Дата документу 21.04.2025 Справа № 335/2091/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/2091/24 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-сс/807/202/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.183 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 21 квітня 2025 року у м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Іпатово Ставропільського краю, громадянина України, який одружений, є батьком 2 малолітніх дітей, не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.114-1 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 - в режимі відеоконференції (EASYCON),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 - в режимі відеоконференції (EASYCON).

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 19 лютого 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора ОСОБА_7 та продовжено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.1 ст.114-1 КК України, строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, до 19 квітня 2025 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що для досягнення мети застосування запобіжного заходу, яка вказана у ст.177 КПК України, тобто забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим у п.п.1, 3, 5 ч. 1 цієї статті, ОСОБА_6 слід продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати оскаржувану ухвалу, прийняти нове законне рішення та звільнити його з-під варти.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що розгляд клопотання відбувався з грубим порушенням норм ст.ст.7, 8, 9, 35, 76, 110, 199 КПК України, ст.ст. 3, 5, 8, 19, 55, 129 Конституції України, а також ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначає, що в діях ОСОБА_9 убачаються ознаки кримінального правопорушення передбаченого ст.376-1 КК України, оскільки прокурором було надіслано обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000663 від 25 квітня 2023 року до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя ЄУН 335/1026/25, проте клопотання про продовження строку тримання його під вартою зареєстровано ОСОБА_9 за №335/2091/24, замість №335/1026/25.

Згідно з ухвалою слідчого судді, прокурор ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.1 ст.114-1 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що 06 червня 2024 року до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 14 липня 2024 року, який було неодноразово продовжено ухвалами слідчого судді, востаннє ухвалою слідчого судді від 08 січня 2025 року продовжено ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 22 лютого 2025 року.

31 січня 2025 року обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 за ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1 КК України, та ОСОБА_13 за ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1, ч.2 ст.345 КК України направлено до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя.

Станом на час подання вказаного клопотання 17 лютого 2025 року підготовче судове засідання у вказаному кримінальному провадженні не призначено.

Вказана апеляційна скарга ОСОБА_6 на адресу Запорізького апеляційного суду надійшла 25 лютого 2025 року. В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просив здійснювати розгляд цієї скарг за його особистою участю у залі судового засідання.

Листом головуючого судді від 27 лютого 2025 року було роз`яснено ОСОБА_6 , що враховуючи воєнний стан, що діє в Україні, а також те, що м.Запоріжжя є прифронтовим містом, яке піддається обстрілам з боку збройних формувань російської федерації, задля забезпечення безпеки осіб, що утримуються під вартою, їх доставлення до апеляційного суду тимчасово не здійснюється із забезпеченням таким особам можливості взяти участь в апеляційному розгляді в режимі відео конференції, що відповідає положенням ч.2 ст.336 КПК України.

Розгляд вказаної апеляційної скарги було призначено на 27 лютого 2025 року.

Проте, у зв`язку з ненадходженням до апеляційного суду за запитом матеріалів, передбачених ст.422 КПК України (серед іншого і оскаржуваної ухвали), необхідних для розгляду поданої апеляційної скарги, апеляційний розгляд було відкладено.

26 березня 2025 року на адресу апеляційного суду надійшло повторно клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про доставку останнього до зали суду для участі у розгляді його апеляційної скарги.

У судовому засіданні 27 березня 2025 року, відповідно до положень ч.2 ст.336 КПК України, апеляційним судом було забезпечено можливість обвинуваченому взяти участь в апеляційному розгляді у режимі відеоконференції. При цьому, суд пересвідчився, що застосовувані технічні засоби забезпечували належну якість зображення і звуку.

