У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вітовського районного суду Миколаївської області від 26 травня 2025 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Доманівка Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 4, 5 ст. 190 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000568.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Вітовського районного суду Миколаївської області від 26 травня 2025 року відносно підозрюваного ОСОБА_5 продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк до 24.07.2025 р. включно, зі зменшенням розміру застави до 450 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 362 600 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою обрати відносно ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід, в межах досудового розслідування, у вигляді нічного домашнього арешту з покладенням певних обов`язків.

Узагальнені доводи апелянта.

Захисник ОСОБА_6 зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Захисник звертає увагу на те, що ухвалою слідчого судді відносно ОСОБА_5 продовжений запобіжний захід до 24.07.2025 р., тоді як строк досудового розслідування завершився 19.05.2025 р., отже, ухвала постановлена поза межами допустимого строку, що є порушенням вимог ст. 197 КПК України, згідно з якою продовження тримання під вартою можливе лише в межах строку досудового розслідування.

Апелянт вважає, що сторона обвинувачення не довела наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: ризики знищення доказів та впливу на свідків втратили актуальність після завершення слідства 19.05.2025 р.; твердження про можливу причетність до інших злочинів ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені жодними доказами (відсутні витяги з ЄРДР); ризик впливу на свідків не знайшов підтвердження, оскільки троє допитаних свідків ( ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ) не повідомили про жоден незаконний вплив з боку підозрюваного. При цьому, підозрюваний не ухилявся від слідства, не порушував процесуальних обов`язків, діяв сумлінно з моменту вручення підозри.

На думку апелянта, слідчим суддею не враховані пом`якшувальні обставини щодо особи підозрюваного ОСОБА_5 , який має міцні соціальні зв`язки, постійне місце мешкання в м. Миколаєві, проживає з дружиною та малолітньою дитиною, утримує ще одну дитину від першого шлюбу, є студентом, раніше не судимий, не ухилявся від органів слідства, самостійно прибув на допит і до суду. За цих обставин, ризик переховування від слідства чи суду не доведено, а застосування найсуворішого запобіжного заходу є надмірним і суперечить вимогам ст. 183 КПК України. Крім того, слідчий суддя не оцінив можливості застосування менш суворих заходів, зокрема: домашнього арешту, особистого зобов`язання, застави у межах, передбачених КПК України.

Захисник просить врахувати те, що визначений слідчим суддею розмір застави є непомірно високим з огляду на майновий стан підозрюваного, який не має стабільного доходу та утримує двох дітей.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

Слідчим відділом СУ ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 000568, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 4, 5 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що слідчим відділом СУ ГУНП в Миколаївській області за фактом заволодіння шахрайським шляхом невстановленими особами низкою об`єктів житлової нерухомості, що розташовані, зокрема, по АДРЕСА_2 в АДРЕСА_3 в АДРЕСА_4 в АДРЕСА_5 в АДРЕСА_6 в м. Миколаєві, вул. Цегляна, 11 в м. Миколаєві 14 червня 2024 року внесено відомості до ЄРДР за №0000568 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 4, 5 ст. 190 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні 28.11.2024 р. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, а саме у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), в чинене в особливо великих розмірах в умовах воєнного стану, а 24.02.2025 р. про зміну раніше повідомленої підозри за змістом якої вбачається, що ОСОБА_5 інкриміновано кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 190 КК України.

19.12.2025 р. ухвалою Миколаївського апеляційного суду, підозрюваному ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави у розмірі 600 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1 816 800 грн. з покладенням відповідних обов`язків в разі внесення визначеного судом розміру застави, який неодноразово продовжувався.

Строк дії ухвали слідчого судді про застосування ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою спливав 28.05.2025 р.

20.05.2025 р. в порядку ст. 290 КПК України, стороні захисту відкрито матеріали досудового розслідування та надано доступ до матеріалів провадження, які мають значний обсяг документів, а також значну кількість матеріальних носіїв, що зумовлює тривалий час ознайомлення сторони захисту з цими матеріалами.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про продовження відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. Своє клопотання слідчий мотивував наявністю обґрунтованої підозри ОСОБА_5 , тяжкістю кримінального правопорушення, наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Врахувавши, що підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, характер та обставини ймовірно вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу підозрюваного, наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та не відпали, необхідності виконання органом досудового розслідування вимог ст. 290 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність продовження відносно ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та зменшення раніше обраного розміру застави до 450 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали надані судом, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Відповідно до ст. ст. 197, 199 КПК України, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на такий, що не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, строк тримання підозрюваного під вартою може бути продовжений у разі неможливості закінчення досудового розслідування в частині доведеного обвинувачення в строки, встановлені ст. 219 цього Кодексу.

За змістом ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Відповідно до правової позиції, сформованої ЄСПЛ, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Суд вказав, що сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції», особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. За виняткових обставинах, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передбачати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Вказані вимоги закону та норм міжнародного права слідчим суддею дотримані, а також оцінені у сукупності всі обставини, які відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються при продовженні запобіжного заходу.

Продовження строку дії запобіжного заходу стає можливим за наявності ризиків. Ризик це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування та розгляду судом кримінального провадження (способу життя, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків, тощо).

