з положеннями ст. 24 КПК України, які узгоджуються з приписами ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Разом з цим, специфіка кримінальної процесуальної діяльності визначає особливу процедуру оскарження дій (бездіяльності) і рішень осіб, які її здійснюють, водночас право на оскарження у кримінальному процесі забезпечується встановленням у нормах КПК порядку і строків принесення (у деяких випадках і розгляду) скарг на дії (бездіяльність) і рішення суду, слідчого судді, прокурора, слідчого.

Тому главою 26 КПК України і передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадій досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.

При цьому, стаття 303 КПК України наводить вичерпний перелік випадків оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора на досудовому розслідуванні.

Зокрема, в ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування; рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження; рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником; рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження; рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою; рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом; рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником; рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником; рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником; повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником; відмова слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, - стороною захисту, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, її представником.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, 26.05.2025 ОСОБА_9 подав до Тернопільського міськрайонного суду в Тернопільській області скаргу на відповідь начальника ТУ ДБР у м. Львові №24899 вх.-25/Л/12-41-4119/25 від 20.05.2025 , з якої вбачається, що ОСОБА_10 подав скаргу від 05.05.2025 року щодо невнесення відомостей до ЄРДР за його попередніми заявами про вчинення кримінальних правопорушень.

Листом ТУ ДБР у м. Львові №24899 вх.-25/Л/12-41-4119/25 від 20.05.2025 надано відповідь ОСОБА_11 на скаргу від 05.05.2025 року, яка зареєстрована у ТУ ДБР у м.Львові за № 24899вх-25/л від 08.05.2025, щодо невнесення відомостей до ЄРДР за його попередніми заявами про вчинення кримінальних правопорушень, з якої слідує, що у випадку незгоди із прийнятими рішеннями слідчого ТУ ДБР у м.Львові у кримінальному провадженні, ОСОБА_9 вправі звернутись з відповідною скаргою до суду та оскаржити рішення та дії слідчого у спосіб, передбачений ст. 303 КПК України.

Відмовляючи у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_12 відповідно до ч. 4 ст. 304 КПК України, слідчий суддя вказав, що скарга ОСОБА_13 не є скаргою в розумінні ст. 303 КПК України, а заявлені ним вимоги не підлягають оскарженню слідчому судді під час досудового розслідування.Колегія суддів погоджується із таким висновком.

Перевіряючи доводи апелянта про те, що слідчий суддя свідомо проігнорував частину 3 скарги від 26.05.2025 року, колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на таке.

Як вбачається з відповіді начальника ТУ ДБР у м.Львові, скарга ОСОБА_13 стосувалась невнесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення за раніше поданими ним заявами на бездіяльність ТУ ДБР у м.Львові, яка ним вже оскаржувалась у судовому порядку. Зокрема, висловлення вимоги надати оцінку ухвалі слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 25.03.2025 року. Однак, як вбачається із системного аналізу положень ч. 1 та ч. 2 ст. 303 КПК України, такі питання як і загалом питання оцінки законності судових рішень інших суддів в межах скарги на бездіяльність органу досудового розслідування не підпадають під перелік рішень, дій чи бездіяльності, які можуть бути оскаржені на стадії досудового розслідування.

Більше того, відповідно до ч. 4 ст. 304 КПК України, слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо скарга подана на дії, рішення чи бездіяльність слідчого чи прокурора, які не підлягають оскарженню в порядку, передбаченому розділом 26 КПК.

Доводи про системне порушення ст. 214 КПК України також є необґрунтованими, оскільки, згідно з наданою у справі постановою керівника четвертого СВ ТУ ДБР у м. Львові від 20.05.2025 року, скаржникові надано відповідь, яка свідчить про розгляд поданої ним заяви, що свідчить про наявність процесуальної дії, яка була здійснена у відповідь на звернення заявника.

Щодо посилань на порушення ст. 40 Конституції України, а також положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід зазначити, що гарантії доступу до правосуддя не порушуються у випадку, коли особа обирає неналежний процесуальний спосіб захисту, або пред`являє вимоги, що не можуть бути розглянуті судом у визначеній стадії провадження. Механізм захисту прав має відповідати процедурним вимогам, встановленим законом, що підтверджується, зокрема, і усталеною практикою ЄСПЛ.

Також безпідставним є посилання апелянта на упередженість слідчого судді, оскільки в рішенні суду надана обґрунтована правова оцінка підстав відмови у відкритті провадження за скаргою, з належним посиланням на процесуальні норми. Відсутність задоволення скарги сама по собі не може свідчити про порушення неупередженості, що також підтверджується практикою Верховного Суду.

Як вбачається з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржена, в тому числі, бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

У поданій скарзі від 05.05.2025р. ОСОБА_9 піднімав питання щодо внесення відповідальними особами ДБР відомостей до ЄРДР за попередньо поданими ним заявами про вчинення кримінального правопорушення від 24.01.2025 , бездіяльність яких він вже оскаржував слідчим суддям в порядку ч.1 ст.303 КПК України та з рішеннями яких та ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 26.03.2025 року він в повній мірі не погодився, вважаючи що вони перешкоджають йому у доступі до правосуддя.

Однак, в даному випадку ОСОБА_9 скористався правом на оскарження бездіяльності слідчого ДБР щодо невнесення відомостей до ЄРДР за його заявою від 24.01.2025 та судова процедура за наслідками її розгляду ще не завершена.

Окрім того, колегія суддів виходить з того що відповідно до вимог статей 32 та 33 КПК України щодо територіальної та інстанційної підсудності скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора в порядку ст.303 КПК України розглядаються слідчим суддею місцевого суду, в межах юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування. ТУ ДБР у м.Львові знаходиться по вул.Кривоноса,6 у м.Львові тому дії, бездіяльність чи рішення його службових осіб взагалі не підлягають оскарженню в Тернопільському міськрайонному суді.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_12 постановлена з дотриманням вимог статей 303, 304 КПК України.

Тому апеляційну скаргу ОСОБА_12 необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ним ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись вимогами статтями 303, 304, 376, 404, 405, 407, 409, 413, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Поновити строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 травня 2025 року про відмову у відкритті провадження за скаргою громадянина ОСОБА_6 на рішення керівника четвертого СВ ТУ ДБР у м. Львові №24899 вх.-25/Л/12-41-4119/25 від 20 травня 2025 року ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді