Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/7552/25
Номер провадження 1-кс/711/1865/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2025 року м.Черкаси

Слідчий суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1

за участю:

секретаря судових засідань - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

підозрюваного - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Придніпровського районного суду м. Черкаси клопотання старшого слідчого в ОВС ВР ЗЗКС СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу протидії порушенням прав людини у правоохоронній та пенітенціарній сферах Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 , подане в рамках кримінального провадження №0000019 від 12.08.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, громадянина України, з базовою вищою освітою, який не є особою з інвалідністю, неодруженого, непрацюючого, раніше несудимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в ОВС ВР ЗЗКС СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_6 звернулась до слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси з клопотанням, погодженим прокурором відділу протидії порушенням прав людини у правоохоронній та пенітенціарній сферах Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 , поданим в рамках кримінального провадження №0000019 від 12.08.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 190 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що СУ ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000019 від 12.08.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3, 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 діючи умисно, з корисливих мотивів за попередньою змовою із групою осіб в умовах воєнного стану, а саме: із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який відбуває покарання в ДУ «СВК №92», ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , заволодів чужим майном, шляхом обману, а саме грошовими коштами громадян, під приводом того, що ОСОБА_7 являється військовослужбовцем, перебуває в зоні бойових дій, отримав поранення та на його лікування необхідна велика сума грошей.

Так, ОСОБА_7 приблизно у грудні 2024 року в соціальній мережі «Фейсбук», використовуючи власні мобільні телефони з ІМЕІ: НОМЕР_1 за № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 познайомився із ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка являється військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_5 та яка користується мобільним телефоном за № НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , умисно повідомив останній неправдиві факти про себе.

ОСОБА_7 , скористався тим, що ОСОБА_11 не знає та не може перевірити достовірність наданих їй фактів, умисно шляхом обману запевнив останню в дійсності його перебування в статусі військовослужбовця та проходженням ним служби в Збройних Силах України, і внаслідок чого отримав поранення в зоні бойових дій.

Зокрема, ОСОБА_7 вже при довготривалому спілкуванні із ОСОБА_11 запевняв останню щодо своїх начебто намірів щодо одруження на останній та підготовці до весілля, чим вводив її в оману з метою заволодіння грошовими коштами.

ОСОБА_7 діючи умисно, з корисливих мотивів за попередньою змовою з ОСОБА_10 , в умовах воєнного стану, маючи умисел на заволодіння грошових коштів ОСОБА_11 , домовився з останнім, щоб той при спілкуванні з потерпілою по телефону, будучи у складі даної групи, представлявся його братом та підтвердив факт служби ОСОБА_7 у Збройних силах України, отримання ним поранення в зоні бойових дій, необхідності великої суми грошових коштів та в правдивих намірах ОСОБА_7 щодо весілля на останній.

Також, ОСОБА_7 діючи умисно, з корисливих мотивів, групою осіб за попередньою змовою в умовах воєнного стану, з метою заволодіння грошовими коштами ОСОБА_11 , домовився з ОСОБА_8 , щоб остання будучи в складі даної групи, при спілкуванні з ОСОБА_11 , представляючись жінкою на ім`я ОСОБА_12 , тобто жінкою брата ОСОБА_7 - ОСОБА_10 , підтверджувала неправдиву інформацію, що ОСОБА_7 дійсно являється військовослужбовцем та потребує лікування, зокрема вона особисто потребує грошових коштів на проживання, так як на утриманні має неповнолітніх дітей.

В подальшому, продовжуючи протиправні діяння, скеровані на заволодіння грошових коштів, та для підтримки легенди, що ОСОБА_7 дійсно являється військовослужбовцем та отримав поранення в зоні бойових дій, останній діючи умисно, з корисливих мотивів, групою осіб за попередньою змовою в умовах воєнного стану, з метою заволодіння грошовими коштами ОСОБА_11 , домовився з ОСОБА_9 , про те щоб він при спілкуванні з останньою по телефону представлявся товаришем по службі на псевдонім « ОСОБА_13 », та запевнив її стосовно статусу та обставин перебування ОСОБА_7 в лікарні з подальшою необхідністю перерахуванням грошових коштів на лікування останнього на його банківську карту.

