Номер провадження: 11-кп/813/2198/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши виділені матеріали справи за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18.07.2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0001520 від 15.11.2023 року, стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Новоіванівка Баштанського району Миколаївської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на посаді стрільця-санітара 3 відділення 2 взводу 1 роти морської піхоти БМП 2 військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «матрос», який зареєстрований за адресою: Миколаївська область Баштанського району с. Новоіванівка, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

встановив:

На розгляді Приморського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження №0001520 від 15.11.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор звернувся із клопотанням про продовження застосування обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави.

УхвалоюПриморського районного суду м. Одеси від 18.07.2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 до 15.09.2025 року, без визначення застави.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на тяжкість інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, а також продовження існування ризиків, які передбачені ст.177 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_6 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, просить її скасувати, та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

В обґрунтування апеляційних вимог, захисник ОСОБА_6 вказує, що ухвала винесена з грубим порушенням вимог КПК України та підлягає скасуванню, у зв`язку із неправильним застосуванням кримінального процесуального закону, грубим порушенням прав обвинуваченого на захист, неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також грубим порушенням судом прав та перешкоджання захиснику здійснення ним своєї діяльності.

Окрім цього, захисник ОСОБА_6 вказує, що всупереч вимог ч.1 ст.184 КПК України, судом проведено розгляд клопотання, у якому відсутні будь-які посилання на матеріали, що підтверджують обставини неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Також, на переконання захисника ОСОБА_6 , суддями місцевого суду проігноровано та залишено поза увагою порушення вимог п.3 ч.3 ст.184 КПК України, відповідно до якої до клопотання додаються підтвердження того, що обвинуваченому надані копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_6 також посилається на те, що з порушенням вимог ст.ст. 31, 35 КПК України склад суду змінювався тричі із невідомих причин, що є грубим порушення норм чинного законодавства та вимогу міжнародних договорів щодо дотримання прав людини та верховенства права. Не зважаючи на відсутність повноваження складу суду, відсутність підтверджених повноважень прокурора ОСОБА_8 та заявленого відводу всьому складу, було ухвалено рішення щодо продовження тримання під вартою ще на 60 діб.

Захисник ОСОБА_5 посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, просить її скасувати, та постановити нову, якою закрити провадження за розглядом клопотання про продовження строку запобіжного заходу.

У подальшому, захисник ОСОБА_5 подав доповнення до апеляційної скарги, в яких зазначив, що ухвала підлягає скасуванню, оскільки її ухвалено незаконним складом суду, без участі потерпілого, без фіксації судового провадження технічними засобами, допущено неповноту судового розгляду, а також невідповідність суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Захисник зазначає про відсутність процесуальних повноважень у незаконно створеної судової колегії Приморського районного суду м. Одеса у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 щодо розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_7 посилаючись на наступне.

25.12.2024 року ним була оскаржена ухвала Приморського районного суду м.Одеси від 19.12.2024 року, тому на переконання захисника створення нового складу судової колегії та призначення судового розгляду обвинувального акта в період не набрання юридичної сили ухвали Приморського районного суду м.Одеси від 19.12.2024 року є противоправним.

Окрім цього, захисник зазначає, що 16.07.2025 року на підставі незаконного розпорядження №1210/25 керівника апарату суду проведено безпідставний незаконний автоматичний розподіл справи. Судове засідання було призначено на 17.07.2025 о 11:30 год. Прибувши до залу, на протязі 30 хв., зал судових засідань був закритий й не було жодного члену судової колегії та секретаря суду. О 11:00 год. він покинув суд, у зв`язку з іншими справами. О 21:30 год. отримав на Е-суд повідомлення, саме щодо незаконного розпорядження №1221/25 «Щодо зміни колегії» керівника апарату суду о 11:55 год. проведено безпідставний незаконний третій автоматичний розподіл справи.

