ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/357/25 Справа № 699/601/25 Категорія: ст. 183 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючоїОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря учасники справи: прокурор підозрюваний захисникаОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону окружної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Городищенського районного суду Черкаської області від 03 липня 2025 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцьк Волинської області, одруженого, військовослужбовця за контрактом, водія-радіотелефоніста 1 стрілецького спеціалізованого відділення 1 стрілецького спеціалізованого взводу стрілецької спеціалізованої роти « ІНФОРМАЦІЯ_2 » військової частини НОМЕР_1 , військове звання «солдат», місце проживання АДРЕСА_1 , раніше судимий,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и в:

Заступник начальник - начальник СВ відділення поліції № 1 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_10 звернувся із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Просив слідчого суддю застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, з утриманням останнього у державній установі «Черкаський слідчий ізолятор», без можливості внесення застави.

Ухвалою слідчого судді Городищенського районного суду Черкаської області від 03 липня 2025 року в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 відмовлено.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що слідчий суддя на даному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті. Зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. На підставі тих доказів, які надано прокурором до клопотання, слід зробити висновок про їх недостатність для стверджувального висновку про необхідність обрання запобіжного заходу. Оцінюючи в сукупності отримані докази, слідчим суддею визначено, що причетність підозрюваного ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення є не переконливою та не достатньою на даній стадії досудового розслідування для застосування щодо нього обмежувального заходу у виді тримання під вартою.

Сторони кримінального провадження у судовому засіданні клопотань про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не заявили.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу з доповненням в якій просить скасувати ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 03.07.2025 року про відмову в задоволенні клопотання та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 19.08.2025 року включно, з утриманням останнього у державній установі «Черкаський слідчий ізолятор», без можливості внесення застави.

Вважає, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, на підставі п.2 ч. 1 ст. 409 , ч. 1 ст. 411 КПК України.

Слідчим суддею за результатами розгляду клопотання, безпідставно зроблено висновок, що причетність ОСОБА_11 до вчинення інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, є не переконливою.

Зазначає, що про обґрунтованість підозри, повідомленої ОСОБА_7 та причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення свідчать матеріали кримінального провадження у їх сукупності, які зібрані під час досудового розслідування.

Слідчим внесене клопотання про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки, органом досудового розслідування було встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, за його вчинення санкцією вказаної статті передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Крім того, 12.06.2024 року підозрюваний ОСОБА_7 був умовно-достроково звільнений від відбування покарання, на підставі ст. 81-1 КК України в зв`язку з чим має невідбуту частину покарання у вигляді позбавлення волі.

Підозрюваний, усвідомлюючи свою вину та невідворотність суворого покарання за вчинення інкримінованого йому злочину та наявність невідбутої частини покарання у вигляді позбавлення волі, може ухилятися від органів досудового розслідування та суду, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Перебуваючи на волі, ОСОБА_7 матиме змогу незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, зокрема на близьких родичів потерпілого, свідків колишніх військовослужбовців військової частини, які були безпосередньо очевидцями події та обізнані про обставини вчиненого кримінального правопорушення та надали викривальні покази, оскільки підозрюваному відоме їхнє місце перебування, зможе впливати на них шляхом підкупу, вмовлянням та/або застосуванням погроз, що перешкоджатиме об`єктивному розслідуванню кримінального провадження та може призвести до їхньої відмови від надання показань або їх зміни на користь підозрюваного, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, підозрюваний раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних кримінальних правопорушень та був засуджений, що свідчить про стійку антисоціальну поведінку підозрюваного, його небажання ставати на шлях виправлення та здатність в майбутньому вчинити нове кримінальне правопорушення, що беззаперечно вказує на наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, у вигляді домашнього арешту полягає в тому, що ОСОБА_7 фактично буде перебувати поза межами виконання обов`язків військової служби, весь свій час буде використовувати на власний розсуд, матиме можливість безконтрольно спілкуватися, в тому числі за допомогою телефонних засобів зв`язку, зокрема, зі свідками та потерпілим у кримінальному провадженні, що об`єктивно може зашкодити встановлення істини у цій справі, а також є підстави вважати, що у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, підозрюваний змінить місце проживання (перебування), що можливо негативно вплинути на подальше проведення досудового розслідування, оскільки ОСОБА_7 не має постійного місця проживання в Черкаській області.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Статтею 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу, які доведені сторонами кримінального провадження і які слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності з наявними ризиками, зазначеними у ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог ч.1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Як вбачається з матеріалів справи, слідчим відділом відділення поліції № 1 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області, за процесуального керівництва Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001313 від 11.12.2024 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , проходячи військову службу за контрактом на посаді водія-радіотелефоніста 1 стрілецького спеціалізованого відділення 1 стрілецького спеціалізованого взводу стрілецької спеціалізованої роти «Шквал», у військовому звані «солдат», будучи особою, що має не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення умисних кримінальних правопорушень, в порушення вимог ст. ст. 11, 16, 49, 115, 116, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. 24 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, 11 грудня 2024 року близько 12 год. 30 хв., в приміщенні, де на той час тимчасово базувалися військовослужбовці спеціалізованої роти « ІНФОРМАЦІЯ_2 » військової частини ХХХХХ, на ґрунті з`ясування особистих відносин, вступив в словесну сварку з іншим військовослужбовцем, а саме ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В ході зазначеної сварки, у ОСОБА_7 виник протиправний умисел, спрямований на умисне заподіяння ОСОБА_12 тілесних ушкоджень. З метою реалізації свого протиправного умислу, ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння ОСОБА_12 тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, діючи з мотивів особистої неприязні, яка виникла в ході сварки між ними на ґрунті з`ясування особистих відносин, умисно, невстановленим досудовим розслідуванням предметом, зовні схожим на дерев`яну палицю, наніс ОСОБА_12 два удари в область голови, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у вигляді розміщення головного мозку, крововиливів під м`яку мозкову оболонку, крововиливу під тверду мозкову оболонку, крововиливів над твердою мозковою оболонкою, перелому кісток черепа, крововиливів в м`які покрови голови з внутрішнього боку, крововиливів в м`язи обличчя, забійної рани в тім`яній ділянці зліва, синців на верхніх та нижніх повіках обох очей, які, згідно висновку судово медичної експертизи № 05-9-02/293 від 26.12.2024 року, виникли внаслідок дії твердих тупих предметів (предмета), чи при ударі об такі предмети (предмет), відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та в даному випадку є причиною смерті.

