ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 553/516/22 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/1263/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 187 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001815 від 02.12.2021 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 187 КК України,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2025 року клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу залишено без задоволення, клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 задоволено та продовжено обвинуваченим строк цього запобіжного заходу до 15 червня 2025 року. Не погодившись з вказаною ухвалою, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подали апеляційні скарги. Обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити запобіжний захід з тримання під вартою на інший, та звертає увагу на тривалий термін розгляду справи у суді. Обвинувачений зазначає, що він не мав фізичної можливості вчинити те, у чому він обвинувачується. Вважає, що прокурором штучно створюються обвинувачення у вчиненні злочину організованою групою. У суду першої інстанції відсутні відомості про те, що ризики, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, які встановлені під час застосування запобіжного заходу, продовжують існувати. Суд жодним чином не обгрунтовує ризики, на які посилається. Зазначає, що потерпілий ОСОБА_12 помер, а розгляд справи через його неявку, відкладається. Застосований запобіжний захід є занадто суворим, розмір застави не змінюється, не зважаючи на клопотання. Перебуває під вартою з 26.01.2022 року. Зі спливом часу ризик, передбачений пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, суттєво зменшився. Прокурором не доведено, що більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання встановленим ризикам. Обвинувачений вважає, що запобіжний захід з тримання під вартою можливо змінити на особисте зобов`язання. Обвинувачений зазначає, що він має місце проживання, дружину, доньку, онуку, які потребують його допомоги. Обвинувачений ОСОБА_7 просить максимально зменшити розмір визначеної застави. Зазначає, що від початку його затримання, застава не зменшувалася, не зважаючи на постійні клопотання. Посилається на те, що визначений розмір застави для нього є непомірним, у зв`язку із цим, застава протягом всього часу не була внесена. Має постійне місце проживання, місце реєстрації, соціальні зв`язки у Харківській області. В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений посилається на тривале перебування під вартою, у зв`язку із чим має бути розглянута можливість застосування інших альтернативних запобіжних заходів. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинувачених та їх захисників, які просили задовольнити апеляційні вимоги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарги обвинувачених, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинувачених задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Перевіряючи обгрунтованість продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд першої інстанції дійшов висновку, що ризики вчинення обвинуваченими дій, передбачених пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України продовжують існувати, у зв`язку із чим, застосування до останніх більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнє для запобігання вказаним ризикам, з чим погоджується колегія суддів.

При цьому, судом першої інстанції залишено раніше визначений обвинуваченим альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 908400 гривень, який буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків.

Вирішуючи питання щодо наявності ризиків, які були встановлені судом першої інстанції, колегія суддів враховує, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_7 не має офіційного джерела доходу, в силу статті 89 КК України раніше не судимий, має зареєстроване місця проживання в Україні у м. Балаклія Харківської області, на момент затримання фактично проживав у м. Харкові. Обвинувачений ОСОБА_8 є громадянином Азербайджану, не працює та не має постійного джерела доходу, не має зареєстрованого місця проживання в Україні, в силу статті 89 КК України раніше не судимий, до затримання фактично мешкав у м. Харкові. Зі змісту клопотань прокурора про продовження строку тримання обвинувачених під вартою вбачається, що 26.04.2019 до Московського районного суду м. Харкова направлено обвинувальний акт за частиною 2 статті 190 КК України щодо обвинуваченого ОСОБА_8 . Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 раніше притягався до кримінальної відповідальності. З наданих суду апеляційної інстанції матеріалів встановлено, що судовий розгляд триває. У судовому засіданні 17.04.2025, відповідно до журналу судового засідання, судом першої інстанції було прийнято рішення про допит обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу його обвинувачення за частиною 3 статті 187 КК України у провадженні, що надійшло із Чугуївського міського суду Харківської області, вирішувалося клопотання прокурора щодо надання доручення для встановлення місцезнаходження свідків. У зв`язку із подальшою неможливістю участі перекладача у судовому засіданні, суд оголосив перерву до 28.05.2025. Враховуючи, що судовий розгляд триває, вищенаведені дані, що характеризують обвинувачених, висновки суду першої інстанції щодо існування ризиків, передбачених пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України є мотивованими та апеляційні доводи обвинувачених цього не спростовують. Зі спливом часу, який обвинувачені перебувають під вартою, вказані ризики не зменшилися та продовжують існувати. Наявність соціальних зв`язків у обвинувачених не мінімізує реальної можливості вчинення ними дій, спрямованих на переховування від суду чи вчинення інших кримінальних правопорушень.