ОСОБА_4 приблизно з кінця грудня 2024 року, діючи умисно, з корисливих мотивів за попередньою змовою з ОСОБА_7 , в умовах воєнного стану, маючи умисел на заволодіння грошових коштів потерпілої, будучи в складі даної групи та з метою конспірації злочинних дій здійснив відкриття банківських рахунків (карток) в різних банківських установах, зокрема в АТ «УНІВЕРСАЛБАНК» НОМЕР_8 , надавши свої правдиві анкетні дані, які в подальшому надав для відома та користування всім учасниками групи, тим самим забезпечив засобами для вчинення шахрайських дій відносно потерпілих. Також, здійснював перерахування отриманих від злочинів грошових коштів на інші невстановлені на даний час банківські рахунки, для забезпечення функціонування групи та для розподілу між усіма членами, зокрема власних потреб.

Таким чином ОСОБА_11 , будучи введеною в оману та впевненою в правомірності і доброчесності намірів та дій ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , в період часу з грудня 2024 року по травень 2025 року з власних банківських карток АТ «ПУМБ» НОМЕР_9 та АТ «УКРСИББАНК» НОМЕР_10 перерахувала грошові кошти в загальній сумі 250 000 гривень на банківські картки АТ «Ощадбанк» НОМЕР_11 , відкриту на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка надала всім учасникам групи доступ до неї, АТ «Ощадбанк» НОМЕР_12 ; АТ КБ «ПРИВАТБАНК» НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_15 , НОМЕР_16 та рахунок НОМЕР_17 ; АТ «Альянс Банк» НОМЕР_18 ; АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" НОМЕР_19 , НОМЕР_20 , НОМЕР_21 , НОМЕР_22 , НОМЕР_23 , НОМЕР_24 , НОМЕР_25 та рахунок НОМЕР_8 , відкритого на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та до якого останній надав доступ всім співучасниками групи для вчинення протиправних дій, з метою заволодіння грошовими коштами потерпілих.

В подальшому ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , виконавши усі дії, які вважали необхідними для доведення кримінальних правопорушень до кінця, заволодівши грошовими коштами, що належать ОСОБА_11 привласнили їх собі, розпорядились ними на власний розсуд, чим завдали потерпілій матеріальну шкоду на вище вказану суму.

14.08.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене групою осіб, за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану, що завдало значної шкоди потерпілому.

Причетність ОСОБА_4 до вчинення зазначених кримінальних правопорушень підтверджується даними показами потерпілої ОСОБА_14 від 25.06.2025, показами потерпілої ОСОБА_11 від 07.07.2025, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілої ОСОБА_14 від 04.07.2025, 23.07.2025, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілої ОСОБА_11 від 04.07.2025, показами потерпілого ОСОБА_15 від 01.08.2025, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_15 від 01.08.2025, протоколами проведених негласних (слідчих) розшукових дій та іншими доказами в сукупності.

Ініціатор клопотання вказує, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

В ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 190 КК України, тобто нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років, тому враховуючи тяжкість покарання, існує обґрунтований ризик, що вона з метою ухилення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органу досудового розслідування, що вказує на ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

До того ж, на цей час, в ході досудового розслідування не встановлено та не допитано всіх потерпілих, свідків, у зв`язку з чим ОСОБА_4 перебуваючи на волі, матиме змогу контактувати з ними та незаконно впливати на них. Також, ОСОБА_4 зможе незаконно впливати на потерпілих у даному кримінальному провадженні, шляхом погроз, вмовлянь, підкупу, схиляючи до дачі завідомо неправдивих показань та вживати заходів, спрямованих на унеможливлення здобуття органом досудового розслідування інших фактичних даних, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного розслідування кримінального правопорушення, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Окрім цього, враховуючи те, що на цей час не встановлено вичерпного кола осіб, причетних до кримінальних правопорушень, у яких ОСОБА_4 повідомлено про підозру, перебуваючи на волі він матиме можливість спілкуватись з такими особами, чим буде перешкоджати встановленню всіх обставин злочину та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Виходячи з усього вище перерахованого, орган досудового розслідування приходить до висновку, що жоден із м`якіших запобіжних заходів не здатен забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків.

При цьому, у разі не застосування до підозрюваного ОСОБА_4 триманням під вартою, орган досудового розслідування не зможе в повній мірі забезпечити виконання завдань кримінального провадження та не матиме можливості запобігти вчиненню підозрюваним з метою уникнення кримінальної відповідальності дій, спрямованих на перешкоджання кримінальному провадженню, а також виконання останнім процесуальних обов`язків.