19.06.2025 року о 08 год. 09 хв. ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Згідно ст. 12 КК України вказане кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову у застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Вказані вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею не дотримані, його висновок про те, що на підставі оцінки в сукупності отриманих доказів, слідчим суддею визначено, що причетність підозрюваного ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення є не переконливою та не достатньою на даній стадії досудового розслідування для застосування щодо нього обмежувального заходу у виді тримання під вартою, є помилковим, оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Метою застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_7 , згідно ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні; вчинити нове кримінальне правопорушення.

Щодо наявності ризиків, на які послався слідчий у клопотанні та прокурор в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурором доведений, оскільки підозрюваний, усвідомлюючи свою вину та невідворотність суворого покарання за вчинення інкримінованого йому злочину, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років (тяжкий злочин) та наявність невідбутої частини покарання у виді позбавленні волі, може ухилятися від органів досудового розслідування.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків з метою дачі ними показів на його користь, що негативно вплине на досудове розслідування, та може перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом, а також не виконувати інші процесуальні обов`язки, затягуючи проведення досудового розслідування, тому обрання відносно нього іншого запобіжного заходу, що не пов`язаний з триманням під вартою, не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

12.06.2024 року підозрюваний ОСОБА_7 був умовно-достроково звільнений від відбування покарання, призначеного вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 12.05.2021 року, на підставі ст. 81-1 КК України для проходження військової служби, в силу ст. 89 КК України судимості не зняті та не погашені. Вказані обставини свідчать про стійку антисоціальну поведінку підозрюваного, його небажання ставати на шлях виправлення та здатність в майбутньому вчинити нове кримінальне правопорушення, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню, шляхом впливу на свідків, вчините нове кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність у підозрюваного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, наявність повідомлення про підозру у вчиненні іншого тяжкого кримінального правопорушення, розмір майнової шкоди, тощо.

Під час апеляційного розгляду прокурор навів достатньо підстав та обґрунтував доцільність застосування до ОСОБА_7 більш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та довів, що обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту буде недостатнім для запобігання належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Отже, слідчий суддя прийшов до помилкового висновку про відмову в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Твердження сторони захисту про відсутність ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 є необґрунтованими, оскільки наявність ризиків, передбачених кримінально процесуальним законом, перевірена колегією суддів і вони дають підстави для застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підтверджують недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам.

Колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя не в повній мірі врахував дані про особу підозрюваного, його поведінку та спосіб життя, обставин події кримінального провадження, та прийшов до передчасного висновку про відмову в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та у зв`язку із наведеним апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нової про часткове задоволення клопотання слідчого.

Більш м`який запобіжний захід, на переконання колегії суддів, не забезпечить та не буде сприяти належній процесуальній поведінці підозрюваного ОСОБА_7 .

Медичних протипоказань утриманню підозрюваного ОСОБА_7 в СІЗО в суді апеляційної інстанції не встановлено. Матеріали провадження не містять інших переконливих даних, які б унеможливлювали перебування останнього під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Апеляційний суд в повній мірі врахував всі обставини, в тому числі і ті, на які посилається захисник підозрюваного ОСОБА_8 .

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

В цій же частині ст. 182 КПК України зазначено, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Розмір застави визначається суддею, слідчим суддею з урахуванням характеру вчиненого злочину, даних про особу підозрюваного майнового становища особи, що вносить заставу.

Виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання підозрюваного під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа (Мангурас проти Іспанії п. п. 78-80).

Згідно з ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Відповідно до положень ст. 182 КПК України, колегія суддів визначає підозрюваному заставу в розмірі - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 90840,00 грн. оскільки процесуальний закон не містить заборони щодо визначення застави у даній категорії справ і такий розмір не є завідомо непомірним та зможе гарантувати дотримання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а рішення слідчого судді підлягає до скасування з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст. 183, 309, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Городищенського районного суду Черкаської області від 03 липня 2025 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити частково.

Обрати підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 19 серпня 2025 року включно, з утриманням останнього у державній установі «Черкаський слідчий ізолятор» з визначенням застави в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 90 840,00 грн.

Заставу внести на спеціальний рахунок Черкаського апеляційного суду, який розміщений на офіційному Веб-сайті суду.

У випадку внесення застави ОСОБА_7 підлягає звільненню з-під варти, з покладенням на нього наступних обов`язків:

1) не відлучатися з населеного пункту, де він проживає без дозволу слідчого, прокурора, суду;

2) повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну місця проживання;

3) утримуватися від спілкування з потерпілими, свідками та експертами у даному кримінальному провадженні;

4) здати на зберігання до відповідного органу паспорт чи інші документи, які дають право на виїзд за межі України та в`їзд в Україну.

У разі порушення покладених на ОСОБА_7 обов`язків наступають наслідки, передбачені кримінальним процесуальним законом.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Виконання ухвали покласти на слідчого, контроль за виконанням на прокурора у даному кримінальному провадженні.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: