Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001222 від 08 липня 2022 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 05 грудня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Добропілля, Донецької області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2022 року народження, працюючого інженером-програмістом КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги Криворізької сільської ради", зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, встановивши 3 (три) роки іспитового строку.

Відповідно до ст.76 КК України, покладено на засудженого ОСОБА_7 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком чинності запобіжний захід до ОСОБА_7 вирішено не обирати.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 10 571 (десять тисяч п`ятсот сімдесят одна) гривень 68 копійок витрат за проведення експертиз.

Вироком суду виріщено долю речових доказів.

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_7 , порушуючи порядок, встановлений ст.ст.4, 6, 7 Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту психотропних речовин, з корисливих мотивів, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою кримінальне провадження щодо якої виділене в окреме провадження, незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину PVP, яку зберігав з метою збуту у вигляді закладок у семи однотипних полімерних пакетиках із вмістом кристалічної речовини білого кольору, які останній розповсюдив (приховав) 07.07.2022 року, в період часу з 19 години 53 хвилин по 20 годину 43 хвилини, в радіусі 500 метрів поблизу будинку №5 по вулиці Князя Романа в місті Рівне, після чого фотознімки місця розташування та координати вказаних закладок з психотропною речовиною ОСОБА_7 зберіг у розділі «Фото» на власному мобільному телефоні марки Google моделі Pixel 4A для подальшого збуту кінцевим споживачам.

08.07.2022 року, в період часу з 17 години 54 хвилини по 19 годину 16 хвилин, в ході проведення працівниками поліції огляду місця події ОСОБА_7 вказав на місцезнаходження закладок з психотропною речовиною, які в подальшому були виявлені та вилучені, зокрема: сім сліп-пакетиків із вмістом кристалічної речовини білого кольору, яка відповідно до висновку експерта №СЕ-19/118-22/6887-НЗПРАП від 19.09.2022 року є особливо небезпечною психотропною речовиною PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), загальною масою 1,783 г, обіг якої заборонений відповідно до списку 2 таблиці 1 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 року, що являється великим розміром.

Також, ОСОБА_7 , порушуючи порядок, встановлений ст.ст.4, 6, 7 Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту наркотичних засобів, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою кримінальне провадження щодо якої виділене в окреме провадження, незаконно придбав, отримавши посилку через службу доставки «Нова Пошта» 08.07.2022 року, о 16 годині 28 хвилин, особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, що знаходився в прозорому полімерному пакеті, який зберігав з метою збуту в картонній коробці з биркою нова пошта.

08.07.2022 року, в період часу з 17 години 08 хвилин по 17 годину 22 хвилини, в ході проведення працівниками поліції огляду місця події, було виявлено та вилучено речовину рослинного походження зеленого кольору, яка відповідно до висновку експерта №СЕ-19/118-22/6718-НЗПРАП від 05.09.2022 року є особливо небезпечним наркотичним засобом канабіс, загальною масою 122 г, обіг якого заборонений відповідно до списку 2 таблиці 1 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 року.

Крім того, ОСОБА_7 , порушуючи порядок, встановлений ст.ст.4, 6, 7 Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту наркотичних засобів, психотропних речовин, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою кримінальне провадження щодо якої виділене в окреме провадження, незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, особливо небезпечну психотропну речовину PVP та психотропну речовину МДМА, які зберігав з метою збуту в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , до моменту проведення обшуку 08.07.2022 року в період часу з 17 години 54 хвилини по 18 годину 22 хвилин, в ході проведення якого було виявлено та вилучено: 38 таблеток блакитного кольору, які знаходилися у прозорих полімерних пакетиках, обмотаних липкою стрічкою, які згідно висновку експерта №СЕ-19/118-22/6888-НЗПРАП від 16.09.2022 року являються особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено МДМА, загальною масою 7,959 г, що являється великим розміром, 10 прозорих пакетиків, обмотаних липкою стрічкою, з кристалічною речовиною білого кольору з коричневим відтінком, яка згідно висновку експерта №СЕ-19/118-22/6714-НЗПРАП від 14.09.2022 року являється особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено PVP, загальною масою 7,014 г, що являється великим розміром, та 11 прозорих пакетиків, обмотаних липкою стрічкою з речовиною рослинного походження зеленого кольору, яка згідно висновку експерта №СЕ-19/118-22/6719-НЗПРАП від 05.09.2022 року являється особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабіс, загально масою 5,153 г.

Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними діями, які виразились в незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, особливо небезпечного наркотичного засобу та особливо небезпечної психотропної речовини, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.307 КК України (том 2 а.с.31-35).

В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікації його дій, вважає вирок суду першої інстанції незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, застосування судом закону, який не підлягає до застосування, а також невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Зазначає про те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні незаконного придбання, зберігання з метою збуту особливо небезпечних наркотичних засобів, психотропних речовин, особливо небезпечних психотропних речовин, у великих розмірах, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, що підвищує суспільну небезпечність його протиправних дій. Однак, судом першої інстанції у вироку жодним чином не обґрунтовано з яких саме підстав виключено кваліфікуючу ознаку, передбачену ч.2 ст.307 КК України, а саме - «великий розмір».

Звертає увагу на різновид (тип) психотропних речовин, їх вагу, які незаконно придбавав та зберігав ОСОБА_7 з метою збуту з корисливих мотивів особливо небезпечна психотропна речовина «PVP» у великих розмірах та психотропна речовина «МДМА» у великих розмірах. Кримінальні правопорушення були вчинені з прямим умислом, з ретельним готуванням до вчинення протиправних діянь та приховуванням наслідків. Спілкування з приводу вчинення кримінальних правопорушень, координація дій обвинуваченого, умови оплати праці відбувалися за допомогою Інтернет месенджеру «Телеграм», тобто із застосуванням сучасних засобів конспірації з метою уникнення відповідальності за скоєні діяння та поза можливим контролем з боку працівників правоохоронних органів.

Також зазначає, що протиправні дії обвинуваченого були припинені працівниками поліції при отриманні посилки з наркотичним засобом «канабіс», після чого останній розповів всі обставини скоєних кримінальних правопорушень. Тобто бажання активно сприяти у розкритті злочинів в обвинуваченого з`явилось в результаті вжитих працівниками поліції заходів по виявленню та попередженню кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та не було його власною ініціативою.

На думку прокурора, враховуючи великий розмір наркотичних засобів, особливо небезпечних речовин, мету збуту, корисливий мотив обвинуваченого, а також вчинення злочинів за попередньою змовою групою осіб, призначене ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.69 КК України явно не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого наслідок м`якості. Зазначає, що суд застосовуючи положення ст.69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 безпідставно не застосував додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Окрім того, місцевий суд, вирішуючи питання про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України, не вказав, які саме дані про особу обвинуваченого дають підстави прийти до висновку про можливість його виправлення без реального відбування покарання.

Просить вирок щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.307 КК України скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити відносно ОСОБА_7 новий вирок, яким визнати його винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна. Обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою в залі суду (том 2 а.с.37-42).

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги; думку прокурора, який апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити; обвинуваченого, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, вирок суду першої інстанції залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить на наступних висновків.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження встановлено наступне.

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 05.12.2022 року (том 2 а.с.31-35), який ухвалою Рівненського апеляційного суду від 17.10.2023 року залишено без змін (том 2 а.с.65-68), ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України та призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, без конфіскації майна. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання, із покладенням обов`язків, передбачених ст.76 цього ж Кодексу. Стягнуто судові витрати та вирішено питання щодо речових доказів.

Постановою Верховного Суду від 05.06.2024 року вищевказану ухвалу Рівненського апеляційного суду від 17.10.2023 року скасовано та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (том 2 а.с.131-138).

Ухвалою Верховного Суду від 25.06.2024 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 на підставі ст.34 КПК України направлено для розгляду до Волинського апеляційного суду (том 2 а.с.152-153).

Вироком Волинського апеляційного суду від 17.10.2024 року апеляційну скаргу прокурора задоволено частково, скасовано вирок місцевого суду в частині викладення формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним та призначеного покарання та ухвалено новий, яким доповнив формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним за ч.2 ст.307 КК України вказівкою про кваліфікуючу ознаку «у великих розмірах» та призначив ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.307 КК із застосуванням положень ст.69 цього Кодексу у виді пробаційного нагляду на строк 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.2 ст.59? КК України. В іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без змін (том 2 а.с.184-188).

Постановою Верховного Суду від 09.04.2025 року вищезазначений вирок Волинського апеляційного суду від 17.10.2024 року скасовано та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ч.1 ст.69 КК України щодо переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.2 ст.307 КК України) (том 3 а.с.75-86).