Захисник стверджує, що після повернення судової справи з апеляційній інстанції було незаконно утворено незаконний склад судової колегії (ухвала суду про повернення обвинувального акта прокуророві від 19.12.2024 року не набрала юридичної сили, оскаржена. Та у порушення «Положення про автоматичний розподіл справ», у порушення ст.31 КПК України, справа розподілена на колегію суддів, без урахування бажання підозрюваного ОСОБА_11 та наявності його відповідного клопотання. На початок підготовчого судового засідання у відсутності захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не роз`яснено підозрюваному ОСОБА_7 право заявляти або не заявляти відповідного клопотання про здійснення або не здійснення колегіально судом у складі трьох суддів розгляду обвинувального акта. Таке право не роз`яснено і зараз, що є порушенням прав підозрюваного.

Захисник вказує, що ОСОБА_7 не надавав суду відповідного клопотання про здійснення або не здійснення колегіально судом у складі трьох суддів розгляду обвинувального акту відносно нього. 18.07.2025 року на початку підготовчого судового засідання ОСОБА_7 заявив головуючій та надав відповідне клопотання про те, що він бажає щоб обвинувальний акт відносно нього розглядався суддею одноособово. За таких обставин, захисник вважає, що склад судової колегії є незаконний.

Також, захисник посилається на те, що судове провадження здійснено за відсутності потерпілого та не фіксовано технічними засобами, оскільки на початок судового засідання, у зв`язку з технічними неполадками судове засідання двічі відкладалося, о 14:10 год. було продовжено, однак секретарем суду не було повідомлено про фіксацію аудіо відео запису судового процесу. На моніторі не відображалося відео. Захисником витребувано копію аудіо відео фіксацію судового засідання та журналу.

Окрім цього захисник посилається на те, що судом допущена неповнота судового розгляду, оскільки аналіз журналу судового засідання та аудіо відео запису судового засідання (при наявності) свідчать, що незаконно утворена судова колегія, проявляючи зацікавленість у розгляді саме клопотання про продовження запобіжного заходу, фактично залишила недослідженими обставини, які мають істотне значення для ухилення законного та обґрунтованого рішення, а саме: судом були відхилено клопотання сторони захисту про надання копії клопотання та додатків до нього (доказів); не дослідження «доказів» (прокурором не надано суду до клопотання).

Також захисник вказує про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального пробудження, оскільки жодного доказу про наявність або відсутність ризиків не досліджувалося у суді; суд не взяв до уваги відсутність доказів, які істотно впливають на його висновки. Окрім цього, захисник посилається на відсутність ризиків у кримінальному провадженні.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала суду не оскаржується.

10.09.2025 року, до початку апеляційного розгляду захисник ОСОБА_5 подав заяву про відсутність процесуальних повноважень у колегії суддів Одеського апеляційного суду, про неможливість та недопустимість участі у розгляді його апеляційної скарги колегією суддів у складі: зокрема суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Щодо руху судової справи, заяви захисника ОСОБА_5 від 10.09.2025 року, законності складу суду та повноважень колегії суддів на розгляд апеляційних скарг, апеляційний суд зазначає наступне.

22.07.2025 року через систему «Електронний суд» захисником ОСОБА_5 подано до апеляційного суду скаргу на оскаржену ухвалу щодо ОСОБА_7 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Одеського апеляційного суду від 23.07.2025 року, матеріали апеляційної скарги розподілені для розгляду колегії суддів: головуючий суддя - ОСОБА_2 , судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_12 .

Цього ж дня, апеляційним судом терміново витребувано копії матеріалів справи щодо ОСОБА_7 , а саме обвинувального акта, журналу судового засідання, клопотання прокурора, а також оскаржуваної ухвали.

Судове засідання призначене на 25.07.2025 року.

23.07.2025 року захисником ОСОБА_6 через систему «Електронний суд» було сформовано апеляційну скаргу на цю ж ухвалу суду, яка була зареєстрована апеляційним судом 24.07.2025 року.

24.07.2025 року до апеляційного суду надійшла із місцевого суду аналогічна апеляційна скарга захисника ОСОБА_5

25.07.2025 року захисником ОСОБА_5 через систему «Електронний суд» подані до апеляційного суду доповнення до апеляційної скарги.

25.07.2025 року судове засідання відкладене, оскільки до суду не надійшли запитувані копії матеріалів справи із місцевого суду.

31.07.2025 року до апеляційного суду надійшли копії матеріалів судової справи.