Менш суворі запобіжні заходи не будуть достатніми заходами у даному кримінальному провадженні і зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо обвинувачених, на думку колегії суддів, не зможе забезпечити їх належну процесуальну поведінку та виключити ризики, пов`язані із звільненням з-під варти.

Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_7 про неправильну кваліфікацію його дій, та те, що банківські картки нібито підкинули йому співробітники поліції, щодо показань свідка, яка надала пояснення на користь обвинувачених, що потерпілого ніхто не бив, та посилання обвинуваченого ОСОБА_8 на його непричетність до інкримінованого злочину, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Переглядаючи в порядку статті 422-1 КПК України ухвалу суду першої інстанції про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, апеляційний суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, перевіряти наявність складу кримінального правопорушення.

Суд апеляційної інстанції при перевірці ухвали суду про продовження строку тримання під вартою обвинувачених не досліджує докази, які має досліджувати суд першої інстанції під час здійснення судового провадження, не надає наперед оцінки зібраним доказам, показанням учасників провадження, у зв`язку із чим вищенаведені доводи обвинувачених є передчасними та мають бути перевірені саме судом першої інстанції в сукупності з іншими доказами під час судового провадження. Суд апеляційної інстанції в межах процедури перегляду ухвали суду про продовження строку тримання під вартою в порядку статті 422-1 КПК України, не досліджує докази, що є предметом дослідження суду першої інстанції, та не надає їм оцінку. Крім того, обгрунтованість підозри, яка була підставою для застосування до обвинувачених запобіжного заходу, була перевірена слідчим суддею під час досудового розслідування при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу та в подальшому під час його неодноразового продовження. Щодо апеляційних вимог про зменшення розміру застави, то судом апеляційної інстанції не встановлено підстав для їх задоволення, враховуючи, що розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. Відповідно до пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину. Відповідно до пункту 3 частини 5 статті 182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи обставини пред`явленого обвинувачення, тяжкість інкримінованого злочину, висновки суду першої інстанції щодо визначеного розміру застави, є мотивованими та узгоджуються з положеннями КПК України. З огляду на наведене, порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та вмотивоване рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені в апеляційних скаргах обвинувачених доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для зменшення розміру заставу або застосування більш м`яких запобіжних заходів. Разом з тим, слушними є посилання обвинувачених на їх тривалий строк перебування під вартою з 26.01.2022.

Прокурор суду апеляційної інстанції пояснив, у зв`язку із чим пов`язаний тривалий судовий розгляд, враховуючи що обвинувальний акт спочатку перебував у провадженні Ленінського районного суду м. Полтави, у подальшому справу, на підставі постанови Верховного Суду передано за підсудністю до Комінтернівського районного суду м. Харкова. Крім того, до даного кримінального провадження були приєднані кримінальні провадженні за обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , що перебували в провадженні інших судів, у зв`язку із цим додалися учасники, що потребує додаткового часу.

Зважаючи на строк перебування обвинувачених під вартою, колегія суддів вважає необхідним звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків судового розгляду, передбачених статтею 28 КПК України, з урахуванням тривалого перебування обвинувачених під вартою.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2025 року в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , ОСОБА_8 залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків судового розгляду, передбачених статтею 28 КПК України, з урахуванням тривалого перебування обвинувачених під вартою.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: