Справа №293/972/24
Провадження №1-кп/293/161/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Черняхів кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000375 від 05.06.2024 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Троковичі Черняхівського району (нині Житомирського району) Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, неповнолітніх дітей на утриманні немає, військовозобов`язаного, не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, дія якого в подальшому неодноразово продовжувалась, востаннє - Указом Президента України № 271/2024 від 06.05.2024 з 14.05.2024 на строк - 90 діб. Також Указом Президента України №65/2022 від 24.02.2022 "Про загальну мобілізацію" на всій території України оголошено проведення загальної мобілізації строком на 90 діб, дія якого в подальшому неодноразово продовжувалась, востаннє - Указом Президента України №272/2024 від 06.05.2024 "Про продовження строку проведення загальної мобілізації".

Так, ОСОБА_5 , який перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_2 (надалі по тексту ІНФОРМАЦІЯ_3 ), пройшов 30.04.2024 військово-лікарську комісію, за результатами якої визнаний обмежено придатним до проходження військової служби, після чого працівником ІНФОРМАЦІЯ_4 МОУ 30.04.2024 ОСОБА_5 , який перебував за адресою - АДРЕСА_2 , вручено повістку про необхідність прибуття 01.05.2024 о 08 годині 30 хвилин за викликом до пункту мобілізації до ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою - АДРЕСА_2 для подальшої відправки до військового підрозділу з метою проходження військової служби за мобілізацією, на особливий період, з попереднім проходженням навчання.

В цей же день, час та місці у ОСОБА_5 , виник протиправний умисел, спрямований на ухилення від проходження військової служби за мобілізацією, на особливий період, у зв`язку із чим ОСОБА_5 від отримання вказаної повістки відмовився, про що працівником ІНФОРМАЦІЯ_5 складено акт відмови від отримання повістки та ознайомлено ОСОБА_5 з вимогами ст.ст. 336, 337 КК України.

В подальшому, продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, 01.05.2024 та у наступні дні ОСОБА_5 не прибув до пункту мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_5 , залишившись при цьому за місцем свого проживання за адресою - АДРЕСА_1 , та таким чином, ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Крім того, 14.05.2024 працівником ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 , який перебував у с. Троковичі Оліївської територіальної громади Житомирського району Житомирської, вручено повістку про необхідність прибуття 17.05.2024 о 08 годині 00 хвилин за викликом до пункту мобілізації до ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою - АДРЕСА_2 для подальшої відправки до військового підрозділу з метою проходження військової служби за мобілізацією, на особливий період, з попереднім проходженням навчання.

В цей же день, час та місці ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію раніше виниклого протиправного умислу, спрямованого на ухилення від проходження військової служби за мобілізацією, на особливий період, від отримання вказаної повістки відмовився, про що працівником ІНФОРМАЦІЯ_5 складено акт відмови від отримання повістки та ознайомлено ОСОБА_5 з вимогами ст.ст. 336, 337 КК України.

В подальшому, продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, 17.05.2024 та у наступні дні ОСОБА_5 не прибув до пункту мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_5 , залишившись при цьому за місцем свого проживання за адресою - АДРЕСА_1 , та таким чином, ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Таким чином, ОСОБА_5 , інкримінується ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України.

II. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, не визнав. Вважає, що не повинен проходити військову службу, посилаючись на те, що військову службу вже проходить його син. Також заявив, що не погоджується із висновком ВЛК, а стан його здоров"я не дозволяє йому проходити військову службу.

Показав, що дійсно відмовлявся від отримання повісток за викликом до пункту мобілізації, вважаючи що не зобов"язаний проходити військову службу.

Під час судових дебатів висловив позицію про свою невинуватість.

Захисник обвинуваченого під час судових дебатів кваліфікацію дій підзахисного не оспорював, щодо міри покарання поклався на розсуд суду.