Разом з цим, 27 березня 2025 року перед початком апеляційного розгляду представник ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» ОСОБА_14 в режимі відеоконференції зазначила, що ОСОБА_6 відмовився виходити на відеоконференцію, про що складено відповідний акт.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від цієї дати було відмовлено у задоволенні направленого обвинуваченим клопотання про доставку останнього до зали суду для участі у розгляді вищевказаної апеляційної скарги із забезпеченням обвинуваченому можливості взяти участь в апеляційному розгляді у режимі відеоконференції (дистанційного судового провадження), відповідно до вимог ст.336 КПК України. В зазначеній ухвалі наведені докладні мотиви прийнятого рішення. Апеляційний розгляд було відкладено на 10 квітня 2025 року. Копію ухвали Запорізького апеляційного суду від 27 березня 2025 року було направлено ОСОБА_6 для ознайомлення.

Розгляд апеляційної скарги 10 квітня 2025 року не відбувся, у зв`язку з перебуванням головуючого судді ОСОБА_2 у відрядженні.

14 квітня 2025 року розгляд провадження також не відбувся, у зв`язку з перебуванням члена колегії ОСОБА_4 на навчанні.

21 квітня 2025 року до початку апеляційного розгляду представник ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» ОСОБА_14 в режимі відеоконференції зазначила, що ОСОБА_6 знову відмовився виходити на відеоконференцію.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні зазначила про неможливість розгляду апеляційної скарги без участі самого обвинуваченого та підтримала позицію свого підзахисного про його особисту участь у залі судового засідання при здійсненні розгляду апеляційної скарги.

Прокурор вважав за можливе здійснення розгляду апеляційної скарги без участі обвинуваченого, належним чином повідомленого про день, час та місце судового засідання, та враховуючи те, що захисник обвинуваченого приймає участь в судовому засіданні.

Заслухавши учасників процесу, колегія суддів доходить таких висновків.

Відповідно до положень частини 1 та 2 статті 336 КПК України, судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), серед іншого у разі введення воєнного стану.

Суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. У разі якщо сторона кримінального провадження чи потерпілий заперечує проти здійснення дистанційного судового провадження, суд може ухвалити рішення про його здійснення лише вмотивованою ухвалою, обґрунтувавши в ній прийняте рішення. Суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану.

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженим Законом України №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року введено воєнний стан в Україні, строк якого в подальшому Законами України №341/2022 від 17 травня 2022 року, №573/2022 від 12 серпня 2022 року, №2738-ІХ від 16 листопада 2022 року, №2915-IX від 07 лютого 2023 року, №3057-IX від 02 травня 2023 року, №3275-IX від 27 липня 2023 року, №3429-IX від 08 листопада 2023 року, №3564-IX від 06 лютого 2024 року, №3684-IX від 08 травня 2024 року, №3891-IX від 23 липня 2024 року, №4024-ІХ від 29 жовтня 2024 року, №4220-ІХ від 15 січня 2025 року, було продовжено (в останнє з 05 години 30 хвилин 08 лютого 2025 року строком на 90 діб).

Як зазначено вище, відповідно до положень ч.2 ст.336 КПК України, ОСОБА_6 спочатку направлено вмотивоване повідомлення із зазначенням причин неможливості його доставлення до зали суду, та забезпечено останньому можливість взяти участь в апеляційному розгляді в режимі відео конференції, а в подальшому ухвалою Запорізького апеляційного суду від 27 березня 2025 року також було роз`яснено ОСОБА_6 про те, що враховуючи воєнний стан, що діє в Україні, а також те, що м.Запоріжжя є прифронтовим містом, яке піддається обстрілам з боку збройних формувань російської федерації, задля забезпечення безпеки осіб, що утримуються під вартою, їх доставлення до апеляційного суду тимчасово не здійснюється, із забезпеченням таким особам можливості взяти участь в апеляційному розгляді в режимі відеоконференції.

Проте, ОСОБА_6 знову відмовився приймати участь у апеляційному розгляді в режимі відеоконференції, про що співробітниками ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» складено відповідний акт, який наявний в матеріалах справи. Жодних пояснень з приводу причин відмови брати участь в судовому засіданні дистанційно обвинувачений не надав.

Викладене, на думку колегії суддів, свідчить про те, що обвинувачений не забажав скористатися своїм правом взяти участь у апеляційному розгляді, хоча така можливість останньому була забезпечена неодноразово апеляційним судом в режимі відеоконференції.