Разом з цим, при обранні альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, сторона обвинувачення вважає за доцільне, з урахуванням корисливих мотивів вчинення злочину, визначити підозрюваному заставу, яка буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у останнього бажання перешкоджати розслідуванню у кримінальному провадженні і вважає, що максимальний розмір застави, передбачений п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України у межах двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в повній мірі зможе забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, покладених на нього обов`язків.

На підставі викладеного слідчий, за погодженням з прокурором, просив застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів з утриманням у ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» з можливістю визначення застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив його задоволити, посилаючись на доводи викладені в ньому та додані до нього докази. Додатково зазначив, що зважаючи на зібрані в ході досудового розслідування докази, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 190 КК України. На думку прокурора, більш м`якого запобіжного заходу, окрім як тримання під вартою, відносно ОСОБА_4 не можливо застосувати задля забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Так, усвідомлюючи тяжкість покарання, яка загрожує ОСОБА_4 , з метою ухилення від кримінальної відповідальності, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Також, існує ризик впливу на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженню, оскільки останній безпосередньо спілкувався з потерпілими, а тому зможе впливати на них з метою зміни наданих показів чи відмови від вже наданих показів. Також, на переконання сторони обвинувачення, у даному випадку наявний ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки на цей час не встановлено вичерпного кола осіб, причетних до кримінальних правопорушень, у яких ОСОБА_4 повідомлено про підозру, перебуваючи на волі він матиме можливість спілкуватись з такими особами, чим буде перешкоджати встановленню всіх обставин злочину та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. При застосуванні запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 прокурор просив визначати розмір застави, як альтернативний запобіжний захід, в розмірі 20 прожиткових мінімумів доходів громадян. Саме такий розмір буде достатнім стримуючим фактором для запобігання існуючим ризикам кримінального провадження та належного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_16 заперечував проти задоволення клопотання слідчого у зв`язку з його необґрунтованістю та недоведеністю належним чином ризиків, на які посилається прокурор. Зокрема вказував на те, що злочини інкриміновані в провину його підзахисному, є нетяжкими злочинами, а тому відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України до нього не може бути застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Крім того, просив врахувати, що ОСОБА_4 самостійно виховує малолітнього сина ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , оскільки його матір позбавлена батьківських прав. Також, батько його підзахисного був мобілізований та з травня 2022 року рахується зниклим безвісти. Враховуючи характеризуючи дані, а також те, що ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності, необхідність піклуватись про малолітнього сина, просив відмовити в задоволенні клопотання сторони обвинувачення та обрати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Підозрюваний ОСОБА_4 підтримав доводи свого захисника та заперечував проти заявленого клопотання, вказавши, що він не має наміру переховуватись від слідства та суду чи вчиняти дії, що можуть зашкодити кримінальному провадженню. При застосуванні до нього запобіжного заходу, просив врахувати, що він має постійне місце проживання, самостійно виховує малолітнього сина ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , оскільки його матір позбавлена батьківських прав. Крім того, він піклується про своїх діда та бабу, оскільки його батько ОСОБА_18 з травня 2022 року рахується безвісти зниклим.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши копії матеріалів, якими сторона обвинувачення обґрунтовує доводи клопотання та характеризуючи дані надані стороною захисту, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

В судовому засіданні встановлено, що подане клопотання відповідає вимогам ст. ст. 183, 184 КПК України, а вручення письмового повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення та копії клопотання і матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, здійснено з дотриманням строків, передбачених ч. 2 ст. 278 КПК України та ч. 2 ст. 184 КПК України відповідно.

Метою застосування запобіжних заходів відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам:1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Метою застосування запобіжних заходів відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам:1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення, а також наявність доказів, яким обґрунтовуються відповідні обставини.

Виходячи зі змісту зазначених норм вбачається, що виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а застосування таких заходів завжди пов`язане з необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Судом встановлено, що СУ ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000019 від 12.08.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3, 4 ст. 190 КК України.

14.08.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене групою осіб, за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану, що завдало значної шкоди потерпілому

Таким чином, органом досудового розслідування ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 190 КК України, яке, згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів, за вчинення якого санкцією статті передбачено покарання у виді штрафу від чотирьох тисяч до восьми тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років.

Наявність обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: показами потерпілої ОСОБА_14 від 25.06.2025, показами потерпілої ОСОБА_11 від 07.07.2025, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілої ОСОБА_14 від 04.07.2025, 23.07.2025, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілої ОСОБА_11 від 04.07.2025, показами потерпілого ОСОБА_15 від 01.08.2025, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_15 від 01.08.2025, протоколами проведених негласних (слідчих) розшукових дій та іншими доказами в сукупності.

На думку слідчого судді, наведені в клопотанні обставини в сукупності та додані до нього матеріали кримінального провадження, якими обґрунтовані доводи клопотання, дають підстави вважати, що підозра у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 190 КК України є обґрунтованою. При цьому слідчий суддя враховує усталену практику ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86), згідно якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04).

Разом з тим, слід наголосити, що слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження.

Крім того, правильність кваліфікації дій підозрюваної особи, так само як і наявність чи відсутність в її діях складу злочину вирішуються виключно вироком суду та не підлягають вирішенню на досудовому провадженні.

З положень п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК України вбачається, що при застосуванні запобіжного заходу слідчий суддя перш за все має переконатися в наявності доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, в якому він підозрюється. Закон не вимагає, щоб докази були повними, але вони повинні бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у застосуванні того чи іншого запобіжного заходу.

Також слідчий суддя враховує, що за визначенням Європейського суду з прав людини "обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1 (с) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин".

Крім того у п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13 листопада 2007 року - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 § 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

Таким чином, на думку слідчого судді, надані стороною обвинувачення докази переконали б неупередженого спостерігача в тому, що підозрюваний ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 190 КК України.

Розглядаючи питання наявності ризиків, на які посилалася сторона обвинувачення у клопотанні, та позицію захисту щодо їх недоведеності, слідчий суддя зазначає наступне.

В обґрунтування необхідності застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою сторона обвинувачення в судовому засіданні посилалася на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового слідства та суду;впливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

При встановленні наявності ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, відповідно до ч.1 ст.178 КПК України, слідчий суддя враховує тяжкість покарання за інкримінований ОСОБА_4 в провину злочин, санкція якого передбачає покарання у вигляді штрафу від чотирьох тисяч до восьми тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років, а тому усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, він може переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Суд також бере до уваги й інформацію щодо особи підозрюваного, яку наводить останній, зокрема, що ОСОБА_4 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, має на утриманні малолітнього сина, проте у світлі наведених вище актуальних даних про існування ризику переховуватися, наявність вказаних вище обставин наведених стороною захисту, не можуть бути вирішальними та такими, що могли б знизити цей ризик до маловірогідного чи до його виключення.

Таким чином, слідчий суддя погоджується з доводами прокурора щодо наявності ризику переховування ОСОБА_4 від слідства та суду.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілих, слідчий суддя враховує встановлену кримінальним процесуальним законодавством процедуру отримання показань на стадії судового розгляду, відповідно до яких, свідки допитуються безпосередньо в судовому засіданні. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

Отже зазначений ризик існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідка та дослідження їх судом.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення доведено існування ризику, незаконно впливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні.

Крім того, слідчий суддя вважає встановленим та доведеним існування ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки перебуваючи на волі ОСОБА_4 зможе вчиняти дії направлені на перешкоджання повному, всебічному та швидкому проведенню досудового розслідування.

Щодо доводів сторони захисту стосовно недоведеності належними доказами існування вказаних у клопотанні ризиків, то слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що Кримінально процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. Отже, ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначений дій.

Вирішуючи питання про доцільність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_4 слідчий суддя повинен встановити, чи є запобіжний захід пропорційним для запобігання ризику або ризикам, на які вказує сторона обвинувачення, з метою захисту прав підозрюваної та дотримання принципу верховенства права.

Зі змісту ч. 1 ст. 183 КПК України слідує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення Європейського Суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

З наведеного вбачається, що метою застосування запобіжного заходу є не каральна, а забезпечувальна функція, тобто, до особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, наявність яких підтверджено в судовому засіданні, а також, відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність (п. п. "а" п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

При цьому, слідчий суддя зауважує, що відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосовується до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять.

В той же час, санкцією ч. 3 ст. 190 КК України, яка інкримінується в провину ОСОБА_4 передбачено покарання у виді штрафу від чотирьох тисяч до восьми тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років, а тому до підозрюваного ОСОБА_4 не може бути застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, на підставі п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 раніше не судимий, не переховувався від органу досудового розслідування, не перешкоджав кримінальному провадженню, іншої підозри йому не повідомлено, а тому він не особою, до якої може бути застосовано винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою.

