Справа № 147/882/25
Провадження № 1-кп/147/199/25
ВИРОК

іменем України

04 червня 2025 року с-ще Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
із участю секретаря ОСОБА_2
прокурораОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Тростянець кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.03.2025 за №0000069 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Оха, Сахалінської області, російська федерація, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, освіта середня, неодруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше судимого 12.08.2016 Лубенським міськрайонний судом Полтавської області за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 187, ст. ст. 70, 71 КК України до 4 років позбавлення волі та штрафу, 05.04.2019 звільнений ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 28.03.2019 умовно-достроково, на підставі п. 8 ст. 89 КК України судимість не знята та не погашена,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Матрос ОСОБА_4 , будучи 09.08.2024 призваний на військову службу за мобілізацією та в подальшому призначений на посаду солдата резерву взводу резерву рядового складу роти резерву військової частини НОМЕР_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, в умовах введення воєнного стану в Україні, 05.03.2025 о 22:13 годині, знаходячись за місцем проходження військової служби, на території військової частини НОМЕР_1 , переслідуючи раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, з метою викликати занепокоєння, паніку та розгубленість серед працівників установи, використовуючи належний йому на праві приватної власності мобільний телефон марки «Redmi Note 13», imei: НОМЕР_2 , imei: НОМЕР_3 із сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар», абонентський номер НОМЕР_4 , умисно тричі здійснив екстрені виклики о 22:13 годині, о 22.15 годині та о 22:19 годині на єдиний телефонний номер екстреної допомоги населенню «112» Державної установи «Центр інфраструктури та технологій Міністерства внутрішніх справ України» та повідомив завідомо неправдиві відомості про замінування та підготовку вибуху ІНФОРМАЦІЯ_2 (теперішня назва - ІНФОРМАЦІЯ_3 ), достовірно знаючи, що вказане повідомлення, здійснене за єдиним телефонним номером «112» про замінування та підготовку вибуху критично важливого об`єкту інфраструктури, є неправдивим та не відповідає дійсності, розуміючи, що своїми протиправними діями у вигляді завідомо неправдивого повідомлення може спричинити наслідки у вигляді порушення громадської безпеки та порядку, порушення звичного режиму функціонування ІНФОРМАЦІЯ_2 , його працівників та суміжних будівель та споруд, припускав можливість залучення органами влади значної кількості сил і засобів для перевірки фактів, викладених ним в усному повідомленні про підготовку вибуху і запобіганню можливої загрози для життя та здоров`я людей, пошкодженню майна та бажав настання таких наслідків.

Відповідно до п. 13 ст. 1 Закону України від 16.11.2021 №1882 ІХ «Про критичну інфраструктуру», об`єктами критичної інфраструктури, серед іншого, є об`єкти інфраструктури, системи, їх частини та їх сукупність, які є важливими для національної безпеки та оборони, порушення функціонування яких може завдати шкоди житєво важливим національним інтересам.

Згідно ст. 1 Закону України від 6 грудня 1991 року №1932-ХІІ «Про оборону України, оборона України - система політичних, економічних, соціальних, воєнних, наукових, науково-технічних, інформаційних, правових, організаційних, інших заходів держави щодо підготовки до збройного захисту та її захист у разі збройної агресії або збройного конфлікту. До органів військового управління належать територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки і мобілізації.

Статтею 1 Закону України від 12 травня 2015 №389-VІІІ «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі вищевикладених правових норм, територіальні центри є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, в умовах введення воєнного стану в Україні відносяться до об`єктів критичної інфраструктури, тому що є важливими для національної безпеки та оборони, порушення функціонування яких може завдати шкоди життєво важливим національним інтересам, а саме шкоди щодо організації військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації для відсічі збройної агресії.

Таким чином ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 259 КК України, а саме завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, підпалу або інших дій, які загрожують загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками, якщо об`єктами завідомо неправдивого повідомлення стали критично важливі об`єкти інфраструктури.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав повністю та суду повідомив, що процес мобілізації для нього проходив дуже важко. Вперше, оскільки він був раніше засуджений за ст. 187 КК України, його відпустили, але при цьому йому було працівниками ТЦК та СП розсічено брову та вибито зуб. В подальшому, коли він надав працівникам ТЦК документи про відстрочку, вони їх знищили, у обвинуваченого з`явилося почуття ненависті до них. Вже перебуваючи на службі у військовій частині НОМЕР_1 , з метою помсти працівникам ТЦК, здійснив дзвінок на спеціальну телефонну лінію «112» екстреної допомоги населенню та розповсюдив завідомо неправдиві відомості про підготовку вибуху в ІНФОРМАЦІЯ_4 міста. Крім того, зазначив, що проходив військову у службу у військовій частині НОМЕР_1 , однак його переводять в іншу частину для подальшого проходження служби і з ним зараз в суді присутній представник цієї частини.

У зв`язку із повним визнанням вини обвинуваченим, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд, з`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та порядок їх дослідження, враховуючи, що сторонами провадження не оспорюється доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій, з`ясувавши правильне розуміння сторонами кримінального провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини справи в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно усіх фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням доказів, які характеризують особу обвинуваченого.

