Номер провадження 1-кп/201/571/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 ,

захисників обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 ,

розглянувши клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_10 у вигляді домашнього арешту, про продовження строку дії покладених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 передбачених ст. 194 КПК України обов`язків, подані на стадії судового розгляду об`єднаних кримінальних проваджень, внесених 12 березня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000262 та внесеному 23 березня 2024 року за № 0000261 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 355 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 355 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Новомосковська Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_6 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 355 КК України,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_7 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 122 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця с. Воскресенівка, Новомосковського району, Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_8 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_9 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця Російської Федерації, громадянина Російської Федерації, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_10 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_11 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 12 березня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000262 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 355 КК України, ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 122 КК України.

На стадії судового розгляду прокурором ОСОБА_3 подані клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту та обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту строком на 60 діб, а також клопотання про продовження на 2 місяці строку дії покладених на обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків.

В обґрунтування доводів клопотання про продовження строку дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_5 передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків, прокурор ОСОБА_3 посилався на те, що останній обґрунтовано обвинувачується у вимогі передачі чужого майна та права на майно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , поєднаній з насильством небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_14 , вчиненої в умовах воєнного стану, у незаконному позбавленні волі потерпілого ОСОБА_14 з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , що супроводжувалося заподіюванням фізичних страждань потерпілому, у незаконному заволодінні будь-яким способом паспортом та іншим важливим особистим документом, а також у примушуванні до виконання цивільно-правових зобов?язань, за відсутності ознак вимагання, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , поєднаному з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_15 , тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 355 КК України за викладених в обвинувальному акті обставин, які підтверджуються наведеними у клопотанні доказами.

Так, за наявності обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих злочинів, на переконання прокурора ОСОБА_3 , продовжують існувати враховані при застосуванні та подальшому продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, ОСОБА_5 може вчинити спроби переховуватися від суду, на підтвердження чого вказують такі обставини, як тяжкість покарання у вигляді позбавлення волі від 7 до 12 років з конфіскацією майна, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, та вагомість наявних доказів про вчинення цих злочинів.

На підтвердження продовження ризику можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_5 незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів, обвинувачених у цьому кримінальному провадженні, в тому числі, шляхом залякування та здійснення насильницьких дій, свідчать такі обставини, як встановлена КПК України процедура отримання показань від осіб, які є свідками, які мають бути допитані судом безпосередньо відповідно до ст. 23 КПК України. При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового розгляду і не вправі посилатися на покази, надані слідчому або прокурору під час досудового розслідування.

Тобто, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та їх дослідження.

За наведених обставин, з огляду на застосований до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді застави, прокурор ОСОБА_3 клопочить про продовження на 2 місяці строку дії покладених на обвинуваченого передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків, а саме: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; утримуватися від спілкування з обвинуваченим, свідками у кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; прибувати за викликом до прокурора з метою отримання клопотань у кримінальному провадженні.

В обґрунтування доводів про продовження строку дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_6 передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків, прокурор ОСОБА_3 посилався на те, що останній обґрунтовано обвинувачується у вимогі передачі чужого майна та права на майно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , поєднаній з насильством небезпечним для життя чи здоров?я потерпілого ОСОБА_14 , вчиненої в умовах воєнного стану, у незаконному позбавленні волі потерпілого ОСОБА_14 з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , що супроводжувалося заподіянням фізичних страждань потерпілому, у незаконному заволодінні будь-яким способом паспортом та іншим важливим особистим документом, а також у примушуванні до виконання цивільно-правових зобов`язань, за відсутності ознак вимагання, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , поєднаному з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_15 , тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 355 КК України за викладених в обвинувальному акті обставин, які підтверджуються наведеними у клопотанні доказами.

Так, за наявності обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих злочинів, на переконання прокурора ОСОБА_3 , продовжують існувати враховані при застосуванні та подальшому продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, ОСОБА_6 може вчинити спроби переховуватися від суду, на підтвердження чого вказують такі обставини, як тяжкість покарання у вигляді позбавлення волі від 7 до 12 років з конфіскацією майна, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, та вагомість наявних доказів про вчинення цих злочинів.

На підтвердження продовження ризику можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_6 незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів, обвинувачених у цьому кримінальному провадженні, в тому числі, шляхом залякування та здійснення насильницьких дій, свідчать такі обставини, як встановлена КПК України процедура отримання показань від осіб, які є свідками, які мають бути допитані судом безпосередньо відповідно до ст. 23 КПК України. При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового розгляду і не вправі посилатися на покази, надані слідчому або прокурору під час досудового розслідування.

Тобто, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та їх дослідження.

За наведених обставин, з огляду на застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді застави, прокурор ОСОБА_3 клопочить про продовження на 2 місяці строку дії покладених на обвинуваченого передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків, а саме: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; утримуватися від спілкування з обвинуваченим, свідками у кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; прибувати за викликом до прокурора з метою отримання клопотань у кримінальному провадженні.

В обґрунтування доводів клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, прокурор ОСОБА_3 посилався на те, що останній обґрунтовано обвинувачується у вимогі передачі чужого майна та права на майно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , поєднаній з насильством небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_14 , вчиненої в умовах воєнного стану, у незаконному позбавленні волі потерпілого ОСОБА_14 з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , що супроводжувалося заподіюванням фізичних страждань потерпілому, у незаконному заволодінні будь-яким способом паспортом та іншим важливим особистим документом, а також у закінченому замаху на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із анальним проникненням в тіло потерпілого ОСОБА_14 , з використанням іншого предмета, без добровільної згоди останнього (згвалтування), вчиненому групою осіб з ОСОБА_13 та ОСОБА_10 та в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, вчиненому з метою залякування та примусу потерпілого ОСОБА_14 до певних дій, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 122 КК України за викладених в обвинувальному акті обставин, які підтверджуються наведеними у клопотанні доказами.

Так, за наявності обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих злочинів, на переконання прокурора ОСОБА_3 , продовжують існувати враховані при застосуванні та подальшому продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, ОСОБА_8 може вчинити спроби переховуватися від суду, на підтвердження чого вказують такі обставини, як тяжкість покарання у вигляді позбавлення волі від 7 до 12 років з конфіскацією майна, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, та вагомість наявних доказів про вчинення цих злочинів

На підтвердження продовження ризику можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_8 незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів, обвинувачених у цьому кримінальному провадженні, в тому числі, шляхом залякування та здійснення насильницьких дій, свідчать такі обставини, як встановлена КПК України процедура отримання показань від осіб, які є свідками, які мають бути допитані судом безпосередньо відповідно до ст. 23 КПК України. При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового розгляду і не вправі посилатися на покази, надані слідчому або прокурору під час досудового розслідування.

Тобто, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та їх дослідження.

До того ж, прокурор ОСОБА_3 посилався на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 20 травня 2025 року, якою ухвала суду першої інстанції про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасована, постановлене нове рішення, яким до обвинуваченого застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_9 до 01 червня 2025 року та покладені передбачені ст.

194 КПК України обов`язки, який в подальшому був продовжений Соборним районним судом міста Дніпра.

Тож, зважаючи на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , які пов`язані із застосуванням фізичного насильства та заподіянням тілесних ушкоджень, дані про його особу, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, прокурор ОСОБА_3 клопочить про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк 60 діб, із покладенням передбачених ст. 194 КПК України обов`язків: не залишати без дозволу суду місце постійного проживання, за виключенням необхідності отримання невідкладної медичної допомоги та необхідності забезпечити свою безпеку в укритті під час оголошення повітряної тривоги, за умови негайного повернення до місця проживання після оголошення про відбій повітряної тривоги; не відлучатися з населеного пункту в якому він проживає без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, утримуватися від спілкування із потерпілими, свідками та іншими обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в?їзд в Україну.

В обґрунтування доводів клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту (нічного), прокурор ОСОБА_3 посилався на те, що останній обґрунтовано обвинувачується у вимогі передачі чужого майна та права на майно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , поєднаній з насильством небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_14 , вчиненої в умовах воєнного стану, у незаконному позбавленні волі потерпілого ОСОБА_14 з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , що супроводжувалося заподіюванням фізичних страждань потерпілому, у незаконному заволодінні будь-яким способом паспортом та іншим важливим особистим документом, а також у закінченому замаху на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із анальним проникненням в тіло потерпілого ОСОБА_14 , з використанням іншого предмета, без добровільної згоди останнього (згвалтування), вчиненому групою осіб з ОСОБА_13 та ОСОБА_8 та в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, вчиненому з метою залякування та примусу потерпілого ОСОБА_14 до певних дій, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 122 КК України за викладених в обвинувальному акті обставин, які підтверджуються наведеними у клопотанні доказами.

Так, за наявності обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих злочинів, на переконання прокурора ОСОБА_3 , продовжують існувати враховані при застосуванні та подальшому продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, ОСОБА_10 може вчинити спроби переховуватися від суду, на підтвердження чого вказують такі обставини, як тяжкість покарання у вигляді позбавлення волі від 7 до 12 років з конфіскацією майна, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, та вагомість наявних доказів про вчинення цих злочинів.

На підтвердження продовження ризику можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_10 незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів, обвинувачених у цьому кримінальному провадженні, в тому числі, шляхом залякування та здійснення насильницьких дій, свідчать такі обставини, як встановлена КПК України процедура отримання показань від осіб, які є свідками, які мають бути допитані судом безпосередньо відповідно до ст. 23 КПК України. При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового розгляду і не вправі посилатися на покази, надані слідчому або прокурору під час досудового розслідування.

