Дата документу 22.07.2025
Справа № 334/4709/25
Провадження № 1-кп/334/587/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 121 КК України,

встановив:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КПК України.

Під час судового засідання прокурором заявлено клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого. Прокурор зазначає, що під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 21.04.2025 року відносно ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Запорізькій слідчий ізолятор» на строк до 17.06.2025 року. Ризики, які існували під час досудового розслідування та слугували підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не змінилися та не перестали існувати. Встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме встановлено що ОСОБА_5 може переховуватися від суду незаконного впливати на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення. ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років, відтак усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинене діяння може переховуватися від суду. Крім тогою про існування вказаного ризику свідчить репутація обвинуваченого, відсутність міцних соціальних зв`язків. Так, ОСОБА_5 немає постійного місця проживання та роботи, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей. Вказані обставини свідчать про високий ризик ухилення обвинуваченого від суду. Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується, тим що ОСОБА_5 розуміючи невідворотність покарання, може схиляти свідків та потерпілого у кримінальному провадженні до дачі завідомо неправдивих показів або відмови від їх надання, що негативно вплине на подальший судовий розгляду. При цьому, ОСОБА_6 знайомий з потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, які є місцевими жителями, що полегшить на них вплив в даному кримінальному провадженні. Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що обвинувачений, маючи не зняту та непогашену судимість, вчинив новий злочин під час іспитового строку. ОСОБА_5 16.11.2024 року засуджений Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 4 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки. Жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Захисник проти клопотання заперечував, зазначив, що ОСОБА_5 тривай час перебуває під вартою, вину визнає у повному обсязі, тому ризики вказані прокурором є не обгрунтованими. Також ОСОБА_5 має постійне місце проживання, тому вважає, що застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту є достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

ОСОБА_5 підтримав свого захисника.

Заслухавши учасників судового провадження, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання передбаченим у статті 177 КПК України ризикам.

Вирішуючи питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Підставою для обрання і надалі продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченої переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити злочинну діяльність.

За змістом статті 199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

З моменту взяття обвинуваченого ОСОБА_5 під варту, і продовження такого запобіжного заходу та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Даних, які б вказували на неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не встановлено.

Таким чином, враховуючи особу обвинуваченого, його характеризуючи дані, ризики, які стали підставою для обрання і надалі продовження щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які продовжують існувати і не зменшилися, а також те, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке має високий ступінь суспільної небезпеки, є підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, а також вчинити інший злочин.

Поряд з цим, судом не здобуто відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені статті 177 КПК України.

Ризики, що існували на час обрання і продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, що виправдовує тримання обвинуваченого під вартою.

Застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, за даних обставин суд вважає недоцільним, оскільки більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти зазначеним ризикам та забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід продовжити.

Згідно зі статті 197 КПК України строк дії ухвали про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Керуючись ст. 314-315 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - по 19 вересня 2025 року включно.

Проголошення повного тексту ухвали 23.07.2025 року 15 год. 00 хв.

Ухвала може бути оскаржена протягом 5 днів з дня її проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Суддя: ОСОБА_1