Справа № 183/3063/25
№ 1-кс/183/900/25

У Х В А Л А
20 травня 2025 року м. Самар
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Губиниха Новомосковського району Дніпропетровської області, з базовою середньою освітою, розлученого, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за призовом по мобілізації, на посаді водія-електрика 2 гранатометного відділення взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,
Солдат ОСОБА_5 підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом, під час мобілізації на особливий період і проходячи її на посаді водія-електрика 2 гранатометного відділення взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з метою ухилення від військової служби, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, близько 20 годин 18 серпня 2023 року самовільно, без відповідних дозволів командирів, начальників та без поважних причин, залишив місце служби місце тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_2 (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану), чим незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, та убув до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби та продовжував ухилятися від військової служби до 31 березня 2025 року, тобто до часу встановлення працівниками правоохоронного органу його місцезнаходження на території міста Самар, Дніпропетровської області, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.
Викладені обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, підтверджуються: показами свідків, актом службового розслідування, проведеного посадовими особами військової частини НОМЕР_1 за фактом самовільного залишення військової частини, та іншими матеріалами кримінального провадження, які як самі по собі, так і в сукупності з іншими доказами містять відомості як доказ факту та обставин вчинення кримінального правопорушення.
В ході досудового розслідування за вказаним кримінальним провадженням виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу відносно підозрюваного у вигляді тримання під вартою, оскільки є достатньо підстав вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду: враховуючи, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, відповідальність за який передбачено покарання у вигляді позбавлені волі від п`яти до дванадцяти років, існує ризик, що підозрюваний ОСОБА_5 , з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_5 , не має офіційного джерела доходу, що може сприяти нез`явленню ОСОБА_5 за викликом слідчого, прокурора та суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні: орган досудового розслідування вважає, що ОСОБА_5 в подальшому може як у спосіб погроз, так і реально незаконно впливати на свідків за провадженням, оскільки останні проходять військову службу в одному підрозділі з підозрюваним, інших свідків за провадженням. При цьому, враховуючи, що на разі під час здійснення досудового розслідування не допитані та не встановлені інші особи, тобто свідки, яким можуть бути відомі обставини та відомості вчинення ОСОБА_5 зазначеного кримінального правопорушення, а тому ОСОБА_5 може впливати на даних осіб для зміни їх показів з метою уникнення кримінальної відповідальності; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, враховуючи, що ОСОБА_5 не мав реального наміру повернутися до військової частини раніше, так як його було затримано працівниками Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровської області.
Слідчий вказує, що застосування до ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить запобіганню вказаним ризикам. ОСОБА_5 не здійснював заходів, спрямованих на повернення до розташування військової частини та на службу, тому застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання не забезпечить виконання останнім виконання покладених на нього обов`язків. Враховуючи особистість ОСОБА_5 , а також те, що досудовим слідством не встановлено осіб, які б могли поручитися за виконання ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків, застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді особистої поруки також не вбачається можливим тане забезпечить виконання ОСОБА_5 виконання покладених на нього обов`язків. Оскільки ОСОБА_5 зобов`язаний в службовий час, та понад встановлений службовий час в період військових навчань, бойових стрільб, бойового чергування, несення служби в добовому наряді, за наказом на бойовому завданні військової частини НОМЕР_1 під час військового стану, та виконувати свої службові обов`язки за посадою, а також особливі обов`язки, визначені статутами Збройних Сил України. У зв`язку із викладеним, застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді домашнього арешту не забезпечить виконання останнім службових обов`язків.
Слідчий вказує, що 02 квітня 2025 року підозрюваному ОСОБА_5 слідчим суддею обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23 травня 2025 року включно. Ухвалою про обрання запобіжного заходу встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, п. 3, ч. 1 ст. 177 КПК України. Строк досудового розслідування закінчується 01 червня 2025 року, але закінчити кримінальне провадження та направити обвинувальний акт до суду у строк до 23 травня 2025 року неможливо у зв`язку з тим, що не виконані всі необхідні слідчі дії. На теперішній час вирішується питання про перекваліфікацію кримінального провадження з ч. 4 ст. 408 КК України на ч. 5 ст. 407 ст. КК України та відповідно зміну повідомлення про підозру ОСОБА_5 , та на даний час очікується відповідь військової частини НОМЕР_1 про наявність акту службового розслідування за фактом залишення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 після 25 серпня 2023 року, а також заплановано допит представника військової частини НОМЕР_1 на 20 травня 2025 року, який був неможливим до даного часу у зв`язку з перебуванням останнього в зоні ведення активних бойових дій, окрім цього необхідно провести інші необхідні слідчі (розшукові) та процесуальні дії, в яких виникне необхідність під час досудового розслідування, ознайомити підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_7 з матеріалами кримінального провадження; скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, вручити підозрюваному під відповідну розписку копію обвинувального акта та копію реєстру матеріалів досудового розслідування. Неможливість проведення у встановлений законом строк досудового розслідування вищевказаних слідчих дій обумовлено введенням в Україні воєнного стану, що ускладнює опрацювання матеріалів провадження, проведення слідчих (розшукових) дій.
