Справа № 161/9860/25 Провадження №11-кп/802/592/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 липня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 липня 2025 року задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 22 вересня 2025 року включно, з можливістю внесення застави, що визначено ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.05.2025.

Своє рішення суд мотивував тим, що з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та до моменту вирішення вказаного клопотання, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить оскаржену ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою запобіжний захід у вигляді тримання під вартою змінити на будь-який інший, не пов`язаний з триманням під вартою. Вказує про незаконність та необґрунтованість оскарженої ухвали, оскільки усі встановлені ризики ґрунтуються на припущеннях. Крім того слідчим суддею належним чином не взято до уваги дуже тяжкий стан здоров`я підозрюваного, що підтверджується відповідними довідками.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, думку обвинуваченого, який підтримав подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження за доводами апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.

Норми ч. 1 ст. 194 КПК України регламентують, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

На думку апеляційного суду суд першої інстанції відповідно до положень кримінального процесуального законодавства, а також майнового і сімейного стану ОСОБА_7 , міцності його соціальних зв`язків, інших даних про його особу, ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, практики Європейського суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, підставно продовжив обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів.

Матеріалами провадження стверджується, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке згідно з ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання за який передбачається виключно у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, на даний час в рамках цього кримінального провадження триває судовий розгляд.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Крім того, під час розгляду у суді першої інстанції, так і в апеляційній інстанції, прокурором доведено, що ОСОБА_7 раніше судимий, судове слідство ще не розпочато, свідки, потерпілі та обвинувачений у кримінальному провадженні не допитані, а тому на переконання колегії суддів цілком обґрунтовано існує ризик ухилення чи переховування обвинуваченого від суду.

Виходячи з викладеного, на переконання колегії суддів, тяжкість інкримінованого обвинувачення ОСОБА_7 у сукупності з обставинами кримінального провадження та даними про особу обвинуваченого дають обґрунтовані підстави вважати, що ризики, існування яких були підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, своєї актуальності не втратили.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що слідчим суддею не враховано його стан здоров`я, який не дає можливості йому перебувати в умовах слідчого ізолятора не заслуговують на увагу, оскільки надання медичної допомоги ОСОБА_7 можливо й в умовах перебування в слідчому ізоляторі.

Колегії суддів також не надано відомостей про тяжкий стан здоров`я обвинуваченого чи необхідність негайної госпіталізації до медичних закладів міста, з метою надання невідкладної та спеціалізованої допомоги, яку ОСОБА_7 не може отримати в умовах слідчого ізолятору.

Зважаючи на наведене суд на підставі оцінки сукупності отриманих доказів дійшов правильного висновку, що обгрунтована підозра про причетність ОСОБА_7 до вчинення злочину, у якому він обвинувачується, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є вірогідною та достатньою підставою для застосування стосовно обвинуваченого такого обмежувального заходу як тримання під вартою.

Таким чином колегія суддів вважає, що продовжуючи ОСОБА_7 винятковий запобіжний захід суд першої інстанції врахував як обставини, передбачені ст. 184 КПК України, так і обставини, визначені ст. 194 КПК України.

За таких обставин законних підстав для скасування ухвали, відповідно до викладених в апеляційній скарзі доводів, апеляційний суд не вбачає.

На підставі наведеного і керуючись ст. 422-1 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 липня 2025 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий

Судді