Тобто, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та їх дослідження.

Зважаючи на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_10 , які пов`язані із застосуванням фізичного насильства та заподіянням тілесних ушкоджень, дані про його особу, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, прокурор ОСОБА_3 клопочить про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на 60 днів за місцем проживання обвинуваченого за адресою: АДРЕСА_11 , заборонивши залишати житло з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин без дозволу суду, за виключенням необхідності отримання невідкладної медичної допомоги та необхідності

забезпечити свою безпеку в укритті під час оголошення повітряної тривоги, за умови негайного повернення до місця проживання після оголошення про відбій повітряної тривоги.

При цьому, покласти на ОСОБА_10 обов`язки прибувати за кожною вимогою до суду, не відлучатися з населеного пункту в якому він проживає без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, утримуватися від спілкування із потерпілими, свідками та іншими обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав подані ним клопотання у повному обсязі, просив їх задовольнити з викладених ним підстав та продовжити строк дії раніше застосованих до обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_10 запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту на 60 днів, а також строк дії покладених на обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків на 2 місяці.

Захисник обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 не заперечувала проти задоволення клопотання прокурора та продовження строку дії покладених на її підзахисних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтримали позицію свого захисника.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 заперечував проти задоволення клопотання прокурора та просив застосувати домашній арешт у нічний час, посилаючись на недоведеність заявлених прокурором ризиків та необґрунтованість висунутого обвинувачення.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав позицію свого захисника.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_12 заперечував проти поданого прокурором клопотання, посилаючись на його необґрунтованість, недоведеність заявлених ризиків та відсутність підстав для його задоволення. При цьому, подав письмові заперечення на клопотання прокурора, які підтримав у повному обсязі. Просив застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 підтримав думку захисника ОСОБА_12 , посилаючись на спільність позиції сторони захисту.

Обвинувачений ОСОБА_10 підтримав позицію своїх захисників.

Вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши доводи прокурора про продовження обвинуваченим запобіжного заходу, з`ясувавши позицію представника потерпілого та сторони захисту, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

На стадії судового розгляду прокурором ОСОБА_3 подані клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту та обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту строком на 60 діб, а також клопотання про продовження на 2 місяці строку дії покладених на обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків.

Так, надаючи оцінку доводам сторони обвинувачення, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Частина 2 ст. 331 КПК України передбачає, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається у порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати здійсненню судового провадження розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Окрім того, статтею 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зав`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Статтею 176 КПК України передбачений перелік запобіжних заходів.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно до вимог ч. 6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту суд виходить з наступного.

Відповідно до ухвал слідчих суддів Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2024 року під час досудового розслідування відносно ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 20 травня 2024 року включно, без визначення розміру застави, який в подальшому був неодноразово продовжений.

В подальшому, на стадії підготовчого провадження ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2025 року застосований до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою був продовжений 60 днів до 23 грудня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року частково скасована ухвала Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2024 року та обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 23 грудня 2024 року з визначенням застави у розмірі по 300 (триста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень 00 копійок, у разі внесення якої останній підлягає звільненню з-під варти.

У випадку внесення застави та звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 , з-під варти, на нього покладені обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме прибувати за кожною вимогою до суду у визначений час, не відлучатися із населеного пункту, в якому вони проживають, без письмового дозволу суду, утримуватися від спілкування з іншими обвинуваченим та свідками у кримінальному провадженні, а також здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2024 року застосований відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із можливістю внесення застави продовжений на 60 днів до 07 лютого 2025 року включно, який в подальшому був неодноразово продовжений.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 травня 2025 року ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2025 року скасована в частині продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Постановлено нову ухвалу, якою до ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту до 01 червня 2025 року включно, за місцем його постійного проживання за адресою: АДРЕСА_9 , з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України обов`язків: прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора або суду; цілодобово не залишати місце фактичного проживання без дозволу слідчого, прокурора чи суду, за винятком випадків переміщення до найближчого укриття на час дії сигналу «Повітряна тривога» та подальшого невідкладного повернення до житла; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілим та іншими обвинуваченими у цьому кримінальному проводженні.

В подальшому застосований апеляційним судом до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту був продовжений за клопотанням сторони обвинувачення.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, з огляду на вимоги ч. 2 ст. 177, ст. ст. 181, 194, 199 КПК України, суд виходить з наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також продовження існування ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вимогі передачі чужого майна та права на майно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , поєднаній з насильством небезпечним для життя чи здоров?я потерпілого ОСОБА_14 , вчиненій в умовах воєнного стану, у незаконному позбавленні волі потерпілого ОСОБА_14 з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіюванням фізичних страждань потерпілому, у незаконному заволодінні будь-яким способом паспортом та іншим важливим особистим документом, а також у закінченому замаху на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із анальним проникненням в тіло потерпілого ОСОБА_14 з використанням скляної пляшки, без добровільної згоди останнього (зґвалтування) групою осіб з ОСОБА_10 та спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження ОСОБА_14 з метою залякування останнього та примусу до вчинення їх вимог, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 122 КК України за обставин, детально викладених в обвинувальному акті, що надійшов до суду.