Розгляд апеляційних скарг призначено на 13.08.2025 року, однак в означену дату судове засідання не відбулося та було відкладене за клопотанням захисника ОСОБА_6 , на 10.09.2025 року.

У зв`язку із перебуванням члена колегії суддів - судді Одеського апеляційного суду ОСОБА_12 у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2025 року, визначено склад колегії суддів: головуючий суддя ОСОБА_2 , судді: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .

У заяві від 10.09.2025 року захисник ОСОБА_5 виловлює доводи про те, що судді ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не можуть приймати участь в розгляді його апеляційної скарги на ухвалу місцевого суду про продовження строку застосування тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 з огляду на те, що вони слухали поєднану справу, яка виключає розгляд поточної, що підтверджується змістом подання Голови Одеського апеляційного суду, спрямованого до Верховного Суду.

Колегія суддів звертає увагу, що захисник ОСОБА_5 висловлює сумнів у відсутності процесуальних повноважень у суддів, вказує про недопустимість участі суддів в розгляді скарги, однак відвід суддям у заяві не заявляє, в судове засідання не з`явився, у зв`язку із чим колегія суддів позбавлена можливості самостійно трактувати його заяву як відвід суддям, тому розглядає вказані доводи лише в межах поданої заяви та із наданням цим доводам відповідної оцінки.

Проаналізувавши заяву захисника ОСОБА_5 про відсутність повноважень колегії суддів в розгляді його апеляційної скарги в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18.07.2025 року, колегією суддів встановлено, що в заяві захисник фактично вказує про те, що судді ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не можуть приймати участь у розгляді апеляційної скарги сторони захисту на ухвалу місцевого суду про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, з огляду на те, що попередньо вже приймали участь в даному кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування.

Повідомлені захисником обставини стосовно попередньої участі суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , під час досудового розслідування даного кримінального провадження відповідають дійсності.

Зокрема, ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.05.2024 року у складі головуючого судді - ОСОБА_13 , суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , було залишено без задоволення апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 та залишено без змін ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 15.04.2024 року у кримінальному провадженні №0001520 від 15.11.2023 року, якою продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, (справа №947/11775/24, провадження №11-сс/813/726/24).

Разом із цим, зазначені вище обставини, зокрема участь суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в даному кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування, в силу вимог ч.1 ст.76 КПК України, не є підставами для недопустимості повторної участі суддів у кримінальному провадженні під час розгляду апеляційних скарг на ухвалу місцевого суду про продовження строку застосування стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Що стосується посилань сторони захисту на те, що обставини неможливості повторної участі вищевказаних суддів підтверджуються змістом подання голови Одеського апеляційного суду ОСОБА_14 , колегія суддів зауважує на безпідставність таких тверджень з огляду на наступне.

Так, із до долученої захисником копії подання голови Одеського апеляційного суду ОСОБА_14 вбачається, що підставою для звернення до Верховного Суду була неможливість утворення в Одеському апеляційному суді складу суду для розгляду апеляційної скарги прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_15 на ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 19.12.2024 року про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні №0001520 від 15.11.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України з огляду на попередню участь всіх суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду в кримінальному провадженні під час досудового розслідування.

Зазначені в поданні обставини кореспондуються із приписами ч.1 ст.76 КПК України, які встановлюють пряму заборону для суддів повторної участі у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції у разі прийняття участі в кримінальному провадження на стадії його досудового розслідування, оскільки у вищезгаданому випадку предметом апеляційного розгляду була ухвала суду першої інстанції про повернення обвинувального акта, постановлена під час судового розгляду.

Натомість, в даному випадку, предметом апеляційного розгляду є ухвала місцевого суду про продовження строку застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на стадії судового розгляду кримінального провадження, тому з огляду на вищевикладені положення кримінального процесуального закону, в даному випадку факт прийняття суддями Одеського апеляційного суду ОСОБА_2 та ОСОБА_3 участі в кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування не виключає можливості їх участі в апеляційному перегляді ухвали місцевого суду про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого.