Під час судового розгляду прокурор ОСОБА_3 заявлене клопотання підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у клопотанні слідчого, просив його задовольнити.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання, просив не продовжувати запобіжний захід. Послався на непідтвердження ризиків, указаних слідчим у клопотанні, відсутність мети у підозрюваного переховуватися та можливості впливу на свідків. Також, щодо альтернативного запобіжного заходу просив застосувати його в мінімальному розмірі.
Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні просив не продовжувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, підтримав позицію захисника.
Вислухавши позицію учасників судового розгляду, перевіривши матеріали клопотання, слідчий суддя висновує таке.
Постановою заступника керівника спеціалізованої прокуратури у сфері оборони про визначення підслідності від 27 березня 2025 року, з урахуванням абз. 14 ч. 1 ст. 615 КПК України, визначено підслідність у кримінальному провадження за СВ Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області.
31 березня 2025 року о 17 годині 00 хвилин ОСОБА_5 затримано в порядку п. 1 ч. 1 ст. 208 КПК України.
01 квітня 2025 року складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, яке вручено підозрюваному 01 квітня 2025 року о 15 годині 40 хвилин та його захисникові.
Постановленою слідчим суддею Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ухвалою від 02 квітня 2025 року застосовано до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Губиниха Новомосковського району Дніпропетровської області, запобіжний захід у виді тримання під вартою до 23 травня 2025 року включно. Визначено розмір альтернативного запобіжного заходу у виді застави у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме в розмірі 242 240 гривень 00 копійок. У разі внесення підозрюваним ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застави, покладено на останнього відповідні обов`язки.
Враховуючи зібрані органом досудового розслідування докази та встановлені під час розгляду клопотання обставини, слідчий суддя вважає обґрунтованою повідомлену ОСОБА_5 підозру у вчиненні кримінального правопорушення, що попередньо кваліфіковано органом досудового розслідування за ч. 4 ст. 408 КК України. Обґрунтованість повідомленої підозри підтверджується наданими слідчим матеріалами, а саме: повідомлення про вчинення кримінального правопорушення від 22 серпня 2023 року № 42/2650, витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 18 листопада 2022 року № 255, витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 08 вересня 2023 року № 251, показами свідка ОСОБА_8 , направленням на медичний огляд ОСОБА_5 , показами свідка ОСОБА_9 .
При розгляді письмових доказів, наданих слідчим в підтвердження клопотання, зазначених вище, слідчий суддя вважає на підставі ст. 178 КПК України їх вагомими та обґрунтованими. Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Фокс, Камбел і Харлі проти Сполученого Королівства», вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. Тому слідчий суддя вважає, що існують всі підстави вважати підозру у скоєнні кримінального правопорушення обґрунтованою.
З матеріалів клопотання та пояснень прокурора у судовому засіданні вбачається, що для закінчення досудового розслідування необхідно: змінити повідомлення про підозру ОСОБА_5 , отримати відповідь військової частини НОМЕР_1 про наявність акту службового розслідування за фактом залишення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 після 25 серпня 2023 року, про що направлено відповідну вимогу слідчим; отримати покази представника військової частини НОМЕР_1 , провести інші необхідні слідчі (розшукові) та процесуальні дії, в яких виникне необхідність під час досудового розслідування, ознайомити підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_7 з матеріалами кримінального провадження, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, вручити підозрюваному під відповідну розписку копію обвинувального акта та копію реєстру матеріалів досудового розслідування.
Слідчий суддя вважає, що вказані слідчим та підтримані прокурором обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування є поважними та підтверджуються матеріалами справи.
При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу слідчий суддя враховує, що вказаний у клопотанні слідчого ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, є доведеним, продовжує існувати на час розгляду клопотання. Про наявність та продовження існування зазначеного ризику свідчить те, що підозрюваний ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, відповідальність за який передбачено покарання у вигляді позбавлені волі від п`яти до дванадцяти років, у зв`язку з чим, розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання. Про вказане свідчить і тривалий проміжок часу між датою вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_5 , та датою фактичного затримання підозрюваного. Цим же спростовуються і доводи захисника про відсутність його існування.
