Справа № 541/1515/25
Провадження № 1-кс/541/801/2025
У Х В А Л А

іменем України

08 вересня 2025 рокум. Миргород

Слідчий суддя Миргородського міськрайонного суду ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваної ОСОБА_4 ,

захисника підозрюваної ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню за № 0000411 від 16 квітня 2025 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт Машівка Машівського району Полтавської області, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, пенсіонерки, яка зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

підозрюваної у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 125 КК України,

встановив:

05 вересня 2025 року до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області надійшло клопотання слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_4 .

З клопотання та наданих матеріалів кримінального провадження вбачається наступне.

16 квітня 2025 року о 09 год 00 хв. ОСОБА_4 прийшла до житлового будинку ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , де остання проживала разом з чоловіком ОСОБА_8 , для допомоги по господарству за проханням ОСОБА_7 . Знаходячись в коридорі, ОСОБА_4 , керуючись раптово виниклим умислом на протиправне заподіяння смерті іншій людині, а саме - на вбивство ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, накинула пасок на шию останньої, яким, поваливши при цьому на підлогу ОСОБА_7 , здійснила тривале стиснення її шиї, аж поки ОСОБА_7 перестала ворушитися та подавати ознаки життя, спричинивши асфіксію, що згідно лікарського свідоцтва про смерть № 78 від 16 квітня 2025 року стало причиною смерті ОСОБА_7 . Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, що виразилися у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Крім того, 16 квітня 2025 року о 09 год 00 хв. ОСОБА_4 , знаходячись у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , керуючись раптово виниклим умислом на нанесення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , передбачаючи суспільно небезпечні наслідки свого діяння та бажаючи їх настання, підійшовши до ОСОБА_8 , почала наносити йому чисельні удари своїми руками по обличчю та, схопивши за волосся, почала бити його головою об підлогу, після чого, продовжуючи свій протиправний намір, ОСОБА_4 схопила металеву палицю (ціпок) та завдала ним близько 8 ударів по правій руці ОСОБА_8 , який через вади зору не міг захищатись. У результаті протиправних дій ОСОБА_4 відповідно до довідки № 1497 від 16 квітня 2025 року, виданої лікарем-травматологом КНП «Миргородська лікарня інтенсивного лікування» ММР, потерпілому ОСОБА_8 спричинено легкі тілесні ушкодження у вигляді забійних осаднень носу та правої кисті. Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, які виразилися у умисному нанесені легких тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

16 квітня 2025 року відомості за даними фактами внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000411 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст.125 КК України.

17 квітня 2025 року ОСОБА_4 затримано в порядку та на підставі ст. 208 КПК України та повідомлено про підозру у вчинені вказаних кримінальних правопорушень.

Вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних парвопорушень підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: рапортами щодо реєстрації повідомлення про скоєне кримінальне правопорушення від 16 квітня 2024 року; довідкою КНП «Миргородська ЛІЛ» ММР від 16 квітня 2024 року; лікарським свідоцтвом про смерть від 16 квітня 2024 року; протоколом обшуку від 16 квітня 2024 року; протоколом огляду трупа від 16 квітня 2024 року; протоколами допиту свідків; протоколом затримання особи ( ОСОБА_4 ), підозрюваної у вчиненні злочину, від 28 лютого 2024 року; іншими доказами у своїй сукупності.

18 квітня 2025 року відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, який продовжено до 12 вересня 2025 року.

Постановою від 11 червня 2025 року продовжено строк досудового розслідування даного кримінального провадження до трьох місяців, тобто до 17 липня 2025 року.

15 липня 2025 ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000411 продовжено до шести місяців до 17 жовтня 2025 року.

Слідчий вважає, що ризики, які існували під час обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, не перестали існувати, тому є необхідність у продовженні запобіжного заходу.

Інші, більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти спробам підозрюваної переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду. Застосування запобіжного заходу, передбаченого ст. 183 КПК України, у вигляді тримання під вартою у даному випадку є найдоцільнішим.

Під час судового розгляду прокурор підтримав клопотання з викладених в ньому підстав.

Підозрювана не заперечувала проти задоволення клопотання слідчого.