Допитаний в судовому засідання свідок ОСОБА_6 пояснив, що працаює у ІНФОРМАЦІЯ_6 . Вказав, що ОСОБА_5 30.04.2024 була пройдена ВЛК, за результатами якої ОСОБА_5 був визнаний обмежено придатним до військової служби. Вказав, що ОСОБА_5 була виписана повістка про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_5 01.05.2024 для призову на віськову службу. Проте, ОСОБА_5 отримувати повістку відмовився, про що був скадений відповідний акт відмови.

Крім того надав покази про те, що ОСОБА_5 і при повторній спробі 14.05.2024 вручити повістку працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 про необхідність з"явлення до пункту мобілізації для подальшої відправки до військового підрозділу з метою проходження військової служи за мобілізацією, також відмовився від отримання такої, про що був складений відповідний акт.

Вина обвинуваченого у вчинені інкримінованого йому злочину, крім показань свідків підтверджена також сукупністю наданих і безпосередньо досліджених письмових доказів, зокрема:

повідомленням начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 від 09.05.2024 про вчинення злочину ОСОБА_5 , адресованого начальнику відділу поліції №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області;

копію тимчасового посвідчення № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 ;

копією довідки військово-лікарської комісії від 30.04.2024 про проведення медичного огляду ОСОБА_5 , за результатами якої ОСОБА_5 визнано обмежено придатним до військової служби;

копією акта про відмову від отримання повідстки від 30.04.2024, з якого видно, що ОСОБА_5 відмовився від отримання повістки про прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_8 01.05.2024 о 08:30 год, за адресою: АДРЕСА_2 , для призову по мобілізації для відправки до 380НЦ;

копією повістки на відправку від 30.04.2024 за датою з`явлення 01.05.2024;

копією акта про відмову від отримання повісти від 14.05.2025, згідно якого ОСОБА_5 відмовився від отримання повістки про прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_8 17.05.2024 о 08:30 год, за адресою: АДРЕСА_2 , для відправки до 169НЦ;

копією повістки на відправку від 14.05.2024 за датою з`явлення 17.05.2024;

листом ІНФОРМАЦІЯ_4 від 22.05.2024, яким ВП № 1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області повідомлено про повторну відмову ОСОБА_5 від отримання повістки на відправку до військової частини;

DVDR диском із відеозаписом з нагрудної боді-камери старшого дільничого офіцера поліції ОСОБА_7 за фактом обставин події, що мали місце 14.05.2024 в с. Троковичі Житомирського району Житомирської області, де зафікосвано відмову ОСОБА_5 від отримання повістки на відправку до військової частини;

даними протоколу огляду предмета від 11.06.2024 з фото таблицею до нього, згідно якого встановлено, що було проведено огляд оптичного диску DVDR диск, на якому має місце фіксація відмови ОСОБА_5 від отримання повістки у присутності залучених свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ;

даними довідки КНП "Житомирська багатопрофільна опорна лікарня" згідно якої встановлено, що ОСОБА_5 з 30.04.2024 по 05.06.2024 за наданням стаціонарної та амбулаторної медичної допомоги до КНП "Житомирська багатопрофільна опорна лікарня" не звертався;

даними протоколу огляду предмету від 19.06.2024, згідно якого проведений огляд копій документів долучених до матеріалів кримінального провадженн ІНФОРМАЦІЯ_9 , та копії документів, долучених підозрюваним ОСОБА_5 .

Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, відносні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд уважає можливим прийняти вказані докази.

Суд уважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості, зокрема, як і досліджені докази, що характеризують особу обвинуваченого.

Порушень вимог ст.87 КПК України не установлено.

Сторони кримінального провадження не оспорювали фактичних обставин викладених у досліджених судом доказах.

Суд бере до уваги, що Указом Президента України від 24.02.2022 N 64/2022 в Україні введено воєнний стан.

