Справа № 204/7083/17
Провадження № 1-в/204/529/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2025 року Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання т.в.о. начальника Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» ОСОБА_3 про приведення вироку Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2024 року відносно засудженого ОСОБА_4 у відповідність,

за участю: прокурора ОСОБА_5 , представника установи ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

На адресу Чечелівського районного суду міста Дніпра надійшло клопотання т.в.о. начальника Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» ОСОБА_3 про приведення вироку Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2024 року відносно засудженого ОСОБА_4 у відповідність. В обґрунтування свого клопотання зазначив, що у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 4» утримується засуджений Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська 22 березня 2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вирок набрав чинності. Згідно вироку, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання у вигляді шести років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та вироком Васильківського районного суду Запорізької області від 18 квітня 2018 року засудженому призначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на сім років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна. Однак, на момент винесення вироку від 22 березня 2024 року, ОСОБА_4 майже повністю відбув покарання за вироком Васильківського районного суду Запорізької області від 18 квітня 2018 року, оскільки, відповідно до матеріалів особової справи, за даним провадження засудженого було взято під варту 13 серпня 2020 року, невідбута частина покарання складає 21 день. Відповідно, приєднане покарання є надто великим. Просив привести вирок у відповідність у зв`язку із тим, що засуджений майже повністю відбув строк покарання за приєднаним вироком Ваасильківського районного суду Запорізької області від 18 квітня 2018 року.

В судовому засіданні представник установи ОСОБА_6 підтримав подане клопотання, просив його задовольнити.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 просив відмовити в задоволенні клопотання представника Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4», оскільки призначене покарання було призначено на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, на сьогоднішній день підстав для зміни призначеного покарання не вбачається.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 підтримав подане клопотання, просив його задовольнити.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши надані матеріали, суд дійшов наступного висновку.

Суд здійснює розгляд клопотання виключно в межах вимоги, викладеної у клопотанні.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Частиною 1 ст. 539 КПК України визначено, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`заного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 7-1, 13-1, 13-4, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.

18 квітня 2018 року вироком Васильківського районного суду Запорізької області ОСОБА_4 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України та призначено покарання у вигляді трьох років восьми місяців позбавлення волі.

22 березня 2024 року вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_4 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 70 КК України та призначено покарання у вигляді семи років з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна.

Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська набрав законної сили 17 вересня 2024 року.

Враховуючи досліджені під час судового розгляду матеріали, суд вважає, що у своєму клопотанні т.в.о. начальника Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» ОСОБА_7 фактично ставить питання щодо внесення змін в судове рішення, у зв`язку із тим, що на його думку суд призначив засудженому ОСОБА_4 покарання з порушенням вимог ч. 4 ст. 70 КК України.

Однією із гарантій забезпечення правової визначеності, елементом стабільності судового рішення та його законної сили є його незмінність. Суд, який ухвалив (постановив) рішення, після його проголошення, не має права його змінити або скасувати. Цю властивість судового рішення в праві називають «незмінністю судового рішення». Допущені в судовому рішенні помилки, внаслідок яких воно стає незаконним і необґрунтованим, виступають підставою для зміни і скасування рішення в апеляційному і касаційному порядку та у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Незмінність є елементом законної сили судового рішення суду, але не правовим наслідком набрання ним цієї сили. Вона є властивістю рішення суду, як процесуального документа, як акта правосуддя, що набувається ним незалежно від набрання законної сили. Моменти набрання судовим рішенням законної сили та виникнення у нього властивості незмінності різні. Незмінним судове рішення стає ще до набрання ним законної сили. Статичний елемент законної сили судового рішення (стабільність рішення) не вичерпується виключністю та неспростовністю, а включає в себе також властивість незмінності.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно з правовою позицією, викладеною в постанові колегії суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 12 липня 2018 року (справа № 127/13656/16-к), питання щодо неправильного застосування норм кримінального закону та призначення покарання, допущеного судом першої інстанції, віднесено до компетенції суду апеляційної інстанції, оскільки вирішення поставленого на розгляд суду питання призведе до зміни судового рішення, оскільки вказане має істотний характер, викривляє зміст судового рішення, стосується зміни суті судового рішення, ставить під сумнів законність та обґрунтованість ухваленого судового рішення, безумовно впливає на виконання судового рішення.

Між тим, слід також роз`яснити, що порядок призначення покарання за сукупністю визначений ст.ст. 70, 71 КК України.

При цьому, не слід плутати призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, передбаченим ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України, відповідно до яких: ч. 1 ст. 70 КК України - при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань; ч. 4 ст. 70 КК України - за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу, та призначення покарання за сукупністю вироків, передбаченого ч. 1 ст. 71 КК України, відповідно до якого якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

З огляду на викладене, судом не вбачається підстав для задоволення клопотання та можливості приведення вироку Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2024 року у відповідність.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання т.в.о. начальника Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» ОСОБА_3 про приведення вироку Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2024 року відносно засудженого ОСОБА_4 у відповідність, - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи днів з дня її оголошення в Дніпровський апеляційний суд через Чечелівський районний суд міста Дніпра.

Суддя ОСОБА_1