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за згодою учасників судового провадження розглянуто в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Встановлені судом фактичні обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та його кваліфікація за ч.2 ст.307 КК України є правильними. При цьому, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та добровільність їх позицій. Діям обвинуваченого дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

На думку колегії суддів апеляційного суду, при ухваленні рішення місцевим судом не в повній мірі вказаних вимог закону було дотримано.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного виключення при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним за ч.2 ст.307 КК України, а саме кваліфікуючої ознаки «у великих розмірах» апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Положення п.2 ч.3 ст.374 КПК України регламентують, що у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Як вбачається із вироку місцевого суду фабула обвинувачення віддзеркалює обставини, які суд вважає доведеними, і відповідне твердження, окрім іншого, про те, що ОСОБА_7 незаконно придбав та зберігав з метою збуту особливо небезпечну психотропну речовину PVP, загальною масою 1,783 г, 7,014 г, що є великим розміром та психотропну речовину МДМА, загальною масою 7,959 г, що також є великим розміром. Такі дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.307 КК України.

Однак формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, не відображає встановленої судом обставини, що має значення для кваліфікації «у великих розмірах».

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що у випадку вчинення суб`єктом кримінального правопорушення з декількома кваліфікуючими ознаками, що передбачені відповідною частиною статті Особливої частини КК України, за правилами кваліфікації у мотивувальній частині процесуальних документів зазначаються всі кваліфікуючі ознаки вчиненого кримінального правопорушенню шляхом їх перерахування у тексті.

Юридичну оцінку вчиненого кримінального правопорушення шляхом самої вказівки на ч.2 ст.307 КК України, не можна вважати правильною кваліфікацією без текстуального відображення у вироку всіх кваліфікуючих ознак, тобто без процесуального закріплення висновку про наявність відповідності між фактичними ознаками вчиненого посягання й ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого вказаною кримінально-правовою нормою.

Однак, зі змісту ухваленого щодо ОСОБА_7 вироку не вбачається, на якій правовій підставі суд не відобразив у формулюванні обвинувачення таку кваліфікуючу ознаку, як вчинення кримінального правопорушення «у великих розмірах», у провадженні, розглянутому судом першої інстанції в поряду ч.3 ст.349 КПК України, де суд не досліджував обставин, які обвинувачений не заперечував, серед яких і ті, що стосуються ознак предмету кримінального правопорушення.

Тобто формулюючи обвинувачення місцевий суд не вказав кваліфікуючу ознаку кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України - «у великих розмірах».

Апеляційний суд вважає, що формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, слід доповнити посиланням на кваліфікуючу ознаку «у великих розмірах», та відповідно вважати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України «як незаконне придбання, зберігання з метою збуту, особливо небезпечного наркотичного засобу та особливо небезпечної психотропної речовини, у великих розмірах, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб».

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора в частині призначеного покарання, яке на його думку не відповідає тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

У відповідності до ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Як убачається з вироку суду та матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, призначаючи покарання засудженому ОСОБА_7 врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, яке згідно із ст.12 цього ж Кодексу, за ступенем тяжкості є тяжким злочином, дані про його особу, а саме, те що він є особою молодого віку, до кримінальної відповідальності не притягувався, не судимий, одружений, має неповнолітню дитину, яка перебуває на його утриманні, посередньо характеризується за місцем проживання, офіційно працевлаштований, на обліку і лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Також суд зважив на наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин з посиланням на те, що ОСОБА_7 є внутрішньо переміщеною особою, а саме Донецької області, де проходять бойові дії, і при цьому у нього на утриманні перебуває малолітня дитина, з якою він проживав в місті Рівне в орендованій квартирі. При цьому, обставин, які обтяжують покарання, суд першої інстанції не встановив.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, судом першої інстанції ОСОБА_7 було призначено покарання за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна та відповідно до положень ст.75 КК України його було звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з рішенням місцевого суду про необхідність призначення покарання за ч.2 ст.307 КК України саме із застосуванням ст.69 КК України.

Водночас, апеляційний суд не може погодитись із висновком суду про можливість призначення ОСОБА_7 покарання на підставі ст.75 КК України, оскільки судове рішення не містить переконливого обґрунтування того, яким чином звільнення від відбування покарання з випробуванням забезпечить досягнення мети загальної превенції кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, виправлення обвинуваченого саме з урахуванням встановлених судом обставин та відомостей про його особу. Відтак, рішення місцевого суду про можливість застосування ст.75 КК України не можна вважати обґрунтованим і правильним в даному випадку.