Про наявність та продовження існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що підозрюваний, будучи військовослужбовцем, може вплинути на свідків, які разом з ним проходять військову службу, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків. При оцінці ймовірності цього ризику, слідчий суддя враховує його наявність у сукупності з існуванням ризику летальності, що його створює підозрюваний, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї, як дійсного військовослужбовця та вчинення кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється в умовах воєнного стану. Посилання захисника про відсутність існування ризику спростовується тим, що після застосування запобіжного заходу допитано свідка ОСОБА_9 , яким показано про обізнаність від співслужбовців відповідних обставин.
Водночас, слідчий суддя зазначає, що ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не є доведеним, доводи про його наявність відхилено слідчим суддею при обранні запобіжного заходу.
Також, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Так, слідчий суддя враховує, що за ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті. Таким чином застосування до ОСОБА_5 тримання під вартою, як виняткового запобіжного заходу, є цілком виправданим, зважаючи на суспільну небезпеку та тяжкість злочинного діяння, в якому підозрюється останній, та неможливість забезпечити запобігання наявних ризиків більш м`якими запобіжними заходами, зокрема, домашнім арештом, заставою, особистим зобов`язанням. Також слідчий суддя враховує, що підозрюваний не одружений, офіційно, окрім служби, не працевлаштований, малолітніх дітей на утриманні не має.
Таким чином, з урахуванням реальної наявності ризиків, передбачених п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України та виходячи з обставин вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_5 , слідчий суддя висновує, що забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та належної поведінки можливо лише при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки запобігання вищезазначеним ризикам застосуванням більш м`яких запобіжних заходів неможливо.
Крім того, слідчий суддя при оцінці можливості продовження запобіжного заходу, застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховує, що така оцінка стосується перспективних фактів, використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Означене є беззаперечною підставою для продовження застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з відсутністю підстав для зміни його на більш м`який запобіжний захід.
З огляду на викладене, враховуючи, що прокурором доведено, що ризики, передбачені п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати, вони не зменшились, застосування більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання вказаним ризикам, а також, що існують обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії ухвали про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 є обґрунтованим.
Розглядаючи питання щодо застосування застави, як альтернативного запобіжного заходу, слідчий суддя виходить з того, що ч. 3 ст. 183 КПК України покладає на слідчого суддю обов`язок при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
При застосуванні запобіжного заходу 02 квітня 2025 року слідчим суддею визначено розмір альтернативного запобіжного заходу у виді застави у відношенні ОСОБА_5 у вигляді 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Ураховано, що абзац восьмий частини четвертої статті 183 КПК України передбачає право, а не обов`язок, слідчого судді не визначити під час дії воєнного стану при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, в тому числі, статтею 408 Кримінального кодексу України та виснувало, що такий розмір застави, з урахуванням майнового стану підозрюваного, відсутності доказів отримання ним доходів у більшому розмірі, ніж указано, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, буде достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_5 обов`язків, передбачених КПК України.
Захисник у судовому засіданні, у випадку продовження слідчим суддею запобіжного заходу, просив визначити розмір застави у вигляді 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки визначений при застосуванні розмір альтернативного запобіжного заходу є надмірним.
Водночас, згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
За п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Норма ч. 4 ст. 408 КК України передбачає відповідальність у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років.
За таких обставин слідчим суддею визначено розмір застави у межах мінімальної межі, передбаченої п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України та відсутні підстави для визначення застави у розмірі, що є меншим за межі, встановлені цим пунктом. Тобто слідчий суддя висновує, що наявні підстави для встановлення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, достатньої для забезпечення виконання ОСОБА_5 обов`язків, передбачених КПК України, у вигляді 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб із покладенням, у випадку внесення застави, обов`язків, пов`язаних із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
На підставі викладеного та керуючись ст. 177, 178, 182, 183, 194, 196, 199, 372, 376 КПК України, слідчий суддя
продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю селища Губиниха Новомосковського району Дніпропетровської області, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 01 червня 2025 року включно.
Визначити розмір альтернативного запобіжного заходу у виді застави у відношенні ОСОБА_5 у вигляді 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме в розмірі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок.
Попередити ОСОБА_5 , що в разі невиконання, покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується в порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору, а суд вирішує питання про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.
Копію ухвали надати підозрюваному, прокуророві, захисникові та уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала в повному обсязі складена та проголошена о 16:45 годині 20 травня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1