Розглядаючи доводи прокурора про доцільність продовження ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, суд не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винності обвинуваченого в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, вважає, що, в даному випадку, є обов`язкова умова conditionsinequanon правомірності затримання, а саме обґрунтована підозра, що обвинувачений вчинив злочини, що, на думку суду, підтверджується скеруванням до суду обвинувального акту.

Отже, у даному випадку, клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вирішується на початку стадії судового розгляду, тобто на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання припинила існувати і на заміну їй було висунуте обвинувачення.

Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акту шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, при вирішенні питання про необхідність застосування запобіжного заходу на стадії судового провадження вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи продовження існування наведених прокурором ризиків, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення у повній мірі доведена висока ступінь ймовірності можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_8 переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів тощо, виходячи з наступного.

Так, серед іншого, ОСОБА_8 висунуто обвинувачення, в тому числі, у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 4 ст. 189 та ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 152 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, що вже само по собі може бути підставою та мотивом для обвинувачених переховуватися від суду.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Тож, суд приймає до уваги практику Європейського суду з захисту прав людини про те, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

При цьому, суд безумовно зважає на фактичні обставини, зухвалість та характер інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, які свідчать про підвищену суспільну небезпеку, зокрема, останні згідно висунутого обвинувачення у період воєнного стану за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 незаконно позбавили волі потерпілого ОСОБА_14 з корисливих мотивів, що супроводжувалося заподіюванням йому фізичних страждань та вимагали передачі грошових коштів у розмірі 14 000 доларів США та права власності на автомобіль, застосовуючи до потерпілого насильство небезпечне для його життя та здоров`я, зокрема, численні удари, в тому числі, кастетом по тулубу і голові, а також діючи групою осіб з ОСОБА_10 , який наказав потерпілому ОСОБА_14 роздягнутися до білизни, розірвали білизну та силою утримували потерпілого на дивані за ноги та плечі, а ОСОБА_10 наніс 5-7 ударів скляною пляшкою в область анального отвору потерпілого, спричинивши останньому середньої тяжкості тілесні ушкодження (закриту хребтово-спиномозкову травму з переломами поперечних відростків 2-го, 3-го та 4-го поперекових хребців), намагаючись здійснити дії сексуального характеру, пов`язані із анальним проникненням в тіло потерпілого ОСОБА_14 з використанням скляної пляшки, без добровільної згоди останнього (зґвалтування), при цьому, здійснюючи відеозйомку побиття потерпілого на мобільні телефони, змушуючи його висловлювати на свою адресу образливі слова, які принижують честь та гідність людини, погрожуючи розповсюдженням знятого відеозапису близьким родичам та у соціальні мережі. В подальшому, після невдалих спроб оформити у нотаріусів довіреність на право керування та розпорядження належним потерпілому ОСОБА_14 автомобілем, залишили на парковці під своїм контролем транспортний засіб і документи потерпілого.

До того ж, оцінюючи вищевказані обставини, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

При цьому, судом враховуються дані про особи обвинуваченого ОСОБА_8 , зокрема, який до затримання офіційно не працевлаштований і не мав законного джерела доходу, неповнолітні діти або ж батьки похилого віку на утриманні відсутні, за місцем реєстрації не проживає, не одружений, до арешту проживав у гуртожитку без відповідної реєстрації зі слів з цивільною дружиною, що є тими обставинами, які свідчать не на користь доводів сторони захисту щодо наявності сталих соціальних зв`язків та зв`язків із державою.

Тим більше, розуміючи складність проведення судового провадження у цій справі в умовах дії воєнного стану, усвідомлюючи неможливість повного контролю державною владою кордонів по всій території України через збройну агресію Російської Федерації проти України, обвинувачені можуть здійснити спроби переховуватися від суду.

Тож, не беручи до уваги виключно саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому у разі визнання винуватим, суд виходить з сукупності встановлених обставин, наведених у цьому рішенні, які дають суду достатні підстави дійти висновку про наявність реального ризику можливих спроб ОСОБА_8 переховуватися від суду, який продовжує існувати дотепер.

Оцінюючи доводи прокурора про можливість незаконного впливу на потерпілих, свідків, експертів тощо, суд зважає на суть пред`явленого обвинувачення, зухвалість та характер злочинних дій, що інкримінуються ОСОБА_8 та його ролі у кримінальних правопорушеннях.