За наведених обставин, зазначені захисником ОСОБА_5 в заяві від 10.09.2025 року обставини не можуть слугувати підставами для констатації неможливості повторної участі суддів у розгляді апеляційних скарг сторони захисту на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18.07.2025 року про продовження строку застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таким чином, з огляду на викладені вище обставини, колегія суддів наголошує, що доводи захисника ОСОБА_5 щодо неможливості участі суддів Одеського апеляційного суду ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в даному апеляційному розгляді є необґрунтованими.

Далі, відповідно до вимог ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Судовий розгляд проведено за відсутності учасників процесу, які будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду, у судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду не подавали.

При цьому, захисник ОСОБА_6 та прокурор ОСОБА_15 подали заяви про розгляд скарг за їх відсутності.

Захисник ОСОБА_5 , будучи повідомленим про дату та час розгляду справи, до суду не з`явився, причин неявки суду не повідомив.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.3 ст.315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених Розділом II цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що розглядаючи клопотання прокурора, суд першої інстанції дотримався положень ст.ст.177, 178, 183, 315 КПК та прийняв законне та обґрунтоване рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення застави.

Прийняте рішення суд мотивував тяжкістю покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим, а також існуванням ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на свободі, може здійснити спроби переховування від суду, здійснити незаконний вплив на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, а також вчинити нове кримінальне правопорушення.

Також місцевим судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який є громадянином України, з середньою освітою, військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на посаді стрільця-санітара 3 відділення 2 взводу 1 роти морської піхоти БМП 2 військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «матрос», неодружений, зареєстрований в Миколаївській області, раніше не судимий, що свідчить про наявність у нього певних соціальних зв`язків.

Колегія суддів наголошує, що на даній стадії апеляційний суд не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченому дій та давати оцінку обґрунтованості обвинувачення, оскільки остаточна оцінка доведеності обвинувачення у відповідності до вимог закону, буде дана лише за наслідками судового розгляду справи в суді першої інстанції, за результатами дослідження всіх доказів.

Відповідно до положень ч.2 ст. 94 КПК жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Згідно ст.ст. 89, 94 КПК оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті, а відтак апеляційний суд позбавлений можливості надавати оцінку доказам винуватості чи невинуватості ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині.

Колегія суддів вважає, що тяжкість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 , а також існування встановлених вищевказаних ризиків, виправдовують продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 та дають апеляційному суду можливість дійти висновку про обґрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, з огляду на продовження існування та доведення ризиків, оскільки обвинувачений не може не розуміти тяжкість можливого суворого покарання, у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження.

Наведені обставини, на думку колегії суддів, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що останній може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на потерпілого та свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу обвинуваченого на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, оскільки покази потерпілого та свідків, які ще не допитані судом, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого судового розгляду. Перебуваючи на свободі, обвинувачений може здійснювати незаконний вплив на потерпілого та свідків схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Колегія суддів також погоджується із висновками місцевого суду про продовження існування ризику можливого вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, з врахуванням його схильності до насильства, що вказує на відношення останнього до охоронюваних законом цінностей життя та здоров людини.

Колегія суддів, безперечно враховує, що за приписами ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Разом з цим, перебування на розгляді суду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, за ч.1 ст.115 КК України, за кваліфікуючими ознаками: вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, підтверджує наявність ризику можливого вчинення ним іншого кримінального правопорушення, що вірно враховано місцевим судом.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченої кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає непереконливими доводи сторони захисту про відсутність ризиків, які обумовлюють продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки тяжкість пред`явленого обвинувачення, дані про особу обвинуваченого, а також існування ризиків, на які послався суд першої інстанції в оскарженій ухвалі, виправдовують продовження обвинуваченому ОСОБА_7 дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо не визначення обвинуваченому відповідно до ч.4 ст.183 КПК альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Судом першої інстанції вірно враховано, що відповідно до ч.4 ст.183 КПК суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 КПК, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Обставин передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для застосування/продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, не встановлено.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів може виявитися недостатнім для забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, що безпосередньо може вплинути на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК, та існування реальної потреби забезпечення проведення судового розгляду кримінального провадження в розумні строки.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого тримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК, а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання обвинуваченого під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та існуючого обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 є необхідним та виправданим заходом забезпечення кримінального провадження, оскільки зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою вірогідністю не зможе запобігти ризику можливого переховування останнього від суду, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали.