Рішення про застосування одного з видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам та меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Матеріали кримінального провадження містять дані, які вказують на наявність достатніх підстав вважати, що існує ризик переховування ОСОБА_5 від слідства та суду, оскільки останній підозрюється у вчиненні, в тому числі, особливо тяжкого злочину (ч. 4, 5 ст. 190 КК України), за який передбачено покарання до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Як колишній правоохоронець, він обізнаний з процедурою притягнення до відповідальності, має чинний закордонний паспорт (дійсний до 02.08.2029 р.) та потенційні можливості виїзду за межі України чи на тимчасово окуповані території. Це створює загрозу його ухилення з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Ризик знищення, приховування або спотворення доказів обґрунтований тим, що досудове розслідування хоча і завершене проте існує ймовірність приховування незаконно одержаних коштів шляхом переведення їх на рахунки третіх осіб або у готівку. Зберігається також ризик знищення документів чи предметів, які мають доказове значення як щодо самого підозрюваного, так і щодо інших осіб, можливо причетних до вчиненого правопорушення.

Ризик незаконного впливу на свідків та інших учасників провадження підтверджується тим, що ОСОБА_5 має тісні зв`язки з особами, які можуть бути свідками, зокрема ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , та іншими, на яких переоформлював об`єкти нерухомості. Крім того, має зв`язки з нотаріусами та державними реєстраторами, що може сприяти впливу на хід розслідування та зміні свідчень у вигідному для нього напрямі.

Із встановлених органом досудового розслідування обставин справи вбачається, що ОСОБА_5 діяв системно, вчиняючи злочини проти власності з корисливою метою в умовах воєнного стану. Легальних джерел доходу не має. Припинив злочинну діяльність не добровільно, а лише через викриття. Вказане свідчить про ймовірність продовження злочинної поведінки у разі перебування на свободі.

Отже, з урахуванням тяжкості і обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , вагомості наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, забезпечить виконання останнім процесуальних обов`язків, і, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить, на даній стадії досудового розслідування кримінального провадження, виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Слідчий суддя всебічно оцінив й доводи клопотання слідчого щодо обставин, які унеможливлюють завершення досудового розслідування до спливу строку попереднього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 , зокрема необхідність виконання вимог ст. 290 КПК України, обумовлену значним обсягом матеріалів провадження, а також підготовку обвинувального акта, реєстру матеріалів досудового розслідування та направлення справи до суду.

Перевіривши мотиви прийнятого судового рішення, апеляційний суд установив, що при вирішенні питання про продовження підозрюваному ОСОБА_5 строку тримання під вартою, слідчий суддя належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу, конкретні обставини кримінального провадження та особу підозрюваного, вимоги закону та існуючу практику Європейського Суду з прав людини.

Продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України від 16.05.2013 р., яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді, що у даній конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи підозрюваного та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Стосовно доводів захисника про те, що строк тримання ОСОБА_5 під вартою продовжено поза межами строку досудового розслідування, апеляційний суд доходить наступного.

Положеннями ст. 290 КПК України передбачено, що визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Третя судова палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 17.02.2021 р. (справа № 344/6630/17) наголосила, що досудове розслідування, яке має наслідком звернення до суду з обвинувальним актом, має три ключові віхи: початок визначається внесенням відомостей до ЄРДР; завершення пов`язується з фактом відкриття матеріалів досудового розслідування підозрюваному, його захиснику відповідно до положень ст. 290 КПК України; закінчення фіксується направленням до суду обвинувального акта. Тобто, кінцевим моментом строку досудового розслідування є його закінчення, як це передбачено у ст. 219 КПК України, яке не має точок дотику із завершенням досудового розслідування.

При цьому, згідно з ч. 5 ст. 219 КПК України строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 290 КПК України, не включається у строки, передбачені цією статтею.

Отже, законодавством передбачено, що саме з моменту відкриття матеріалів досудового розслідування в порядку, визначеному ст. 290 КПК України, строки ознайомлення з матеріалами досудового розслідування не включаються у загальний строк досудового розслідування.

Зважаючи на те, що наразі, органом досудового розслідування з 20.05.2025 р. стороні захисту, в порядку ст. 290 КПК України, відкрито матеріали кримінального провадження для ознайомлення, тобто строк досудового розслідування не закінчився, а перервався до моменту здійснення прокурором однієї з дій, зазначених у ч. 2 ст. 283 КПК України, тому підстав вважати, що підозрюваному ОСОБА_5 продовжений строк тримання під вартою поза межами допустимого строку не має.

Відсутність у підозрюваного ОСОБА_5 судимостей та наявність позитивної характеристики, в даному випадку, не є підставами для зміни обраного запобіжного заходу, оскільки не спростовують висновків слідчого судді про можливість вчинення ним дій, передбачених ст. 177 КПК України.

Щодо визначеного підозрюваному ОСОБА_5 розміру застави, апеляційний суд враховує, що відповідно до вимог ч. ч. 4, 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і, щодо особи підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину застава визначається у межах від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Визначаючи в даному випадку розмір застави, а саме зменшуючи його розмір до 450 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, слідчий суддя врахував особу підозрюваного ОСОБА_5 , його роль у кримінальному правопорушенні, майновий стан підозрюваного, який до цього часу не сплатив раніше визначену заставу яка становила 600 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та інші обставини провадження, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також те, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним, дійшов правильного висновку про необхідність зменшення раніше визначеної застави до 450 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає порушень слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону під час розгляду клопотання слідчого про продовження тримання підозрюваного під вартою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 немає, ухвалу слідчого судді слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Вітовського районного суду Миколаївської області від 26 травня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_____________________ _____________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3