В свою чергу, відповідно до вимог ч.1 ст.26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Суд не може примусити учасників провадження, в тому числі і обвинувачуваного, реалізовувати свої процесуальні права.

Відповідно до вимог ч.6 ст.22 КПК України, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, що і мало місце в цьому випадку.

Враховуючи викладене, а також те, що апеляційна скарга подана лише обвинуваченим, відповідно, питання про погіршення становища останнього в цій скарзі не порушується, тому участь обвинуваченого при апеляційному розгляді не є обов`язковою з огляду на положення ч.4 ст.401 КПК України, сам обвинувачений повторно відмовився брати участь в апеляційному розгляді в режимі відеоконференції без пояснення причин такої відмови, в свою чергу, захисник приймає участь під час апеляційного провадження, клопотань про відкладення апеляційного розгляду від учасників провадження не надходило, колегія суддів вважає за можливе здійснювати апеляційний розгляд без участі обвинуваченого ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді; аргументи захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу свого підзахисного; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, переглядаючи оскаржувану ухвалу в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

За змістом ст.199 КПК України, слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання особи під вартою, має дослідити надані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування цього запобіжного заходу та з`ясувати конкретні причини тривалого строку досудового розслідування і тримання особи під вартою.

Відповідно до вимог ч.3 ст.197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати шести місяців - у кримінальному провадженні щодо злочинів невеликої або середньої тяжкості, дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Відповідно до вимог частини 4, 5, 6 статті 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

У разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався зазначених вимог закону при розгляді вищевказаного клопотання.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 27 січня 2025 року продовжено щодо ОСОБА_6 , запобіжний захід у виді тримання під вартою до 22 лютого 2025 року включно.

Як убачається з наданих матеріалів провадження та з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя відповідно до вимог ч.6 ст.199 КПК України, здійснював розгляд клопотання прокурора ОСОБА_7 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 у зв`язку з тим, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000663 від 25 квітня 2023 року завершено; 31 січня 2025 року до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 за ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1 КК України, та ОСОБА_13 за ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1, ч.2 ст.345 КК України; підготовче судове засідання у зазначеному кримінальному провадженні станом на час звернення прокурора з клопотанням не було призначено.

З наданих суду матеріалів кримінального провадження убачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні заслухано доводи самого обвинуваченого, його захисника та прокурора, з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

У зазначеному кримінальному провадженні ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1 КК України.

Перевіряючи доводи клопотання щодо наявності ризиків, про які вказано у клопотанні, слідчий суддя фактично дійшов висновку про те, що ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені та доведені стороною обвинувачення, продовжують існувати, а саме ризики того, що обвинувачений може: переховуватися від органів досудового розслідування (на цей час від суду), незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Як зазначено вище, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1 КК України, яке відносяться до тяжкого злочину, та полягає у перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

З оскаржуваної ухвали убачається, що слідчий суддя врахував поведінку ОСОБА_6 у ході досудового розслідування, яка свідчить про здатність останнього ігнорувати вимоги процесуального закону і не виконувати процесуальні обов`язки, оскільки він свідомо без поважних причин не з`являвся в судові засідання за викликами, свідомо ухилився від виконання ухвали слідчого судді про привід, що призвело до необхідності надавати дозвіл на його затримання з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Зважив слідчий суддя і на те, що ризик незаконного впливу на свідків на цей час також залишається актуальним, оскільки наразі жоден із свідків не допитаний судом, і, відповідно, їх показання не сприйняті безпосередньо, задля можливості використання їх як доказів у кримінальному провадженні судом при розгляді справи по суті пред`явленого обвинувачення. Сам факт їх допиту на стадії досудового розслідування не свідчить про відсутність цього ризику, оскільки свідки повинні бути допитані безпосередньо в судовому засіданні для виконання вимог ч.4 ст.95 КПК України.

