Справа № 489/5847/25
Провадження № 1-кп/489/785/25
В И Р О К

іменем України

29 липня 2025 року місто Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , розглянувши у спрощеному провадженні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 08.07.2025 за № 0000149 за обвинуваченням:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, громадянина України, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, не одруженого, дітей на утриманні не маючого, раніше судимого:

- вироком Центрального районного суду міста Миколаєва від 31.05.2005 за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки із звільненням від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік;

- вироком Інгульського (Ленінського) районного суду міста Миколаєва від 28.07.2005 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 69 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців із звільненням від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки;

- вироком Інгульського (Ленінського) районного суду міста Миколаєва від 11.05.2006 за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 9 місяців (звільнився 16.11.2009 у зв`язку з відбуттям строку покарання);

- вироком Інгульського (Ленінського) районного суду міста Миколаєва від 21.06.2010 за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки із звільненням від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік;

- вироком Заводського районного суду міста Миколаєва від 19.05.2011 за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців (звільнився 24.06.2015 у зв`язку з відбуттям строку покарання);

- вироком Інгульського (Ленінського) районного суду міста Миколаєва від 26.02.2016, з урахування ухвали Апеляційного суду Миколаївської області від 26.04.2016, за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців;

- вироком Інгульського (Ленінського) районного суду міста Миколаєва від 22.05.2017 за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 125, ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців (звільнився 29.11.2017 у зв`язку з відбуттям строку покарання);

- вироком Центрального районного суду міста Миколаєва від 07.08.2019 за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки;

- вироком Вітовського (Жовтневого) районного суду Миколаївської області від 08.10.2019 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки;

- вироком Заводського районного суду міста Миколаєва від 04.05.2020 за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 5 років;

- вироком Корабельного районного суду Миколаївської області від 16.12.2020 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч.ч. 1,4 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 5 років;

- вироком Інгульського (Ленінського) районного суду міста Миколаєва від 06.09.2023 за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 5 років;

- вироком Інгульського (Ленінського) районного суду міста Миколаєва від 26.03.2024 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 6 років (звільнився 18.09.2024 у зв`язку з відбуттям строку покарання);

у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

в с т а н о в и в:

І. Встановлені судом обставини (встановлені органом досудового розслідування), які не оспорюються учасниками судового провадження

ОСОБА_2 є онуком ОСОБА_3 , які спільно проживають за адресою: АДРЕСА_1 , а отже відповідно до вимог ст. 3 Сімейного кодексу України охоплюються поняттям «сім`я».

Так, 07.07.2025, приблизно о 18:30 (більш точного часу не встановлено) ОСОБА_2 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , під час раптово виниклого конфлікту зі своєю бабусею ОСОБА_3 , в результаті раптово виниклого умислу, направленого на заподіяння тілесних ушкоджень, діючи умисно, розуміючи можливість заподіяння тілесних ушкоджень, діючи умисно, розуміючи можливість заподіяння шкоди здоров`ю потерпілої, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій і бажаючи їх настання, умисно наніс ОСОБА_3 три удари руками та ногами в область голови та тулуба, в результаті чого спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді забійної рани в лобній ділянці голови по центру, синця в поперековій ділянці справа, садна правого колінного суглобу, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілої.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

ІІ. Позиція сторін кримінального провадження

Прокурор звернувся до суду із обвинувальним актом щодо вчинення кримінального проступку, у якому заявлено клопотання про розгляд кримінального провадження в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду у судовому засіданні.

До вказаного обвинувального акту відносно ОСОБА_2 долучена письмова заява обвинуваченого, що складена у присутності захисника ОСОБА_4 , відповідно до якої він беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, згоден на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні без його участі. Одночасно ОСОБА_2 підтвердив, що йому роз`яснено покарання, яке може бути йому призначене. Також роз`яснено, що до нього можуть бути застосовані обмежувальні заходи, передбачені ст. 91-1 КК України, оскільки кримінальне правопорушення, пов`язане з домашнім насильством.

До обвинувального акту долучена і відповідна заява потерпілої ОСОБА_3 , яка не заперечує проти розгляду обвинувального акту у спрощеному провадженні, не оспорюючи фактичні обставини справи.