Судом у ході судового провадження безпосередньо досліджені наступні докази надані стороною обвинувачення, належність та допустимість, яких ніким не оспорюється, а саме документи, що характеризують особу обвинуваченого (а.с. 32-43).

З огляду на наведене, суд дійшов до висновку, що винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкриміновано доведена повністю.

Виходячи із вимог ст. 337 КПК України, зокрема з того, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд, розглянувши дане кримінальне провадження, дійшов висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого є правильною, оскільки останній вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 259 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та приймає до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України№7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставини, при яких їх вчинено та особу обвинуваченого.

Так, у відповідності до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст. 259 КК України, скоєне обвинуваченим є тяжкими кримінальним правопорушенням.

Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання суд вважає щире каяття.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є рецидив злочину.

Суд також враховує вік обвинуваченого, а також, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше судимий, 12.08.2016 Лубенським міськрайонний судом Полтавської області за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 187, ст. ст. 70, 71 КК України до 4 років позбавлення волі та штрафу, 05.04.2019 звільнений ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 28.03.2019 умовно-достроково (а.с.35-39), проходить військову службу в ЗСУ (а.с.42), на диспансерному обліку у лікаря нарколога не перебуває (а.с.40), за місцем проживання характеризувався негативно (а.с. 41), за місцем проходження військової служби характеризується посередньо (а.с.43), має на утриманні неповнолітню дитину.

Враховуючи вищезазначене, ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, обставини справи, з урахуванням вимог закону та передбачених цим законом санкцій, ставлення обвинуваченого до вчиненого, думку прокурора, який просить призначити обвинуваченому покарання за ч.2 ст. 259 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 років та звільнити від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком, суд приходить до висновку, що покарання, достатнє для перевиховання та виправлення обвинуваченого, а також для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень в майбутньому, за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 259 КК України, слід призначити покарання у виді п`яти років позбавлення волі, визначеного в межах санкції зазначеної статті.

При цьому, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та інших обставин справи, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без відбування покарання та ізоляції його від суспільства, а тому приймає рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.ст. 75 КК України із іспитовим строком та покладенням обов`язків, що передбачені ст. 76 КК України.

Вказаний висновок суду ґрунтується на тому, що з моменту вчинення злочину обвинувачений ОСОБА_4 суттєво змінив свої погляди, проходить військову службу та має намір в подальшому проходити військову службу, що свідчить про його позитивну соціальну спрямованість і наявність бажання щодо виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства. За таких обставин іспитовий строк сприятиме вихованню ОСОБА_4 в дусі додержання законів України, тобто формування в нього звички законослухняної поведінки й не бажання в майбутньому повторювати дії, які мають наслідком встановлення зазначених обмежень.

Цивільний позов не заявлявся.

Майнова шкода не завдана.

У межах даного кримінального провадження проведено експертизу відео та звукозапису (а.с. 48-54), витрати за результатами якої становлять 3183,60 гривень та у відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 в користь держави у повному обсязі.

Долю речових доказів в кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Арешт накладений на речові докази в кримінальному провадженні згідно ч. 4 ст. 174 КПК України скасувати.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 50, 63, 65-67, 75 КК України, ч. 3 ст. 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (років) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ч.4 ст.76 КК України, нагляд за ОСОБА_4 , як військовослужбовцем, звільненим від відбування покарання з випробуванням, покласти на командира військової частини НОМЕР_1 , у разі зміни місця служби - на командира військової частини за новим місцем служби, а у разі звільнення з військової служби контроль за виконанням вироку покласти на уповноважений орган з питань пробації.

У разі звільнення з військової служби зобов`язати ОСОБА_4 згідно з ч. 1 ст. 76 КК України: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання; періодично з`являтися в уповноважений орган з питань пробації для реєстрації.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення експертизи у кримінальному провадженні в сумі 3183,60 грн. (три тисячі сто вісімдесят три гривні шістдесят копійок).

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Немирівського районного суду Вінницької області від 12.03.2025 на мобільний телефон марки «Redmi Note 13», серійний номер НОМЕР_5 - скасувати.

Речові докази:

- мобільний телефон марки «Redmi Note 13», серійний номер НОМЕР_6 ТМ08927 imei: НОМЕР_2 , imei: НОМЕР_3 , який зберігається у кімнаті для зберігання речових доказів відділення №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області за адресою: с-ще Тростянець, вул. Соборна, 102, Гайсинського району Вінницької області - повернути обвинуваченому ОСОБА_4 ;

- диск СD-R , на якому містяться три аудіозаписи телефонних дзвінків щодо замінування будівлі ІНФОРМАЦІЯ_5 , які надійшли 05.03.2025 о 22:13 год., 22:15 год. та 22:19 год. від анонімної особи з номера НОМЕР_4 на єдиний телефонний номер «112» екстреної допомоги населенню - залишити при матеріалах кримінального провадження №0000069.

Відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Тростянецький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1