Номер провадження: 11-сс/813/827/25
Справа № 523/4674/25 1-кс/523/1458/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 та представника ОСОБА_7 ,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 11.04.2025 про арешт майна у к/п №002395 від 25.11.2024 за ч. 3 ст. 368 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді в межах к/п №002395 від 25.11.2024 було задоволено клопотання ст. слідчого в ОВС 2 СВ (із дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_9 та було накладено арешт із забороною розпорядження, відчуження та користування на вилучене під час обшуку володіння 27.03.2025 майно, а саме на предмети схожі на долари США, номіналом по 100 доларів США, у загальній кількості 45 купюр на загальну суму 4500 доларів США.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що вилучене в ході обшуку майно відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки могло бути отримано кримінально протиправним шляхом, відтак є необхідність у його збереженні з метою перевірки.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погодившись із ухвалою слідчого судді представник ОСОБА_7 в інтересах третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що вона є необґрунтованою з таких підстав:

- вилучені грошові кошти належать дружині ОСОБА_10 ОСОБА_8 , які вона отримала після продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 13.09.2024. За таких обставин, зазначеними коштами неможливо забезпечити спеціальну конфіскацію або конфіскацію майна як виду покарання.

- накладення арешту на майно ОСОБА_8 необґрунтовано порушує її право власності, як особи, яка не має відношення до зазначеного кримінального провадження;

- висновки слідчого судді з приводу того, що вилучені грошові кошти могли бути отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення є безпідставними, оскільки з матеріалів клопотання слідчого вбачається, що номери вилучених купюр і купюр, які були знаряддям вчинення злочину є різними;

За таких обставин, представник власника майна ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 11.04.2025 та постановити нову ухвалу, якою відмовити слідчому у задоволенні клопотання.

У судовому засіданні апеляційного суду представник власника майна ОСОБА_7 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, натомість прокурор заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників апеляційного провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів доходить наступних висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

За приписами ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження серед іншого є те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Так, як вбачається з матеріалів судової справи, слідчими 2 СВ (із дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування у к/п 0002395 від 25.11.2024 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Досудовим розслідування встановлено що, ОСОБА_10 , будучи службовою особою правоохоронного органу, займаючи посаду заступника начальника сектору превенції ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл., маючому спеціальне звання капітан поліції, діючи за попередньою змовою із ОСОБА_11 , який займає посаду начальника ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. маючи спеціальне звання майор поліції, у період з кінця листопада 2024 по 27.03.2025, діючи умисно, з метою особистого незаконного збагачення, отримали від мешканця м. Одеси ОСОБА_12 неправомірну вигоду у розмірі 45 166 грн. за невчинення в інтересах ОСОБА_12 дій з використанням наданого службового становища, а саме: за не притягнення ОСОБА_12 до адміністративної відповідальності за допущені порушення під час ведення господарської діяльності та невжиття заходів мобілізаційного характеру до найманих ОСОБА_12 працівників.

27.03.2025 в період часу з 11 год. 36 хв. до 13 год. 07 хв. слідчим на підставі ухвали слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 24.03.2025 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , де було виявлено та вилучено предмети схожі на долари США, номіналом по 100 доларів США, у загальній кількості 45 купюр на загальну суму 4500 доларів США.

Завданням арешту майна слідчий визначив вивчення вилучених речей та отримання інформації, яка самостійно або в сукупності має доказове значення.

Дійсно, приписами ч. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

В той же час, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи представника ОСОБА_7 відносно того, що власник грошових коштів ОСОБА_8 не має жодного процесуального статусу у вказаному к/п, із матеріалів судового провадження не вбачається відомостей, які би свідчили про її відношення до обставин, які розслідуються у межах зазначеного кримінального провадження.

Колегія суддів також приймає до уваги ту обставину, що в матеріалах справи міститься копію договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 між ОСОБА_13 та ОСОБА_8 (сума договору 866 000 грн.), який підтверджує походження коштів ( а.п. 129).

Апеляційний суд також зауважує, що відповідно до ч. 10 ст. 172 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Колегія судді приймає до уваги ту обставину, що грошові кошти були визнані речовими доказами, в той же час, наявність самої лише постанови слідчого про визнання майна речовим доказом не є безумовною підставою для накладення арешту та для висновку про їх відповідність критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Окрім того, апеляційний суд додатково зауважує, що відповідно до п.1) ч.1 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. Відтак, слідчий суддя під час розгляду клопотання про арешт обмежений його доводами.

В той же час, зі змісту мотивувальної частини ухвали слідчого судді вбачається обґрунтування необхідності накладення арешту на грошові кошти можливістю конфіскації майна, що виходить за межі доводів клопотання слідчого ДБР та на переконання апеляційного суду є недопустимим.

Апеляційний суд також враховує аргументи представника ОСОБА_7 з приводу того, що номери вилучених купюр і купюр, які були знаряддями знаряддям вчинення злочину є різними, відтак приходить до висновку про те, що клопотання слідчого не містить того рівня обґрунтування, яке б переконувало апеляційний суд у тому, що застосування такого заходу забезпечення кримінального поводження як арешт майна є виправдним.

Таким чином, з огляду на викладені обставини, апеляційний суд не вбачає підстав для подальшого застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, оскільки накладення арешту грошові кошти не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи власника майна потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Відповідно до п. 2) ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Згідно із п. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

В свою чергу, п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України встановлює, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Отже, апеляційний суд вважає,що апеляційна скарга представника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 підлягає задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню із постановлення нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 11.04.2025, про арешт майна, вилученого 27.03.2025 в ході проведення обшуку у межах к/п №002395 від 25.11.2024 за ч. 3 ст. 368 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання ст. слідчого в ОВС 2 СВ (із дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві ОСОБА_14 про накладення арешту на предмети, схожі на долари США, номіналом по 100 доларів США, у загальній кількості 45 купюр на загальну суму 4500 доларів США, вилучені в ході проведення обшуку 27.03.2025 за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4