15.08.2025
Справа № 642/4156/25
Провадження № 1-кп/642/493/25

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2025 м. Харків

Холодногірський районного суду м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000870 від 25.06.2025

за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Миколаївка, Лозівського району, Харківської області, громадянки України, офіційно не працевлаштованої, з середньою освітою, не заміжньої, яка зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи достеменно обізнаною про введення військового стану починаючи з 05 год. 30 хв., 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента №573/2022 від 12.08.2022, строк дії якого неодноразово продовжувався, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015, 25.06.2025, о 14 годині 41 хвилин, знаходячись у відділі косметики і парфумерії, що розташований на третьому поверсі ТЦ «РОСТ», де здійснює свою діяльність ТОВ «ДЛК «ПІЛОТ» ЄДРПОУ 43094673, розташованого за адресою: місто Харків, вулиця Полтавський Шлях, 140, маючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою особистого незаконного збагачення, вважаючи, що за її діями ніхто не спостерігає, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та стані викликаному вживанням наркотичних засобів, підійшла до торгової полиці, на якій знаходились парфуми та взяла коробку з парфумами ТМ «Chanel Chance Eau Fraiche fw EDT» 35 ml, які належать ТОВ «ДЛК «ПІЛОТ» , вартість згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 9524 від 03.07.2025 року становить 5 475 грн. 00 коп., які в подальшому, сховала до своєї сумки.

Після чого, ОСОБА_4 , не маючи наміру сплачувати кошти за вказаний товар, пройшла через касову зону магазину, не розрахувавшись за вищевказаний товар, але не довела свій злочинний намір до кінця, з причин, які не залежали від його волі, оскільки виконавши усі дії, які вона вважала необхідними для доведення злочину до кінця, ОСОБА_4 з викраденим майном було зупинено службою охорони на другому поверсі ТЦ «РОСТ».

Своїми злочинними діями ОСОБА_4 могла спричинити ТОВ «ДЛК «ПІЛОТ» ЄДРПОУ 43094673 матеріальну шкоду на загальну суму 5 475 грн. 00 коп.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого їй злочину визнала, пояснила, що 25.06.2025 у другій половині дня, часу точно не пам`ятає , знаходилась у відділі косметики і парфумерії, на третьому поверсі ТЦ «РОСТ» на Холодній горі в м. Харкові, підійшла до торгової полиці, на якій знаходились парфуми та взяла коробку з парфумами «Chanel» 35 ml, яку сховала до своєї сумки, при цьому вважала, що її дії ніхто не помітив. За зазначений товар вона не мала наміру розраховуватися на касі, пройшла мимо касової зони магазину, не розрахувавшись та була зупинена службою охорони ТЦ «РОСТ». При цьому вона знаходилась в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння.

Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник адвокат ОСОБА_5 вважали недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які обвинуваченою не оспорюються. Аналогічну позицію також висловив прокурор.

При цьому судом з`ясовано у обвинуваченої ОСОБА_4 чи правильно вона розуміє зміст визнаних фактичних обставин, чи добровільна її позиція та на виконання вимог ч.3 ст.349 КПК України їй роз`яснено, що у такому випадку вона буде позбавлена права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Представник потерпілого ТОВ «ДКЛ «Пілот» ОСОБА_6 надала до суду заяву, відповідно до якої просила проводити судове засідання без її участі. Приймаючи до уваги, що потерпілим цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлявся, а також те, що за відсутності представника потерпілого можливо з`ясувати всі обставини, які підлягають доказуванню у справі під час судового розгляду, відповідно до положень ст. 345 КПК України судовий розгляд проводився без представника потерпілого.

Суд враховує, що показання обвинуваченої ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності її позиції.

Враховуючи те, що обвинувачена вину визнає повністю, не оспорює всі обставини справи і судом встановлено, що нею правильно розуміється зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності її позиції, суд, провів судовий розгляд справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченої та вивченням матеріалів що характеризують її особистість, визнавши недоцільним дослідження інших доказів під час судового розгляду.

Суд зазначає, що крадіжка вважається закінченою з моменту вилучення майна і реальної можливості розпоряджатися ним як своїм власним: продати, сховати, подарувати, використати на свої потреби та інше. Якщо такої можливості у винуватого не було, то вчинене повинно розцінюватись як замах на крадіжку. В ухвалі Верховного Суду України від 24.10.2013 у справі №5-40 кс13 зазначено правову позицію, згідно до якої дії особи, яка перебувала в торговому залі і заволоділа товаром, доступ до якого був вільний, подолала (пройшла) з ним касову зону, умисно не оплатила вартість товару і відразу після цього була затримана працівниками охорони торгового закладу, не утворюють закінченої крадіжки чужого майна, а мають розцінюватись як замах на крадіжку і кваліфікуватися за частиною другою статті 15 та відповідною частиною статті 185 КК, оскільки така особа не мала реальної можливості розпорядитися товаром на свій розсуд.

Отже, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення та кваліфікує її дії за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, тобто закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Вивченням відомостей про особу обвинуваченої ОСОБА_4 встановлено, що вона офіційно не працевлаштована, незаміжня, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не має, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, в силу ст. 89 КК України раніше не судима.

Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні повністю та беззастережно визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, щиро розкаялася у вчиненому, висловлював жаль щодо скоєного.

Верховний Суд України у постанові від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18) вказав, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до п.1 ч.1ст.66 КК України щире каяття обвинуваченої ОСОБА_4 визнається судом обставиною, яка пом`якшує її покарання.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , суд відповідно до п.13 ч.1 ст. 67 КК України визнає вчинення нею кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та стані викликаному вживанням наркотичних засобів.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 85 КК України відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Судом враховано, що обвинувачена в силу статті 89 КК України раніше не судима, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває, не заміжня, офіційно не працевлаштована, малолітніх та неповнолітніх дітей, а також осіб похилого віку на утриманні не має.

