КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/3116/24 Головуючий І-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1519/2025 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 22 березня 2024 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл Одеської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,раніше не судимого згідно ст.89 КК України,

Визнано винуватим за ч. 4 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 5-ти (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з часу затримання - з 11.30 год. 26.02.2024.

До набрання вироку законної сили залишено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з утриманням в ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 28.02.2024 - скасовано.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно вироку, ОСОБА_7 25.02.2024 приблизно о 19 год. 55 хв., знаходячись за адресою: м. Київ, вул. Миколи Закревського, 31, в приміщенні закладу харчування «Сушібос», побачив на столі мобільний телефон марки «iPhone 13», ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , зеленого кольору, що перебував у металевому чохлі «Бампер» та мав сім-картку мобільного оператора «Водафон», із абонентським номером НОМЕР_3 , після чого у нього виник умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчиненого в умовах воєнного стану, який введено з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та неодноразово продовжувався, останній раз Указом Президента України від 05.02.2024 №10456 до 13.05.2024.

Реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчиненого в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що потерпілого не було поруч, а сторонні особи не розуміли і не здогадувались про злочинні наміри ОСОБА_7 , таємно викрав зі столу мобільний телефон марки «iPhone 13», ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , зеленого кольору, вартістю 31499 гривень, що належить потерпілому ОСОБА_9 , та металевий чохол «Бампер» із сім-карткою мобільного оператора «Водафон», із абонентським номером НОМЕР_3 , що не становить матеріальної цінності для потерпілого та належать йому.

Після чого, ОСОБА_7 , доводячи до кінця свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчиненого в умовах воєнного стану, утримуючи вищевказаний мобільний телефон при собі у кишені своєї куртки, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 , матеріальної шкоди на загальну суму 31499 гривень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Адвокат ОСОБА_8 , не погоджуючись із судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Деснянського районного суду м. Києва від 22 березня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.4 ст.185 КК України в частині призначеного покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість та застосувати до підзахисного ст.75 КК України і звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. Апелянт вважає за необхідне дослідити письмові докази, що характеризують ОСОБА_7 .

На обґрунтування своїх вимог зазначає, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм розміром є явно несправедливим через суворість. Наголошує на тому, що суд першої інстанції взагалі не прийняв до уваги сприяння ОСОБА_7 розкриттю злочину, та те, що ОСОБА_7 попросив вибачення у потерпілого. Також, судом не в повній мірі прийнято до уваги ставлення підзахисного до вчиненого ним злочину, та обставину, що ОСОБА_7 раніше не судимий.

Приймаючи рішення за результатом розгляду апеляційної скарги, апелянт просить врахувати, що ОСОБА_7 раніше не судимий, щиро розкаюється у вчинених злочинах, та просить не позбавляти його свободи, разом з цим, врахувати ставлення ОСОБА_7 до вчиненого, а саме те, що одразу після крадіжки він хотів, але не встиг повернути телефон власнику.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційні вимоги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного. Висновки суду відносно фактичних обставин справи, винності обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за ч.4 ст.185 КК України в апеляційній скарзі не заперечуються. Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про суворість призначеного обвинуваченому покарання, то вони, на думку колегії суддів, є не обґрунтованими.

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України вимог вищезазначених норм кримінального закону повною мірою дотримався.

Призначаючи обвинуваченому вид та розмір покарання, суд першої інстанції врахував положення статей 50, 65 КК України, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, належить до категорії тяжких злочинів, особу винного, який не судимий в силу ст. 89 КК України, не працює офіційно, посередньо характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, його вік, конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, вид та вартість викраденого майна 31499 грн.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого у вчиненому. Обставини, які згідно ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , судом не встановлені.

Таким чином, призначене ОСОБА_7 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Також не ґрунтуються на вимогах законодавства доводи захисника щодо можливості застосування до обвинуваченого вимог ст.75 КК України. Так, положення ст. 75 КК України вже застосовувалися до ОСОБА_7 , як це вбачається з вироку Деснянського районного суду м. Києва від 23.05.22р. Проте належних висновків обвинувачений не зробив та після закінчення іспитового строку знову вчинив аналогічний злочин.

Не ґрунтуються на матеріалах справи і доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд не врахував у повній мірі всіх обставин справи, а саме сприяння ОСОБА_7 розкриттю злочину, його ставлення до вчиненого злочину, та того, що ОСОБА_7 раніше не судимий, оскільки зазначені обставини судом першої інстанції були враховані в повному обсязі.

Інших доводів, які б вказували на призначення занадто суворого покарання та необхідність визначення покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України, апеляційна скарга не містить.

Призначене судом покарання відповідає вимогам закону, є справедливим і достатнім для виправлення і попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, підстав для його пом`якшення чи застосування ст. 75 КК України за апеляційними доводами адвоката ОСОБА_8 не встановлено, а тому його апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а вирок суду - без змін.

Керуючись ст.ст.405,407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 22 березня 2024 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, в той самий строк, з дня отримання копії ухвали апеляційного суду.

Судді:

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3