ІІІ. Процесуальні дії суду

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_2 беззаперечно визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, суд вважає за можливе провести розгляд обвинувального акту щодо вчинення проступку у спрощеному провадженні в порядку ст. 382 КПК України без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження та без фіксування за допомогою технічних засобів в порядку, визначеному ч. 4 ст. 107 КПК України.

IV. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання

Обставин, що пом`якшують покарання судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання є вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

V. Мотиви призначення покарання

При призначенні покарання ОСОБА_2 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів та кримінальних правопорушень, в тому числі об`єктом посягання якого було здоров`я іншої особи, неодноразово відбував покарання у виді позбавлення волі, звільнився з місця позбавлення волі 18.09.2024, за місцем проживання характеризується негативно, на лікуванні у лікаря психіатра не перебуває, неодноразово обстежувався стаціонарно в наркологічному відділенні, останній раз у 2015 році, діагноз: «РПП внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності, стан відміни без ускладнень», не працює, не одружений, дітей немає, матеріали справи не містять відомостей про отримувані ним доходи та статусу особи з інвалідністю першої чи другої групи, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставини, що його обтяжує.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_2 покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України на строк один рік шість місяців.

Суд не вбачає можливості виправлення обвинуваченого із застосування іншого більш м`якого покарання, оскільки, ОСОБА_2 неодноразово судимий, відбував покарання у виді позбавленні волі, до нього застосовувався інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, оскільки він знову вчинив кримінальне правопорушення менше ніж за рік після відбуття покарання у виді позбавлення волі.

VI. Обмежувальні заходи

Відповідно до частини першої статті 91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства;

2) обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності;

3) заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин;

4) заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб;

5) направлення для проходження програми для кривдників.

Таким чином, призначення покарання у виді обмеження волі без звільнення від відбування покарання з випробуванням не є перешкодою для застосування обмежувальних заходів, а законом про кримінальну відповідальність встановлені виняткові випадки за наявності яких судом такі заходи можуть не застосовуватися.

Згідно ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидії домашньому насильству" програма для кривдника - комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, у тому числі до виховання дітей, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків.

Метою корекційної програми є допомога особі, яка вчинила насильство, в осмисленні власної насильницької поведінки, усвідомленні її витоків, проявів, наслідків для особистого життя та життя оточуючих, налагодженні гармонійного життя з родиною та в суспільстві, а також в усвідомленні того, що домашнє насильство це порушення прав людини, яке карається відповідно до чинного законодавства.

Завданнями програми є: сприяння зміні насильницької поведінки кривдника; сприяння засвоєнню кривдником моделі сімейного життя на засадах гендерної рівності, взаєморозуміння; взаємоповаги і дотримання прав усіх членів родини, формування у кривдника конструктивної моделі поведінки у приватних стосунках; сприяння оволодінню кривдником знаннями про основні норми законодавства в сфері запобігання та протидії домашньому насильству та/або насильству за ознакою статі, а також про види відповідальності за його вчинення; формування у кривдника відповідального ставлення до власної поведінки та її наслідків для себе та оточуючих; сприяння розвитку у кривдника емоційного інтелекту та самосвідомості; розвиток навичок кривдника до конструктивного безконфліктного спілкування, ефективної та ненасильницької комунікації; розвиток здатності кривдника виявляти, аналізувати та усвідомлювати свої негативні думки, когнітивні фільтри, помилки, емоції, керувати ними, розуміти їх наслідки.

Враховуючи особу обвинуваченого, його тривалу протиправну діяльність, відсутність у нього стримуючих факторів при вчиненні правопорушень суд дійшов висновку про необхідність застосування до нього обмежувального заходу у виді направлення для проходження програми для кривдників на строк три місяці.

VII. Витрати на проведення експертизи

Оскільки матеріали кримінального провадження не містять відомостей щодо витрат на залучення експерта, відповідне питання вирішенню судом, з огляду на вимоги ч. 2 ст. 124 КПК України, не підлягає.

Керуючись 124, 373-376, 382 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити покарання у виді обмеження волі на строк один рік шість місяців.

Строк покарання обчислювати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

На підставі п. 5 ст. 91-1 КК України застосувати до ОСОБА_2 обмежувальний захід у виді направлення для проходження програми для кривдників, строком на 3 місяці.

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку до Миколаївського апеляційного суду через Інгульський районний суд міста Миколаєва з урахуванням обмежень, визначених ч. 1 ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Копію вироку негайно направити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1