Також, судом враховується і встановлена КПК України процедура отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, зокрема, на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а на стадії судового розгляду суд досліджує докази безпосередньо, показання свідків отримує усно в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 352 КПК України).

При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо отримав під час судового розгляду.

Тож, ризик впливу на потерпілих, свідків, експертів існує не лише під час зібрання доказів, а й на стадії судового провадження до моменту безпосереднього отримання показань від вказаних осіб та дослідження їх судом.

З огляду на те, що наразі триває стадія судового розгляду, потерпілі, свідки, експерти не допитані судом, існує ймовірний ризик того, що обвинувачені можуть незаконно впливати на вказаних осіб з метою змусити їх до дачі неправдивих свідчення або ж до відмови від їх надання.

У сукупності зазначені обставини свідчать про наявність такого ризику, як можливість незаконного впливу на потерпілих, свідків, експертів тощо у кримінальному провадженні, в тому числі, і з огляду на обізнаність обвинуваченого щодо місця перебування вказаних осіб.

А отже, наведені обставини та дані про осіб обвинуваченого у сукупності з суворістю можливого покарання вказують на існування ризиків можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_8 переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів тощо, ступень яких є досить високою.

Таким чином, суд погоджується із заявленими прокурором ризиками, передбаченими п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, і визнає наявність продовження існування цих ризиків доведеними у повній мірі.

Отже, суд вирішує питання щодо продовження вже застосованого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту в межах поданого прокурором клопотання та, з огляду на ухвалене 20.05.2025 року судом апеляційної інстанції рішення, та вважає, що такий запобіжний захід підлягає продовженню.

Таким чином, з урахуванням сукупності встановлених обставин, зокрема, наявності обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 263 КК України, тяжкості покарання, що загрожує останньому у разі визнання винуватим, вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, конкретних обставин інкримінованих дій, зухвалості та характеру насильницьких дій відносно потерпілого ОСОБА_14 , які свідчать про підвищену суспільну небезпеку, особи обвинуваченого та його ролі у вчиненні протиправних дій, а також відсутності сталих соціальних зв`язків та будь-яких зв`язків з державою, суд дійшов до висновку про необхідність продовження застосованого до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 днів, із покладенням передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків.

Слід заборонити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_9 , де останній фактично проживає, за виключенням необхідності отримання невідкладної медичної допомоги та необхідності забезпечити свою безпеку в укритті під час оголошення повітряної тривоги, за умови негайного повернення до місця проживання після оголошення про відбій повітряної тривоги.

Зобов`язати ОСОБА_8 прибувати за кожною вимогою до суду, а також покласти передбачені ст. 194 КПК України обов`язки: не відлучатися з населеного пункту в якому він проживає без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, утримуватися від спілкування із потерпілими, свідками та іншими обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 , що у разі невиконання ним обов`язків, покладених судом, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу, є 06 вересня 2025 року включно.

Виконання ухвали про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту покласти відповідно до ч. 3 ст. 181 КПК України на ВП № 2 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області.

Водночас, посилання захисника ОСОБА_9 на належну процесуальну поведінку свого підзахисного ОСОБА_8 після звільнення з слідчого ізолятора не може слугувати підставою для зміни застосованого запобіжного заходу, а відсутність з боку обвинуваченого порушень умов такого заходу свідчить про його дієвість.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту суд виходить з наступного.

Відповідно до ухвали слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2024 року під час досудового розслідування відносно ОСОБА_10 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 20 травня 2024 року включно, без визначення розміру застави, який в подальшому був неодноразово продовжений, в останнє до 23 вересня 2024 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 серпня 2024 року ухвала слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2024 року скасована і застосований до ОСОБА_10 раніше запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, був змінений на цілодобовий домашній арешт за місцем проживання останнього за адресою: АДРЕСА_11 , із покладенням передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків.

В подальшому, на стадії підготовчого провадження ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2025 року застосований до ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту був продовжений на 60 днів до 23 грудня 2024 року включно, із покладенням передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року частково скасована ухвала Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2024 року, обвинуваченому ОСОБА_10 продовжено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 23 грудня 2024 року та покладено обов`язки: в період з 22.00 годин по 06.00 годин не залишати без дозволу суду місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_11 , за виключенням необхідності отримання невідкладної медичної допомоги та необхідності прямувати до укриття від надзвичайних ситуацій техногенного, природного та воєнного характеру; прибувати до суду за кожною вимогою; не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілим та іншими обвинуваченими у цьому кримінальному проводженні.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний час доби (з 22.00 години по 06.00 годину), з огляду на вимоги до ч. 2 ст. 177, ст. ст. 181, 194, 199 КПК України, суд виходить з наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також продовження існування ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_10 обґрунтовано обвинувачується у вимогі передачі чужого майна та права на майно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 та ОСОБА_8 , поєднаній з насильством небезпечним для життя чи здоров?я потерпілого ОСОБА_14 , вчиненій в умовах воєнного стану, у незаконному позбавленні волі потерпілого ОСОБА_14 з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб з цими фігурантами, що супроводжувалося заподіюванням фізичних страждань потерпілому, у незаконному заволодінні будь-яким способом паспортом та іншим важливим особистим документом, а також у закінченому замаху на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із анальним проникненням в тіло потерпілого ОСОБА_14 з використанням скляної пляшки, без добровільної згоди останнього (зґвалтування) групою осіб з ОСОБА_13 та ОСОБА_8 та спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження ОСОБА_14 з метою залякування останнього та примусу до вчинення їх вимог, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 122 КК України за обставин, детально викладених в обвинувальному акті, що надійшов до суду.