Під час розгляду справи апеляційним судом обвинувачений вказав на те, що він свою вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю,щиро кається у вчиненому, розуміє, що вчинив протиправне діяння, працевлаштований та має на утриманні малолітню дитину. Просив суд його суворо не карати, не призначити йому покарання у виді реального позбавлення волі, оскільки має дружину та доньку, які повністю перебувають на його утриманні.

Також апеляційний суд бере до уваги критичне ставлення обвинуваченого до вчиненого ним кримінального правопорушення, приймає до уваги кількість наркотичних засобів, що були предметом незаконного придбання, зберігання з метою збуту. Окрім цього шкідливих наслідків від вчиненого ним кримінального правопорушення не настало, оскільки працівниками полції були виявлені на вилучені наркотичні засоби у місцізнаходженні закладок, на які вказав обвинувачений, розповсюдження наркотичних засобів третім особам не відбулось. Також стороною обвинувачення суду не надано жодних доказів, що обвинувачений ОСОБА_7 після 08.07.2022 року і до сьогодні притягався до адміністративної та/або кримінальної відповідальності.

Тому колегія суддів апеляційного суду як і суд першої інстанції встановивши наявність пом`якшуючих покарання обставин та в даному випадку з урахуванням обставин кримінального провадження, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, приходить до переконання, що вони дають право суду призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням положень ст.69 КК України, однак шляхом призначення основного покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за це кримінальне правопорушення, а саме у виді 1 року позбавлення волі, яке слід відбувати реально.

Відповідно до ч.2 ст.69 КК України на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, згідно з формулюванням обвинувачення, визнаного судом доведеним, ОСОБА_7 вчинив умисний тяжкий корисливий злочин, передбачений ч.2 ст.307 КК України, санкція якого регламентує обов`язкове додаткове покрання у виді конфіскації майна.

Разом з тим, у вироку наведені достатні мотиви для непризначення додаткового покарання у виді конфіскації майна через призму положень ч.2 ст.69 КК України.

Таке покарання, на переконання суду апеляційної інстанції, повністю відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення як ним так і іншими особами кримінальних правопорушень.

На думку апеляційного суду, у даному випадку буде досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Таким чином, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання не відповідає вимогам закону.

При цьому, усі доводи сторони обвинувачення щодо не наведення обставин та даних про особу обвинуваченого, які дають підстави для висновку про призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України, колегія суддів вважає голослівними та до уваги не приймає з урахуванням вищенаведеного. Посилання прокурора на неможливість в даному провадженні застосування положень ст.69 КК України саме на великий розмір наркотичних засобів і психотропних речовин, мету збуту, корисливий мотив обвинуваченого, вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, є таким, що не ґрунтується на положеннях статтей 50, 65, 69 КК України у їх взаємозв`язку.

Окрім цього необґрунтованими є доводи прокурора про відсутність такої пом`якшуючої покарання обставини як щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений свою вину у вчиненому визнав повністю, не заперечував обставин, які викладені в обвинувальному акті у зв`язку з чим кримінальне провадження розглянуто в порядку ч.3 ст.349 КПК України, і при цьому, висловив щирий жаль з приводу скоєного, зазначив про недопущення подібного в майбутньому, а також про готовність понести покарання за вчинене.

Усі інші апеляційні доводи прокурора щодо незаконності судового рішення в частині призначеного покарання та відповідно необхідності призначення обвинуваченому покарання за санкцією ч.2 ст.307 КК України саме у виді позбавлення волі з конфіскацією майна, апеляційний суд вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства та встановлених обставинах кримінального провадження, тому до уваги апеляційний судом не приймаються як цілком безпідставні.

За правилами п.3 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання підлягає скасуванню та ухваленню в цій частині нового вироку.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 409, 414, 420, 615 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 05 грудня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, в частині викладення формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, змінити, а в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким доповнити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним за ч.2 ст.307 КК України, вказівкою про кваліфікуючу ознаку «у великих розмірах».

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням положень ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік без конфіскації майна.

Строк відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Повний текст вироку буде вручено учасникам судового провадження в день його проголошення.

Головуючий

Судді