Вимогами ч. 2ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч. 2ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

При призначенні покарання суд також приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини. В справі «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Також у справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Суд також враховує, що відповідно до ч. ч. 1 та 3 ст. 68 КК України при призначенні покарання за незакінчене кримінальне правопорушення суд, керуючись положеннями статей 65-67 цього Кодексу, враховує ступінь тяжкості вчиненого особою діяння, ступінь здійснення кримінально протиправного наміру та причини, внаслідок яких кримінальне правопорушення не було доведено до кінця. За вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

За таких обставин, призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд виходить з положень ст.ст. 50, 65, 68 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є закінченим замахом на вчинення тяжкого злочину, причини внаслідок яких кримінальне правопорушення не було доведено до кінця, відсутність судимостей, її відношення до скоєного злочину, щире каяття, тобто наявність обставин, які пом`якшують покарання, наявність обставини, яка обтяжує покарання обвинуваченої, а саме вчинення нею кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та стані викликаному вживанням наркотичних засобів, дані про її особу, та приходить до висновку, що їй слід призначити покарання у виді позбавлення волі, яке відповідає найнижчій межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 185 КК України, яке відповідає правил призначення покарання за незакінчене кримінальне правопорушення, передбаченим ч. 3 ст. 68 КК України. При цьому, суд не вбачає підстав, передбачених ст. 69 КК України для призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 185 КК України, у зв`язку з відсутністю для цього передумов, а застосування таких положень Закону буде явно несправедливим через м`якість покарання.

Відповідно до положень ч. 1ст. 75 КК України в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно з ч. 3ст. 75 КК України у випадках, передбачених частинами 1, 2 цієї статті, суд ухвалює рішення про звільнення засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. При цьому, статтею 76 цього Кодексу визначено коло обов`язків, які суд покладає на особу в разі звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

В постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24.05.2018 у справі №167/341/16-к цей суд указав, що загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

З огляду на викладене, зваживши на дані про особу обвинуваченої, наявність обставин, що пом`якшують покарання, позиції у судових дебатах учасників кримінального провадження, в яких як прокурор, так і обвинувачена та її захисник, кожен окремо, просили призначити покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком, а також висновок, який міститься в досудовій доповіді органу пробації відповідно до якого у разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення обвинуваченої від відбування покарання є доцільним покладення на обвинувачену обов`язків, передбачених п. 2, 4 ст. 76 КК України, суд дійшов висновку, що перевиховання й виправлення ОСОБА_4 можливо без ізоляції від суспільства, та вважає за можливе застосувати положення ст. 75 КК України, оскільки виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, на переконання суду, можливо без реального його відбування, але в умовах здійснення контролю за поведінкою обвинуваченої протягом іспитового строку з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, зобов`язавши обвинувачену періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цьому органу про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень та відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 374 КПК України суд при ухваленні вироку, серед іншого, приймає рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 17 січня 2017 року (справа №760/1035/16-к, провадження №1-кс/760/840/17) до ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Як вбачається з ухвали слідчого судді Холодногірського районного суду м. Харкова від 27.06.2025 по справі № 642/3788/25 до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк тримання під вартою рахувати з 25 червня 2025 року, тобто з моменту фактичного затримання. Під час розгляду цієї справи ухвалою суду від 15.08.2025 задоволено клопотання захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 , змінено запобіжний захід, обраний відносно обвинуваченої ОСОБА_4 за тримання під вартою на домашній арешт строком на два місяці, тобто до 15 жовтня 2025 року.

Беручи до уваги надання обвинуваченою показань та визнання беззастережно своєї вини, звільнення її від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та відповідних клопотань, а також особи обвинуваченої, їх щире каяття, суд приходить до висновку про відсутність підстав для продовження застосування до обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та покладення процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України і вважає за необхідне скасувати застосований до нєї запобіжний захід.

Цивільний позов не заявлений.

Відповідно до ст. 124 КПК України, судові витрати за у зв`язку з проведенням судової товарознавчої експертизи № 9524 від 03.07.2025, яка проведена експертом ННЦ «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» у розмірі 3392 (три тисячи триста девяносто дві) грн 64 коп необхідно стягнути з ОСОБА_4 на користь держави.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 100,124,370,371,373,374,376,392 - 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного основного покарання у виді позбавлення волі звільнити з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю в 3 (три) роки, поклавши на неї обов`язки у відповідності до ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з представником уповноваженого органу з питань пробації; виконувати заходи передбачені пробаційною програмою.

Скасувати застосований ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2025 року стосовно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 25.06.2025 року до 15.08.2025 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судові витрати за проведення судової товарознавчої експертизи № 9524 від 03.07.2025 у розмірі 3392 (три тисячи триста девяносто дві) грн 64 коп.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

- коробку з парфумами ТМ «Chanel Chance Eau Fraiche fw EDT» 35 ml, передану на відповідальне зберігання адміністратору ТОВ «ДКЛ «Пілот» ОСОБА_7 , повернути ТОВ «ДКЛ «Пілот» ;

- оптичний носій інформації DVD+R диск з відеозаписом з камер відеоспостереження з приміщення супермаркету «РОСТ», розташованого за адресою: вул. Полтавський шлях, 140, м. Харків, після набрання вироком законної сили зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Холодногірський районний суд м. Харкова- протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1