Розглядаючи доводи прокурора про доцільність продовження ОСОБА_10 строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винності обвинуваченого в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, вважає, що, в даному випадку, є обов`язкова умова conditionsinequanon правомірності затримання, а саме обґрунтована підозра, що обвинувачений вчинив злочини, що, на думку суду, підтверджується скеруванням до суду обвинувального акту.

Отже, у даному випадку, клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту вирішується під час підготовчого провадження, тобто на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання припинила існувати і на заміну їй було висунуте обвинувачення.

Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акту шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, при вирішенні питання про необхідність застосування запобіжного заходу на стадії судового провадження вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи продовження існування наведених прокурором ризиків, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення у повній мірі доведена висока ступінь ймовірності можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_10 переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів тощо, виходячи з наступного.

Так, серед іншого, ОСОБА_10 висунуто обвинувачення, в тому числі, у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 4 ст. 189 та ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 152 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, що вже само по собі може бути підставою та мотивом для обвинувачених переховуватися від суду.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Тож, суд приймає до уваги практику Європейського суду з захисту прав людини про те, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

При цьому, суд безумовно зважає на фактичні обставини, зухвалість та характер інкримінованих ОСОБА_10 злочинів, які свідчать про підвищену суспільну небезпеку, зокрема, останній згідно висунутого обвинувачення у період воєнного стану за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 та ОСОБА_8 , незаконно позбавив волі потерпілого ОСОБА_14 з корисливих мотивів, що супроводжувалося заподіюванням йому фізичних страждань та вимагав передачі грошових коштів у розмірі 14 000 доларів США та права власності на автомобіль, при цьому, застосовуючи до потерпілого насильство небезпечне для його життя та здоров`я, зокрема, численні удари, в тому числі, кастетом по тулубу і голові, а також наказав потерпілому ОСОБА_14 роздягнутися до білизни, і діючи групою осіб з ОСОБА_13 та ОСОБА_8 , які розірвали білизну та силою утримували потерпілого на дивані за ноги та плечі, наніс 5-7 ударів скляною пляшкою в область анального отвору потерпілого, спричинивши останньому середньої тяжкості тілесні ушкодження (закриту хребтово-спиномозкову травму з переломами поперечних відростків 2-го, 3-го та 4-го поперекових хребців), намагаючись здійснити дії сексуального характеру, пов`язані із анальним проникненням в тіло потерпілого ОСОБА_14 з використанням скляної пляшки, без добровільної згоди останнього (зґвалтування), при цьому, здійснюючи відеозйомку побиття потерпілого на мобільні телефони, змушуючи його висловлювати на свою адресу образливі слова, які принижують честь та гідність людини, погрожуючи розповсюдженням знятого відеозапису близьким родичам та у соціальні мережі. В подальшому, після невдалих спроб оформити у нотаріусів довіреність на право керування та розпорядження належним потерпілому ОСОБА_14 автомобілем, залишили на парковці під своїм контролем транспортний засіб і документи потерпілого.

До того ж, оцінюючи вищевказані обставини, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

При цьому, судом враховуються дані про особу обвинуваченого ОСОБА_10 , зокрема, який офіційно не працевлаштований і не має законного джерела доходу, неповнолітні діти або ж батьки похилого віку на утриманні відсутні, не одружений, народився в Чеченській Республіці Російської Федерації, є громадянином Російської Федерації і має посвідку на постійне проживання в Україні, що є тими обставинами, які свідчать про відсутність в обвинуваченого сталих соціальних зв`язків та зв`язків із державою.

Тим більше, розуміючи складність проведення судового провадження у цій справі в умовах дії воєнного стану, усвідомлюючи неможливість повного контролю державною владою кордонів по всій території України через збройну агресію Російської Федерації проти України, обвинувачений можуть здійснити спроби переховуватися від суду.

Тим більше, обвинувачений ОСОБА_10 є громадянином Російської Федерації, не є військовозобов`язаним, а отже, на нього не розповсюджується заборона перетину кордону України в умовах воєнного стану, що дає право у будь-який час виїхати з країни.

Тож, не беручи до уваги виключно саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому у разі визнання винуватим, суд виходить з сукупності встановлених обставин, наведених у цьому рішенні, які дають суду достатні підстави дійти висновку про наявність реального ризику можливих спроб ОСОБА_10 переховуватися від суду, який продовжує існувати дотепер.

Оцінюючи доводи прокурора про можливість незаконного впливу на потерпілих, свідків, експертів тощо, суд зважає на суть пред`явленого обвинувачення, зухвалість та характер злочинних дій, що інкримінуються ОСОБА_10 та його ролі у кримінальних правопорушеннях.

Також, судом враховується і встановлена КПК України процедура отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, зокрема, на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а на стадії судового розгляду суд досліджує докази безпосередньо, показання свідків отримує усно в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 352 КПК України).

При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо отримав під час судового розгляду.

Тож, ризик впливу на потерпілих, свідків, експертів існує не лише під час зібрання доказів, а й на стадії судового провадження до моменту безпосереднього отримання показань від вказаних осіб та дослідження їх судом.

З огляду на те, що наразі триває стадія судового розгляду, потерпілі, свідки, експерти не допитані судом, існує ймовірний ризик того, що обвинувачені можуть незаконно впливати на вказаних осіб з метою змусити їх до дачі неправдивих свідчення або ж до відмови від їх надання.

У сукупності зазначені обставини свідчать про наявність такого ризику, як можливість незаконного впливу на потерпілих, свідків, експертів тощо у кримінальному провадженні, в тому числі, і з огляду на обізнаність обвинуваченого щодо місця перебування вказаних осіб.

А отже, наведені обставини та дані про осіб обвинувачених у сукупності з суворістю можливого покарання вказують на існування ризиків можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_10 переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів тощо, ступень яких є досить високою.

Таким чином, суд погоджується із заявленими прокурором ризиками, передбаченими п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, і визнає наявність продовження існування цих ризиків доведеними у повній мірі.

Отже, суд вирішує питання щодо продовження вже застосованого запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту в межах поданого прокурором клопотання та, з огляду на ухвалене 02.12.2024 року судом апеляційної інстанції рішення, та вважає, що такий запобіжний захід підлягає продовженню.

Тож, з урахуванням сукупності встановлених обставин, зокрема, наявності обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 122 КК України, тяжкості покарання, що загрожує останньому у разі визнання винуватим, вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, конкретних обставин інкримінованих дій, зухвалості та характеру насильницьких дій відносно потерпілого ОСОБА_14 , які свідчать про підвищену суспільну небезпеку, особи обвинуваченого, який є громадянином Російської Федерації і має можливість у будь-який час перетнути кордон України, його ролі у вчиненні протиправних дій, а також відсутності сталих соціальних зв`язків та будь-яких зв`язків з державою, суд дійшов до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний час доби строком на 60 днів, із покладенням передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків.

При цьому, ОСОБА_10 слід заборонити залишати житло за адресою: АДРЕСА_11 , де останній проживає, з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин.

А також зобов`язати ОСОБА_10 не залишати без дозволу суду місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_11 , за виключенням необхідності отримання невідкладної медичної допомоги та необхідності забезпечити свою безпеку в укритті під час оголошення повітряної тривоги, за умови негайного повернення до місця проживання після оголошення про відбій повітряної тривоги, прибувати за кожною вимогою до суду, не відлучатися з населеного пункту в якому він проживає без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, утримуватися від спілкування із потерпілими, свідками та іншими обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_10 , що у разі невиконання ним обов`язків, покладених судом, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали про продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу, є 06 вересня 2025 року включно.

Виконання ухвали про продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту покласти відповідно до ч. 3 ст. 181 КПК України на ВП № 2 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження на 2 місяці строку дії покладених на обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків, суд виходить з наступного.

Відповідно до ухвал слідчих суддів Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2024 року під час досудового розслідування відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до кожного на 60 днів до 20 травня 2024 року включно, без визначення розміру застави, який в подальшому був неодноразово продовжений.

На стадії підготовчого провадження ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2025 року застосований до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою був продовжений кожному на 60 днів до 23 грудня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

В подальшому, на стадії підготовчого провадження ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2024 року застосований до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою був продовжений кожному на 60 днів до 07 лютого 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 січня 2025 року була скасована ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2024 року в частині продовження обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави. Постановлена в цій частині нова ухвала, якою клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено, строк дії запобіжного заходу продовжено до 07 лютого 2025 року включно, з визначенням ОСОБА_6 застави у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 454 200 гривень, ОСОБА_5 застави у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 605 600 гривень, з покладенням передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України на кожного обов`язків, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду у визначений час, не відлучатися із населеного пункту, в якому вони проживають, без письмового дозволу суду, утримуватися від спілкування з іншими обвинуваченим та свідками у кримінальному провадженні, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

17 січня 2025 року визначена судом апеляційної інстанції застава внесена та обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 звільнені з під-варти.