Захисник підозрюваної просив обрати відносно ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, оскільки наразі вина обвинуваченої не доведена. Просив врахувати, що ризики, зазначені в клопотанні, побудовані на припущеннях.

Вислухавши думку прокурора, пояснення підозрюваної, захисника, перевіривши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання з наступних підстав.

Витяг з ЄРДР № 0000411 свідчить про те, що 16 квітня 2025 року відносно ОСОБА_4 було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 115 КК України. 17 квітня 2025 року було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України.

17 квітня 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 125 КК України.

18 квітня 2025 року відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів до 15 червня 2025 року, який було продовжено до 12 вересня 2025 року.

Вказані ухвали було постановлено з урахуванням тяжкості інкримінованих ОСОБА_4 правопорушень та даних про її особу.

У відповідності з постановою керівника Миргородської окружної прокурати Полтавської області ОСОБА_9 від 11 червня 2025 року строк досудового розслідування даного кримінального провадження продовжено до трьох місяців, тобто до 17 липня 2025 року.

Ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду від 15 липня 2025 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000411 продовжено до шести місяців до 17 жовтня 2025 року.

При вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу слідчий суддя враховує, що у практиці ЄСПЛ визначено, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення особою тяжкого злочину на початковому етапі розслідування виправдовує тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Під час розгляду клопотання не встановлено обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному підозрюваній запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відпала.

Слідчий суддя вважає, що обраний відносно підозрюваної запобіжний захід з урахуванням його тривалості на даний час не виходить за межі розумного строку, відповідає не лише особі підозрюваної, а і характеру та тяжкості діяння, яке їй інкримінується, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, ухиленню ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні.

Розуміючи тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній, з урахуванням конкретних обставин вчинених кримінальних правопорушень та їх наслідків, остання може переховуватись від суду, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, поєднаного із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, може безперешкодно покинути територію Миргородського району, переїхавши на територію, що знаходиться поза юрисдикцією СВ Миргородського РВП, або в іншому напрямку, з метою переховування від органів досудового розслідування, оскільки ОСОБА_4 не працює, майном у значних розмірах на території Миргородського району не володіє, а отже, відсутні міцні фактори, які могли б попередити спробі переховування підозрюваної, якій інкриміновано вчинення особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, за який передбачене призначення покарання до 15 років позбавлення волі. Таким чином, підозрювана, знаходячись на волі, через усвідомлення втрати свободи на тривалий строк, може ухилитися від слідства та суду, змінювати місце проживання, залишити територію області, не повідомивши про це слідчого, прокурора та/або суд, що унеможливить своєчасне виконання процесуальних рішень, судового розгляду, притягнення до відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення.

Ризик впливу на потерпілого, свідків, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що ОСОБА_4 , знаходячись на волі, достовірно знаючи, що через них буде доведена її вина у вчиненні інкримінованих правопорушень, матиме можливість шляхом умовлянь або погроз вплинути на показання свідків та потерпілого, які надали показання щодо її причетності до скоєння кримінальних правопорушень, проживають на території Миргородського району та є її знайомими. Вказане призведе до подальшої зміни показань або відмови свідчити у кримінальному провадженні, що унеможливить безпосереднє та об`єктивне дослідження доказів та їх належну оцінку.

Таким чином, наявна обґрунтована підозра відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 125 КК України, наявність ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, а також мета забезпечення належної поведінки підозрюваної свідчать про неможливість запобігання існуючим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Вищезазначене підтверджується доказами, доданими до клопотання.

Оцінивши зазначені обставини в їх сукупності, слідчий суддя приходить до висновку, що з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної її в подальшому належить утримувати під вартою, підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, встановлені відповідною ухвалою слідчого судді з цього приводу, не відпали, тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу із зазначенням визначеного строку.

Таке рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по даному кримінальному провадженню існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя не визначає розміру застави, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 184, 194, 372 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

Клопотання слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваній ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити застосований ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 квітня 2025 року відносно підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 17 жовтня 2025 року.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, однак відповідно до положень ст. 205 КПК України ця ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддяОСОБА_1