Житомирський апеляційний суд
Справа №295/9200/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-сс/4805/506/25
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі судове провадження №295/9200/25 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 07 липня 2025 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 та застосовано до підозрюваного

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Житомира, не маючого місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, непрацюючого, раніше судимого,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 02 вересня 2025 року включно, без визначення розміру застави,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , або визначити розмір застави у розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що підозра, яка оголошена ОСОБА_7 за ч.4 ст.296 КК України є необгрунтованою, оскільки його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.122 КК України. Вказує, що ризики, передбачені п.1,3,5 ч.1 ч.1 ст.177 КПК України не доведені. Стверджує, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту повністю зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_10 .. Посилається на те, що в порушення вимог процесуального закону слідчім суддею не застосовано альтернативний запобіжний захід у виді застави, з урахуванням реального фінансового становища підозрюваного.

В ухвалі слідчого судді зазначено, що слідчий звернувся до Богунського районного суду м. Житомира із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обгрунтування клопотання слідчий вказав, що СВ Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001086 від 06.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 05.07.2025 року близько 22-30 год. ОСОБА_7 перебував біля входу на територію автостоянки, що по вул. Михайла Грушевського, 61, у м. Житомирі, де вимагав у раніше незнайомого йому ОСОБА_11 , який здійснював охорону даної автостоянки, пропустити його на територію щоб там розпивати алкогольний напій. В цей же час та місці, після того як ОСОБА_11 відмовився пропускати ОСОБА_7 на територію автостоянки та намагався випровадити його, в останнього виник умисел на вчинення хуліганства.

Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_7 , грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось у зневажливому ставленні до громадської моралі, ігноруючи існуючі в суспільстві елементарні правила поведінки та з особливою зухвалістю, яка виразилась у насильстві, достовірно знаючи, що він перебуває у громадському місці, демонструючи грубу силу, почав конфліктувати з ОСОБА_11 та, діставши ніж, наніс ним один удар в область лівої щоки та один удар в область шиї ліворуч останнього.

Своїми хуліганськими діями ОСОБА_7 заподіяв ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани лівої щоки, розміром 3,0 х 1,0 см, колото-різаної рани шиї ліворуч розміром 3,0 X 1,0 см, які відносяться до середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні хуліганства, а саме грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненого із застосуванням іншого предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

05.07.2024 року о 23 год. 56 хв. ОСОБА_7 було затримано в порядку ст.208 КПК України та 06.07.2025 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

Органом досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а тому слідчий просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Враховуючи обгрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, та доведеність прокурором ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а також неможливість запобігання вказаним ризикам застосуванням більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, слідчій суддя дійшов висновку про задоволення клопотання слідчого.

Заслухавши доповідача, доводи підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали клопотання слідчого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання органу досудового розслідування про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 слідчим суддею в повній мірі дотримано вимоги ст.ст. 177, 178, 183, 194, 197 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею було встановлено, що існує обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_7 тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, підтверджується зібраними доказами, копії яких містяться в матеріалах клопотання слідчого, а саме: рапортом інспектора чергового Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирськоій області ОСОБА_12 про отримання повідомлення зі служби 102 (а.п.7-9); протоколом огляду місця подій від 05.07.2025 (а.п.10-17); протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 06.07.2025 (а.п.18-19); протоколом допиту потерпілого від 06.07.2025 (а.п. 22-24); протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі потерпілого ОСОБА_11 (а.п.25-27); протоколами допиту свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 від 06.07.2025 (а.п.28-33) та іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

За таких обставин, доводи захисника про необгрунтованість підозри, колегія суддів вважає безпідставними.

Також, слідчим суддею враховано особу підозрюваного ОСОБА_7 його вік та стан здоров`я, наявність у нього судимостей за вчинення умисних кримінальних правопорушень, відсутність постійного джерела доходу, власної сім`ї та зареєстрованого місця проживання та доведеність прокурором високого ступеню ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Так, ризик можливого переховування обґрунтований тим, що під тяжкістю можливого покарання підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, оскільки міцних соціальних зв`язків та постійного місця проживання не має.

Ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків, обґрунтований тим, що підозрюваний ОСОБА_7 , будучи обізнаним про потерпілого та свідків, котрі давали свідчення у кримінальному провадженні, може впливати на останніх з метою зміни показів, оскільки вказані особи ще не допитані судом.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за умисні кримінальні правопорушення, не працює, тобто постійного джерела доходів не має, що свідчить про високу ступінь вказаного ризику.

За таких обставин, колегія суддів повністю погоджується з висновками слідчого судді про те, що з огляду на тяжкість покарання, передбаченого за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 , даних про особу останнього, та доведеність прокурором наявності ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, жоден з інших більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки.

Отже, доводи апелянта про те, що прокурором не доведено ризиків, передбачених ст.177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Доводи апелянта про те, що до ОСОБА_7 може бути застосований більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчим суддею при розгляді клопотання та апеляційним судом не встановлено достатніх стримуючих факторів від порушень з боку підозрюваного своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу. Не наведено доводів, які б вказували на належну процесуальну поведінку підозрюваного в разі обрання йому більш м`якого запобіжного заходу і в апеляційній скарзі.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Доводи захисника про те, що слідчий суддя безпідставно не визначив альтернативного запобіжного заходу у виді застави, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, із застосуванням насильства, а тому слідчий суддя керуючись п.1 ч.4 ст.183 КПК України застосувавши до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, цілком обгрунтовано не визначив йому розмір застави.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не можуть бути визнані колегією суддів достатніми для скасування оскаржуваного судового рішення, яке є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 07 липня 2025 року, якою застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 02 вересня 2025 року включно, без визначення розміру застави без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :