печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000389, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляд слідчого судді надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16.03.2023 у справі №757/9701/23-к на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 000) та належить на праві власності ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Обґрунтовуючи клопотання, адвокат зазначає, що при накладанні арешту на майно були порушені норми матеріального та процесуального права, не досліджені належним чином всі обставини справи в їх сукупності, слідчий суддя невірно прийшла до висновку, що існують достатні правові підстави для накладення арешту на майно. Станом на квітень 2025 року будь-які дані про оголошення підозри ОСОБА_4 в рамках вказаного кримінального провадження відсутні. 02.03.2023 розпочате досудове розслідуваним кримінального правопорушення з попередньою кваліфікацією за ч. 3 ст. 190 КК України за №0000389. Кримінальне провадження розслідується за фактом того, що особи, начебто шахрайським шляхом, надавши за твердженням прокурора недостовірні документи приватному нотаріусу, яка в свою чергу незаконно, діючи у змові здійснила незаконні реєстраційні дії, що призвели до заволодіння правом власності на квартиру ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 громадянкою ОСОБА_4 . Однак вказане як вказує представник власника майна не відповідає дійсності. 22.03.2019 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим номером 434. За умовами вказаного договору позики ОСОБА_5 взяла у позику у ОСОБА_4 1 190 825,00 гривень, що в еквіваленті на день укладання угоди становило 43 700 доларів США. Строк повернення позики сторонами визначений до 22.09.2019. На виконання зобов?язань за вказаним договором позики 22.03.2019 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим номером 435. За умовами вказаного договору іпотеки ОСОБА_5 в забезпечення виконання своїх зобов?язань за договором позики надала в іпотеку ОСОБА_4 нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 000). Договорами про внесення змін до вказаних договорів позики та іпотеки вносились зміни щодо суми позики та строків її повернення. 23.06.2020 у зв?язку із невиконанням ОСОБА_5 своїх зобов`язань за Договором позики від 22.03.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 звернуто стягнення на предмет іпотеки та зареєстровано право власності на квартиру за іпотекодержателем ОСОБА_4 , що підтверджується Витягом з ДРРПНМ. За таких обставин ОСОБА_4 набула право власності на майно в порядку позасудового вирішення цивільного спору.

Крім того, ОСОБА_5 як заявник у вказаному кримінальному провадженні зверталась до Голосіївського районного суду м. Києва за захистом своїх прав у справі № 752/12587/23 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора щодо означеного майна. 21.10.2025 Голосіївським районним судом м. Києва винесено ухвалу, якою залишено без розгляду позов ОСОБА_5 04.03.2025 Постановою Київського апеляційного суду залишено без змін ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 21.10.2025. 17.04.2025 Голосіївським районним судом м. Києва винесено ухвалу, якою скасовано заходи забезпечення позову. Таким чином, з вищевикладеного на думку адвоката чітко вбачаються цивільно-правові відносини, які виникли між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 . Адвокат також вказує, що за обставин, описаних в ухвалі слідчого судді від 16.03.2023, вказана квартира може бути об?єктом кримінального правопорушення, а предметом - можуть бути начебто «недостовірні» документи і лише за умови наявності події злочину.

Разом з тим зазначає, що в ухвалі слідчого судді не зазначено даних, а ЄДРСР не містив ухвали про те, шо слідством були вилучені у нотаріуса «недостовірні» документи для проведення відповідної експертизи, а також в ухвалі не відображено посилання на докази на підтвердження подання ОСОБА_4 «недостовірних» документів нотаріусу з метою заволодіння майном.

Адвокат ОСОБА_3 подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, вимоги клопотання підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.

Прокурор в судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду клопотання Печерська окружна прокуратура м. Києва повідомлена завчасно та належним чином. Будь-яких заяв на адресу суду не надходило.

З урахуванням викладеного, принципів диспозитивності кримінального провадження та розумності строків, слідчий суддя вважає, що сторонам було надано достатньо часу та можливостей для реалізації свого права для участі в розгляді клопотання або ж повідомлення своєї процесуальної позиції по суті клопотання шляхом подання до суду письмової позиції, а тому обґрунтовані підстави для відкладення розгляду відсутні, неявка учасників провадження, що повідомлені належним чином, розгляду клопотання по суті не перешкоджає.

Вивчивши матеріали справи, слідчий суддя надходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З огляду на наведену норму закону в даному випадку обов`язок доказування того, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба, покладено на особу, що звернулась із клопотанням про скасування арешту.

Так, з матеріалів наявних у провадженні слідчого судді вбачається, що слідчими слідчого відділу Печерського УП ГУ НП у м. Києві за процесуального керівництва Печерської окружної прокуратури міста Києва здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000389 від 02.03.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

В рамках означеного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16.03.2023 (справа № 757/9701/23-к) накладено арешт, заборонивши відчуження та розпорядження, заборонивши будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 000).

У вказаній ухвалі слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вказане майно, оскільки майно на арешті якого наполягала сторона обвинувачення, відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні № 0000389 від 02.03.2023, а також встановлено підстави з якими законодавець пов`язує застування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вказаного майна.

Також слідчим суддею встановлено, що матеріали клопотання свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження і таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя дійшов до висновку про задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на вищезазначене майно, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тобто є предметом кримінального правопорушення та може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, слідчий суддя з огляду на конкретні обставини справи та враховуючи, що необхідно виконати ряд слідчих дій, спрямованих на всебічне, повне та об`єктивне розслідування всіх обставин кримінального правопорушення, вважає наявними підстави для накладення арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів, оскільки прокурором доведено, що у разі незастосування такого заходу забезпечення існують ризики його відчуження, що в подальшому ускладнить встановлення істини у кримінальному провадженні та проведенню необхідних слідчих (процесуальних) дій.

Приходячи до такого висновку, слідчий суддя врахував й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Водночас у клопотанні про скасування арешту майна жодним чином не спростовано тих висновків, до яких дійшов слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва при постановленні ухвали про накладення арешту від 16.03.2023.

Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (арешт з метою забезпечення збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК цього Кодексу.

Абзацом 2 ч. 10 ст. 170 КПК України визначено, що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

При розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює наявність чи відсутність підстав для скасування арешту.

В свою чергу, слідчий суддя звертає увагу, що зазначені доводи представника власника майна на підтвердження необґрунтованості вказаного арешту були предметом оцінки судом апеляційної інстанції.

Так, слідчим суддею з даних ЄДРСР встановлено, що ухвалою Київського апеляційного суду від 06.12.2024 ухвалу слідчого судді від 16.03.2023 у справі № 757/9701/23-к було залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, при цьому колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку та правильно зазначив в оскаржуваній ухвалі про наявність правових підстав для задоволення внесеного на розгляд клопотання прокурора про арешт майна та арешту цього майна, а також, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб та у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного та мети накладення арешту -забезпечення збереження речових доказів, слідчий суддя вважає, що представником власника майна не доведено, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба, із чим закон пов`язує можливість скасування арешту, а тому підстави для задоволення клопотання відсутні.

Керуючись ст. ст. 170-174, 309, 372, 392 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1