Строк дії покладених апеляційним судом на обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обов`язків закінчився 13 березня 2025 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2025 року на обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , на кожного з них, покладені передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України наступні обов`язки: не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця проживання; утримуватися від спілкування із свідками та іншими обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну, до 01 червня 2025 року включно, строк яких в подальшому був неодноразово продовжений.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме: 1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом; 5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом; 6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності; 7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання; 8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; 9) носити електронний засіб контролю.

Частиною 7 статті 194 КПК України встановлено, що обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

В силу ч. 4 ст. 202 КПК України, з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Тобто, з моменту внесення застави, обвинувачений є особою відносно якої у кримінальному провадженні застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Положеннями КПК України не визначено конкретного строку дії запобіжного заходу у виді застави.

Згідно зі ст. 203 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Таким чином, обрання запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді застави, продовжує діяти до підстав, визначених ст. 203 КПК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 182 КПК України з моменту звільнення підозрюваного, обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З огляду на те, що стороною обвинувачення доведена наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих злочинів та передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, зважаючи на застосований апеляційним судом до вказаних осіб запобіжний захід у вигляді застави, суд вважає за доцільне продовжити на 2 місяці строк дії покладених на кожного з обвинувачених наступні обов`язки: не відлучатися з населеного пункту, в якому вони проживають без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця проживання; утримуватися від спілкування із свідками та іншими обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Тож, за наведених обставин, подане прокурором ОСОБА_3 клопотання про продовження на 2 місяці строку дії покладених на обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 передбачених ст. 194 КПК України обов`язків є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 131-132, 176-178, 183-184, 193-194, 199, 331, 369-372, 376 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити на 2 (два) місяці строк дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України наступних обов`язків: не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця проживання; утримуватися від спілкування із свідками та іншими обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Строк дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_6 продовжений до 06 вересня 2025 року включно.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити на 2 (два) місяці строк дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України наступних обов`язків: не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця проживання; утримуватися від спілкування із свідками та іншими обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Строк дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_5 продовжений до 06 вересня 2025 року включно.

Роз`яснити кожному з обвинувачених, що у разі не з`явлення їх за викликом до суду без поважних причин чи не повідомлення ними про причини своєї неявки, або порушення ними обов`язків, покладених на нього, застава звертається у дохід держави.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту задовольнити.

Застосований до обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту продовжити на строк 60 днів до 06 вересня 2025 року включно.

Заборонити ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , залишати житло за адресою: АДРЕСА_11 , де останній проживає, з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин, за виключенням необхідності отримання невідкладної медичної допомоги та необхідності забезпечити свою безпеку в укритті під час оголошення повітряної тривоги, за умови негайного повернення до місця проживання після оголошення про відбій повітряної тривоги.

Зобов`язати ОСОБА_10 прибувати за кожною вимогою до суду, а також покласти передбачені ст. 194 КПК України обов`язки: не відлучатися з населеного пункту в якому він проживає без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, утримуватися від спілкування із потерпілими, свідками та іншими обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_10 , що у разі невиконання ним обов`язків, покладених судом, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали про продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу, є до 06 вересня 2025 року включно.

Виконання ухвали про продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту покласти відповідно до ч. 3 ст. 181 КПК України на ВП № 2 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області.

Копію ухвали направити до ВП № 2 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області для контролю за поведінкою ОСОБА_10 .

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту задовольнити.

Застосований до обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту продовжити на строк 60 днів до 06 вересня 2025 року включно.

Заборонити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_9 , де останній фактично проживає, за виключенням необхідності отримання невідкладної медичної допомоги та необхідності забезпечити свою безпеку в укритті під час оголошення повітряної тривоги, за умови негайного повернення до місця проживання після оголошення про відбій повітряної тривоги.

Зобов`язати ОСОБА_8 прибувати за кожною вимогою до суду, а також покласти передбачені ст. 194 КПК України обов`язки: не відлучатися з населеного пункту в якому він проживає без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, утримуватися від спілкування із потерпілими, свідками та іншими обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 , що у разі невиконання ним обов`язків, покладених судом, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу, є до 06 вересня 2025 року включно.

Виконання ухвали про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту покласти відповідно до ч. 3 ст. 181 КПК України на ВП № 2 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області.

Копію ухвали направити до ВП № 2 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області для контролю за поведінкою ОСОБА_8 .

Ухвала щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, особою, що тримається під вартою у той же строк з моменту отримання її копії.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - о 11 годині 00 хвилин 11 липня 2025 року.

Суддя: ОСОБА_1