Окрім того, слідчий суддя врахував те, що перебуваючи на волі, маючи доступ до соціальних мереж, обвинувачений може продовжити вчиняти інші аналогічні злочини, оскільки згідно із викладеними в обвинувальному акті обставинами, ОСОБА_6 інкримінується те, що він за попередньою змовою з іншими співучасниками поширювали через ютуб-канали завідомо недостовірну інформацію, яка перешкоджала законній діяльності Збройних Сил України.

Також, слідчий суддя врахував і те, що ОСОБА_6 свідомо відмовився від ознайомлення з матеріалами досудового розслідування кримінального провадження, що слідчий суддя розцінив як зловживання останнім своїми процесуальними правами.

При цьому, слідчий суддя врахував окрім іншого, дані про особу обвинуваченого, який одружений, є батьком двох малолітніх дітей, офіційно не працевлаштований, на військовому обліку не перебуває, відомості про фактичне місце його проживання у м.Запоріжжі відсутні, оскільки він хоча і має зареєстроване місце проживання, проте, під час досудового розслідування, у тому числі із його заяв, встановлено ще декілька адрес, за якими він начебто проживає.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, ступеню тяжкості інкримінованого ОСОБА_6 правопорушення, суворості можливого покарання, а також враховуючи відомості про особу обвинуваченого у сукупності, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики не зменшились, та інші більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання встановленим ризикам.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_6 , та ті, що заявлені його захисником при апеляційному розгляді, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Твердження сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, перевірялися слідчим суддею при розгляді клопотання та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою.

Враховуючи фактичні обставини провадження та відомості про особу обвинуваченого, слідчий суддя дійшов правильного висновку про неможливість запобігти встановленим ризикам шляхом застосування до останнього іншого ніж тримання під вартою запобіжного заходу.

Окрім іншого, в оскаржуваній ухвалі, з посиланням на встановлені під час розгляду клопотання обставини, прямо вказано на те, що у разі застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, запобігти наявним ризикам буде неможливо, зокрема і у разі визначення розміру застави.

Крім того, частиною шостою статті 176 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

З урахуванням того, що ОСОБА_6 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.114-1 КК України, та враховуючи встановлені ризики, передбачені ст.177 КПК України, які продовжують існувати та не втратили своєї актуальності, слідчий суддя, продовжуючи строк застосування до останнього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахувавши підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, правомірно не визначив розмір застави, що не суперечить вимогам ч.4 ст.183 КПК України.

Колегія суддів притримується такої ж позиції і вважає, що в цьому випадку на зазначеній стадії провадження, відсутні достатні підстави для визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу щодо обвинуваченого.

Доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що в діях ОСОБА_9 убачаються ознаки кримінального правопорушення передбаченого ст.376-1 КК України, оскільки прокурором було надіслано обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000663 від 25 квітня 2023 року до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя ЄУН 335/1026/25, проте клопотання про продовження строку тримання його під вартою зареєстровано ОСОБА_9 за №335/2091/24, замість №335/1026/25, є безпідставними.

Як вже було зазначено раніше, прокурор звернувся саме до слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя з клопотанням про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , а не до суду, в провадженні якого перебуває саме кримінальне провадження №0000663 стосовно ОСОБА_6 та ін. - ЄУН 335/1026/25, у зв`язку з тим, що підготовче судове засідання у судовій справі ЄУН 335/1026/25 не було проведено до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 , що в свою чергу відповідає положенням ч.6 ст.199 КК України.

Порушення процесуальних прав обвинуваченого ОСОБА_6 при розгляді клопотання слідчим суддею не допущено, а доводи обвинуваченого про протилежне є безпідставними.

Як свідчать матеріали провадження та зміст оскаржуваної ухвали, всі обставини, що мають значення для правильного вирішення клопотання, слідчим суддею дослідженні повно і всебічно.

Дані про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.

Отже, підстав для задоволення поданої апеляційної скарги колегія суддів не убачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 19 лютого 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора ОСОБА_7 , та продовжено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.1 ст.114-1 КК України, строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, до 19 квітня 2025 року включно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4