Разом з тим, суд зауважує, що об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 336 КК України, проявляється в ухиленні від призову на військову службу шляхом дії або так званої змішаної бездіяльності (ухилення від виконання певного обов`язку вчинюється шляхом вчинення певних дій). Ухилення від призову за мобілізацією у формі бездіяльності полягає у неявці до місця, визначеного у повістці або наказі військового комісара, зокрема до військового комісаріату для відправлення до військової частини. Злочин є закінченим з моменту неявки військовозобов`язаного до такого місця.

Суб`єктивна сторона вказаного кримінального правопорушення характеризується прямим умислом, тобто коли військовозобов`язаний усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння (дії чи бездіяльності), передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання.

Диспозицією статті 336 КК України передбачено кримінальну відповідальність за ухилення від призову за мобілізацією. Злочин, передбачений вказаною статтею, має формальний склад та не є триваючим за своєю суттю. Факт вчинення суспільно небезпечного діяння (яке складає об`єктивну сторону злочину) утворює закінчений злочин.

Об`єктивна сторона злочину в диспозиціїстатті 336 КК України визначена із застосуванням терміну "ухилення". Ухилятися - означає намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь, відсторонятися від чогось. Таким чином зміст ухилення як діяння (дія чи бездіяльність) визначається змістом того, від чого ухиляється особа, в даному випадку - змістом понять "мобілізація" і "призов за мобілізацією".

Втім, згідно зст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Закон України "Про військовий обов`язок та військову службу" передбачає, що чоловіки віком від 18 до 60 років зобов`язані за викликом з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік. Відповідно виклик здійснюється шляхом вручення повісток.

Згідно з Законом України "Про оборону України" особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій;

Відповідно до визначень наданих у Законі України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" N 3543-XII від 21 жовтня 1993 року під мобілізацією розуміється - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно - рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 22 вказаного вище Закону під час мобілізації та переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на штати воєнного часу, громадяни (крім тих, які проходять службу у військовому резерві) зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти військових комісаріатів у строки, зазначені в отриманих ними документах.

Ухилення громадян від призову на військову службу під час мобілізації в умовах воєнного стану вкрай негативно впливає на укомплектованість військових частин і підриває обороноздатність країни в умовах відсічі збройній агресії російської федерації, яка загрожує життю, здоров`ю, безпеці всіх громадян і самому існуванню нашої держави.

Відповідно до п. 56 Постанови КМУ "Про затвердження Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом" від 21 березня 2002 р. N 352, оповіщення громадян про призов на строкову військову службу та їх прибуття на призовні дільниці здійснюється за розпорядженнями керівників районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Разом з тим, чинним законодавством встановлено ряд поважних причин, за яких громадяни України можуть не з`явитися до РТЦК, за наявності підтверджуючих документів, а саме: смерть близького родича, хвороба або необхідність догляду за хворими близькими родичами, здійснення стосовно військовозобов`язаного чи резервіста кримінального провадження, а також застосування до нього адміністративного стягнення або кримінального покарання, яке робить неможливим його прибуття, потрапляння під вплив надзвичайної ситуації, яка виникла під час призову і стала перешкодою своєчасному прибуттю.

При цьому, слід наголосити, що даних про такі обставини стороною захисту суду не надано і органом досудового розслідування детально підтверджено належними відомостями з медичної установи КНП "Житомирська багатопрофільна опорна лікарня " № 882 від 14.06.2024 про те, що обвинувачений ОСОБА_5 у період часу з 30.04.2024 по 05.06.2024 за наданням медичної допомоги не звертався, на лікуванні не знаходився.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

За таких обставин, суд уважає доведеним, що ОСОБА_5 своїми умисними діями, які виразились в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України.

Підстав, відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

ІІІ. Мотиви призначення покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому покарання,ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації.

Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі N 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає зі статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_5 суд встановив, що останній не судимий, не одружений, утриманців не має, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.

Також, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому суд враховує, що згідно із ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ст.336 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 згідно ст. 67 КК України судом також не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_5 суд приймає до уваги, що Указом Президента України від 24.02.2022 N 64/2022 в Україні введено воєнний стан.

Суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

В умовах збройної агресії з боку іншої держави, захист Вітчизни набуває особливого значення, тому наслідки ухилення від військової служби в цих умовах завдають ще більшої шкоди інтересам суспільства та через покарання повинні досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, про що зазначено в ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України.

При обранні виду та міри покарання для обвинуваченого суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Також суд враховує відсутність каяття з боку ОСОБА_5 і те, що вчинений ним злочин пов`язаний із ситуацією, яка наразі склалася в країні, збройною агресією рф та конституційним обов`язком кожного громадянина захищати свою країну.

ОСОБА_5 хоча і скоїв умисний нетяжкий злочин, але його поведінка створює в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження безладдя, безкарності, тим паче під час введеного на всій території України воєнного стану та мобілізації, що суттєво підвищує ступінь суспільної небезпечності як вчиненого діяння, так і особи винуватого.

У зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України - захист незалежності та територіальної цілісності України набуває особливого значення та повинен бути забезпечений усіма можливими засобами.

Наслідки ухилення від військової служби в цих умовах через покарання повинні досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.

За таких обставин суд дійшов переконання, що звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням або призначення йому більш м`яких покарань, ніж передбачені санкцією ст. 336 КК України, сформує негативну думку інших військовозобов`язаних, вплине на їх бойовий дух та мотивацію, не сприятиме дотриманню мети покарання, сприятиме ухиленню інших осіб від призову на військову службу під час мобілізації, та в свою чергу вплине на якість оборони України, функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність і підготовку Збройних Сил України до здійснення покладених на них функцій і завдань.

В той же час суд при призначенні ОСОБА_5 покарання враховує, що останній є військовозобов`язаним, однак умисно проігнорував своїм конституційним обов`язком щодо захисту Батьківщини. При цьому, останнім не було надано належних даних про неможливість станом на момент вчинення інкримінованого правопорушення або станом на теперішній час виконання військового обов`язку за мобілізацією в особливий період за станом його здоров`я, оскільки за результатами ВЛК від 30.04.2024 він визнаний обмежено придатним до військової служби. Разом з тим, ОСОБА_5 не погоджуючись із висновками ВЛК у встановленому законом порядку результати такої не оскаржив.

Підсумовуючи викладене, призначаючи покарання ОСОБА_5 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його суспільну небезпечність, особу винного, позицію прокурора, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, інші обставини справи, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 слід призначити покарання в межах санкції статті 336 КК України у виді позбавлення волі, оскільки на переконання суду саме таке покарання буде законним, справедливим, достатнім для забезпечення виконання завдань кримінального судочинства в частині виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного обвинуваченого такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

При цьому суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого норм статей 69, 75 КК України.

Визначена форма відбування покарання ОСОБА_5 в умовах ізоляції від суспільства є співмірною із вчиненим обвинуваченим злочинним діянням, а також є справедливим і виваженим заходом примусу, що буде ефективним в аспекті превенції вчинення ним чи іншими особами аналогічних злочинів, тоді як звільнення від відбування покарання з випробуванням не сприятиме виправленню винної особи, а також призведе до збільшення свідомого та відвертого ігнорування особами, які підлягають мобілізації, отриманого письмового повідомлення про необхідність несення військової служби.

ІV. Вирішення питання щодо запобіжного заходу

У кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід не застосовувався та підстав передбачених ст. 177, 178 КПК України для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Наведені прокурором доводи під час судових дебатів щодо обрання обвинуваченому запобіжного заходу до вступу вироку у законну силу у виді взяття під варту суд не розцінює як достатні для застосування до обвинуваченого такого заходу забезпечення кримінального провадження як взяття під варту.

V. Рішення щодо речових доказів

Речові докази у справі відсутні.

VІ. Процесуальні витрати

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Керуючись ст. 2,7, 100, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

2. Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту приведення даного вироку до виконання.

3. Запобіжний захід ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_10