В той же час слідчим суддею встановлено ризики переховування від органів досудового розслідування та суду та можливість впливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а тому слідчий суддя вважає, що стосовно підозрюваного ОСОБА_4 необхідно встановити запобіжний захід на час проведення розслідування, який дозволить забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків у цьому провадженні.

У кримінальному провадженні можуть бути застосовані такі запобіжні заходи (ч. 1 ст. 176 КПК): 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Обираючи один із запобіжних заходів, слід зважати, що їх види наведено у порядку зростання ступеня суворості. Відповідно найбільш суворим запобіжним заходом є тримання під вартою, а найбільш м`яким - особисте зобов`язання.

Враховуючи обставини кримінальних правопорушень, викладенні в повідомленні про підозру, та їх тяжкість, слідчий суддя вважає, що особисте зобов`язання, про який клопотала сторона захисту, особиста порука та застава не забезпечать достатніх гарантій належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_4 .

Враховуючи наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, обставини кримінальних правопорушень, тяжкість інкримінованих в провину ОСОБА_4 злочинів, слідчий суддя дійшов висновку про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж домашній арешт.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Слідчий суддя вважає, що в сукупності із встановленими конкретними обставинами кримінального провадження, даними про особу підозрюваного, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, в судовому засіданні не встановлено достатніх підстав, які виправдовують застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а запобігти встановленим слідчим суддею ризикам можливо у разі застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який полягає у забороні підозрюваному залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , в період часу з 21-00 години до 06-00 години, в межах строку досудового розслідування, тобто до 14.10.2025 року включно, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, необхідність яких була доведена прокурором.

Саме такий запобіжний захід, на думку слідчого судді, буде достатнім, необхідним та доцільним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_4 та виконання покладених на нього відповідних процесуальних обов`язків.

При цьому, слідчий суддя зазначає, що залишення підозрюваним місця свого проживання у встановлений слідчим суддею час, не є порушенням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, у випадку отримання невідкладної медичної допомоги, евакуації населення, рятування життя та здоров`я в умовах воєнного стану. В період введення воєнного стану на території України дозволити підозрюваному ОСОБА_4 після сигналу «Повітряна тривога» і протягом 30 хвилин після сигналу «Відбій повітряної тривоги» відлучатись з визначеного в ухвалі місця проживання з метою перебування останнього в укритті.

Керуючись ст.ст.110, 131, 132, 176-178, 181, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 369-372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС ВР ЗЗКС СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_6 , погодженого прокурором відділу протидії порушенням прав людини у правоохоронній та пенітенціарній сферах Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 , поданим в рамках кримінального провадження №0000019 від 12.08.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 190КК України - відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає у забороні підозрюваному залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , в період часу з 21-00 години до 06-00 години, в межах строку досудового розслідування, тобто до 14.10.2025 включно.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України зобов`язати підозрюваного ОСОБА_4 :

- прибувати до слідчого, в провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, прокурора та суду за першим викликом;

- не відлучатись із м. Шпола Черкаської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання, реєстрації та роботи;

- утримуватися від спілкування, у будь-якій формі (особисто, через знайомих, шляхом телефонного зв`язку чи через мережу Інтернет) з потерпілими та іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні, крім випадків необхідності такого спілкування безпосередньо в ході проведення слідчих чи процесуальних дій за їх участі, а також участі ОСОБА_4 у присутності слідчого чи прокурора;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити, що обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 КПК України, покладені на підозрюваного, в межах строку досудового розслідування, тобто до 14.10.2025 включно. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, у тому числі продовженого, на який на підозрюваного були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

При цьому, слідчий суддя зазначає, що залишення підозрюваним місця свого проживання у встановлений слідчим суддею час, не є порушенням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, у випадку отримання невідкладної медичної допомоги, евакуації населення, рятування життя та здоров`я в умовах воєнного стану.

В період введення воєнного стану на території України дозволити підозрюваному ОСОБА_4 після сигналу «Повітряна тривога» і протягом 30 хвилин після сигналу «Відбій повітряної тривоги» відлучатись з визначеного в ухвалі місця проживання з метою перебування останнього в укритті.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що відповідно до ч.5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції, з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних з виконанням покладених на нього зобов`язань.

Роз`яснити підозрюваному, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід.

Строк дії ухвали визначити до 14 жовтня 2025 року включно.

Виконання ухвали доручити працівникам органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Копію ухвали негайно вручити підозрюваному, захиснику та прокурору.

Ухвала підлягає до негайного виконання, але може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1