Справа № 530/2164/24
Номер провадження 1-кп/530/48/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" серпня 2025 р. м.Зіньків

Зіньківський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6

розглянувши в судовому засіданні в залі суду, в місті Зіньків Полтавської області кримінальне провадження №0000330 від 22.08.2024 по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зіньків Полтавської області , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, маючого на утриманні неповнолітню дитину, не працюючого, раніше не судимого,

у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ст. 336 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Згідно зі ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до п. 2, 3 Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03.03.2022, загальну мобілізацію оголосити та провести, у тому числі і на території Полтавської області.

Згідно з вимогами ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки).

ОСОБА_5 строкову військову службу у Збройних Силах України не проходив, перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до вимог Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» ОСОБА_5 є військовозобов`язаним та підлягає призову за мобілізацією.

10.07.2024 довідкою військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 визнано придатним до служби в ДШВ під час загальної мобілізації в Збройних Силах України.

10.07.2024 о 17 год. 30 хв. ОСОБА_5 належним чином оголошено зміст та вручена повістка для його відправки 11.07.2024 о 17 год. 30 хв. до місця проходження служби, а також попереджено про кримінальну відповідальність у разі відмови від проходження служби.

Проте ОСОБА_5 всупереч вимогам ст.65 Конституції України, Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022, з метою ухилення від призову за мобілізацією, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, будучи відповідно до довідки військово-лікарської комісії №1087 від 10.07.2024 на підставі графи ІІ Розкладу хвороб, придатним за станом здоров`я до проходження військової служби та належним чином попередженим про необхідність прибуття на 17 год. 30 хв. 11.07.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , для відправки до Збройних Сил України відповідно до Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022, будучи при цьому повідомленим про кримінальну відповідальність за ухилення від призову за мобілізацією, не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, умисно, без поважних причин, не прибув на визначений час до ІНФОРМАЦІЯ_2 для відправки на військову службу до лав Збройних Сил України, тим самим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 336 КК України при вищезазначених обставинах визнав повністю, щиро каявся, просив суворо не карати підтвердив, що пройшов медкомісію, але для відправки не з`явився, так як з 13.07.2024 року знаходився на лікарняному, просив врахувати його сімейні обставини, а також те, що рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 22.11.2024 року шлюб між ним та ОСОБА_7 розірвано ,їх неповнолітня дитина ОСОБА_8 , 23.02.2017 року проживає разом з ним та перебуває на його утриманні ,що підтверджується нотаріально посвідченим договором між батьками щодо здійснення батьківських прав і виконання обов`язків та визначення місця проживання дитини. Просив не позбавляти його свободи, а при призначенні покарання застосувати ст.75 КК України.

Суд, за згодою всіх учасників судового провадження, обмежився допитом обвинуваченого, та оголошенням документів, які характеризують особу обвинуваченого, а також постанов про визнання речових доказів, докази по справі не досліджувалися, в зв`язку з тим, що суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження цих доказів, які ніким не оспорюються.

Суд, враховуючи пояснення надані обвинуваченим в судовому засіданні при допиті, вивчивши документи надані прокурором, приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями, які виразилися у ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ОСОБА_5 , вчинив злочин, передбачений ст.336 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання".

Так, суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином та наступні дані про особу обвинуваченого.

Згідно з вимогами ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а згідно із ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

За правилами ст. 75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Інститут умовного звільнення не є імперативним і прийняття відповідного рішення належить до дискреційних повноважень суду, який їх реалізує у кожному конкретному випадку, беручи до уваги встановлені у справі факти, які свідчать про суспільну небезпечність діяння та характеризують засуджену особу.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність оцінювання представниками судових органів визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду.

Дана позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові ККС ВС від 18 лютого 2025 року, справа №226/1856/23.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме те, що обвинувачений вчинив нетяжкий злочин, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку лікаря нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання та попереднього місця роботи характеризується позитивно, розлучений, на даний час офіційно не працюючий, з останнього офіційного місця працевлаштування отримав позитивну характеристику яку надав до суду , має на утриманні одну неповнолітню дитину ,згідно договору укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , які є батьками сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за їх добровільною згодою визначено місце проживання дитини за місцем поживання батька за адресою: АДРЕСА_1 , договір посвідчено приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_9 від 10.02.2025 року ( а.с.41-42). Крім цього суд бере до уваги акт № 51 від 21.01.2025 року про те, що за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_5 зареєстрований та проживає разом зі своїм сином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Син поживає без реєстрації починаючи з вересня 2024 року по теперішній час ( а.с.39).

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд, згідно із ст. 66 КК України, визнає: визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та враховуючи що зазначені у ст. 66 КК України пом`якшуючі обставини не є імперативними , суд бере факт визначення місця проживання та утримання неповнолітнього сина разом з обвинуваченим як пом`якшуючу обставину .

Обставин, що згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.

Водночас, Конституційний суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року, справа N 1-33/2004 зазначив, що: «Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України ( 254к/96-ВР ) в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України ( 254к/96-ВР ).

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України ( 254к/96-ВР )».

Отже, за загальним правилом призначення кримінальних покарань особі, що вчинила правопорушення вперше, має позитивні характеристики та відсутність обтяжуючих обставин, не призначається реальне позбавлення волі, а надається можливість спокутувати провину, шляхом встановлення іспитового строку. Більш того, законодавець не встановлює обмежень у застосуванні ст. 75 КК України при кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 336 КК України у порівнянні із корупційними кримінальними правопорушеннями згідно з ч. 4 ст. 75 КК України.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який вину визнав повністю, його поведінку до вчинення кримінального правопорушення та під час кримінального провадження, з урахуванням його позитивної характеристики, за останнім місцем роботи за період з 04.03.2022 року по 23.07.2024 року, наявність на утриманні неповнолітнього сина, враховуючи наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить висновку про можливість виправлення обвинуваченого без його ізоляції від суспільства та вважає необхідним призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, при цьому застосувавши до ОСОБА_5 ст. ст. 75, 76 КК України, шляхом звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з іспитовим строком 1 (один) рік, і покладанням на останнього наступних обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази по справі: оптичний диск марки Verbatim типу СD-R ,об`ємом 700 МВ з відеозаписом вручення повістки ОСОБА_5 ,який зберігається в матеріалах кримінального провадження - залишити в матеріалах справи

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід до набрання вироком чинності обвинуваченому ОСОБА_5 не обирати .

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 336 КК України.

Призначити ОСОБА_5 покарання за ст. 336 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один ) рік .

Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази по справі: оптичний диск марки Verbatim типу СD-R ,об`ємом 700 МВ з відеозаписом вручення повістки ОСОБА_5 ,який зберігається в матеріалах кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження №0000330.

Запобіжний захід до набрання вироком чинності обвинуваченому ОСОБА_5 не обирати .

Процесуальні витрати відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Зіньківський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Обвинуваченій та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

СуддяОСОБА_1