Провадження № 1-кс/947/5870/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2025 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт майна - ОСОБА_3 та його представника адвоката ОСОБА_4 , під час розгляду у судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Одесі клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , погодженого з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001520 від 13.12.2023, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.149, ч.3 ст.332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001520 від 13.12.2023, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.149, ч.3 ст.332 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні у формі процесуального керівництва здійснюється групою прокурорів Одеської обласної прокуратури.

Слідча у клопотанні зазначає, що 16.04.2025 слідчим суддею Київського районного суду м.Одеси винесено ухвалу про дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

23.04.2025 за місцем проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 .

В ході проведення обшуку виявлено та вилучено:

банківську карту № НОМЕР_1 ;

банківську карту № НОМЕР_2 ;

банківську карту № НОМЕР_3 ;

банківську карту № НОМЕР_4 ;

банківську карту № НОМЕР_5 ;

банківську карту № НОМЕР_6 ;

банківську карту № НОМЕР_7 ;

банківську карту № НОМЕР_8 ;

банківську карту № НОМЕР_9 ;

банківську карту № НОМЕР_10 ;

банківську карту № НОМЕР_11 ;

банківську карту № НОМЕР_12 ;

банківську карту № НОМЕР_13 ;

банківську карту № НОМЕР_13 ;

банківську карту № НОМЕР_14 ;

записну книгу з чорновими записами в обкладинці коричневого кольору;

записну книгу в обкладинці коричневого кольору з написом «2014» з чорновими записами, упаковано до спеціального пакету НПУ PSP 3229 226

мобільний телефон Iphone 16 Pro Max, IMEI 1: НОМЕР_15 , IMEI 2: НОМЕР_16 , з сім-картою з номером НОМЕР_17 , який належить ОСОБА_3 ;

мобільний телефон Iphone 13 Pro Max, IMEI 1: НОМЕР_18 , IMEI 2: НОМЕР_19 , з сім-картою з номером НОМЕР_20 , який належить ОСОБА_7 , упаковано до сейф-пакету НПУ ICR 0240943.

грошові кошти в сумі 23 100 (двадцять три тисячі сто) доларів США купюрами по 100 доларів США, упаковано до спеціального пакету НПУ WAR 2053738.

В подальшому, вищевказані речі і предмети було визнано речовими доказами та винесено відповідну постанову від 23.04.2025.

Слідча звертається з клопотанням про арешт майна з метою збереження речових доказів.

Прокурор в судове засідання не з`явився надав заяву в якій клопотання підтримав, просив розглянути у його відсутності.

Представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти заявленого клопотання, зазначивши, що вилучене під час обшуку майно не має жодного відношення до кримінального правопорушення, грошові кошти набуті власником легальним шляхом, що підтверджується долученими документами, а саме довідками про доходи ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , щодо вилучених мобільних телефонів, зауважив, що останні наразі слідчим не оглянуті, доказів їх відповідності критеріям визначеним ст.98 КПК України слідчим не надано. Просив відмовити у задоволенні клопотання.

Власник майна ОСОБА_3 підтримав думку свого представника, просив відмовити у задоволенні клопотання.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, надані представником власника майна письмові докази, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного.

Як вбачається з клопотання та доданих матеріалів, останнє не відповідає вимогам кримінального процесуального Закону, з огляду на таке.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Так, слідчим до клопотання, яке подано слідчому судді не надано жодного доказу на обґрунтування необхідності та підстав для накладення арешту на вказане майно.

На думку слідчого судді клопотання про арешт майна не відповідає вимогам кримінального процесуального Закону, з огляду на таке: слідчим в клопотанні не було наведено відповідного обґрунтування необхідності арешту майна, вилученого під час проведення 23.04.2025 обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 , посилання причетності такого майна до кримінального провадження №0001520 від 13.12.2023 та джерела походження вилучених грошових коштів, його відповідності критеріям, передбаченим ч.1 ст.98 КПК України для речових доказів.

Крім того, слідчим до клопотання, яке подано слідчому судді не надано жодного доказу на обґрунтування необхідності та підстав для накладення арешту на вилучені мобільні телефони, що належать ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , не долучено документів щодо здійснення їх огляду, постанови про призначення комп`ютерно-технічної експертизи.

Вказані обставини унеможливлюють в повній мірі дослідити обставини, якими обґрунтовані доводи клопотання та прийняти рішення по суті.

На переконання слідчого судді, встановлення вказаних обставин слугуватиме досягненню дієвості кримінального провадження, та буде дієвим запобіжником настання шкідливих наслідків як для кримінального провадження, так і для власників/володільців майна.

Відтак, оскільки за винятком викладених у даному клопотанні фактичних обставин даного кримінального провадження таке клопотання містить відповідні норми законодавства, якими регламентується порядок та підстави накладення арешту майна, між тим останнє не містить належного обґрунтування, яке б давало підстави для висновку про відповідність вилученого майна категорії речових доказів, а також яке б свідчило про наявність необхідності в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що вказане клопотання підлягає поверненню прокурору.

Згідно вимог ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст.171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, слідчий суддя приходить до переконання, що на теперішній час наявні всі правові підстави для повернення клопотання прокурору для усунення недоліків, відповідно до вимог ч.3 ст.172 КПК України.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , погодженого з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001520 від 13.12.2023, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.149, ч.3 ст.332 КК України - повернути прокурору.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години з моменту отримання повного тексту ухвали слідчого судді.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1