Доводи сторони захисту про незаконність складу місцевого суду, про неправильне застосування кримінального процесуального закону, грубе порушенням прав обвинуваченого на захист, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також грубе порушення місцевим судом прав та перешкоджання захиснику здійснення своєї діяльності, колегія суддів визнає недоведеними.

Так, з матеріалів судового провадження колегією суддів встановлено наступне.

15.07.2025 року до місцевого суду надійшло клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Цього ж дня, місцевим судом учасникам кримінального провадження надіслані повідомлення про призначення судового засідання на 17.07.2025 року, в тому числі захисникам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що підтверджується довідками про доставку смс-повідомлень (а.с.124, 125).

16.07.2025 року суддею ОСОБА_1 скеровано керівнику апарату місцевого суду службову записку, відповідно повідомлено, що строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 спливає 20.07.2025 року, прокурором подано клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому, однак суддя-учасник колегії суддів ОСОБА_10 перебуває у відпустці, тому у зв`язку із виникненням необхідності в розгляді клопотання прокурора, просила здійснити заміну вказаного судді - учасника колегії суддів (а.с.127).

16.07.2025 року на підставі службової записки судді ОСОБА_1 та розпорядження керівника апарату місцевого суду, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Приморського районного суду м. Одеси, було замінено суддю ОСОБА_10 , у зв`язку із перебуванням у відпустці, та визначено склад суду: головуючий суддя ОСОБА_1 , судді: ОСОБА_16 , ОСОБА_9 (а.с.128-131).

17.07.2025 року на підставі службової записки судді ОСОБА_1 та розпорядження керівника апарату місцевого суду, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Приморського районного суду м. Одеси, було замінено суддю ОСОБА_16 , у зв`язку із перебуванням у нарадчій кімнаті, та визначено склад суду: головуючий суддя ОСОБА_1 , судді: ОСОБА_17 , ОСОБА_9 (а.с.132-136).

Відповідно до журналу судового засідання від 17.07.2025 року, головуючим суддею повідомлено, що у зв`язку із тим, що суддя ОСОБА_10 перебуває у відпустці, було здійснено заміну учасника колегії суддів. Однак, з огляду на те, що в означене судове засідання не з`явилися захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , судове засідання відкладено на 18.07.2025 року (а.с.137-138).

Одночасно, захисник ОСОБА_5 надіслав клопотання про відкладення судового засідання, з огляду на неможливість прибуття до суду.

18.07.2025 року судове засідання відбувалося за участю: прокурора ОСОБА_18 , захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також обвинуваченого ОСОБА_7 , із використанням системи «ВКЗ». Під час вказаного судового засідання захисник ОСОБА_5 попросив оголосити технічну перерву для ознайомлення із розпорядженням, яке було задоволено та судом оголошено перерву (а.с.155-156).

Відповідно до довідки секретаря судового засідання від 18.07.2025 року вбачається, що фіксування розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 здійснювалось за допомогою системи «ВКЗ». Однак, у зв`язку із технічним збоєм у роботі підсистеми відеоконференцзв`язку «ВКЗ» в системі ЄСІТС подальша фіксація судового процесу здійснювалась за допомогою системи «Акорд», згідно із Інструкцією щодо роботи з технічними засобами фіксування судового засідання від 06.06.2022 року №156 (а.с.158, 159-162).

Згідно журналу судового засідання від 18.07.2025 року вбачається, що після закінчення перерви головуючим суддею ОСОБА_1 повідомлено учасникам провадження, що у зв`язку із тим, що по всій країні не працює система аудіо та відео фіксації «ВКЗ», фіксація судового засідання здійснюється системою «Акорд».

Далі, під час судового засідання захисником ОСОБА_6 заявлено відвід складу колегії суддів.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.07.2025 року відмовлено в задоволенні заяви захисника ОСОБА_6 про відвід колегії суддів Приморського районного суду м. Одеси у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_9 , ОСОБА_17 від розгляду обвинувального акта з додатками у кримінальному провадженні №0001520 від 15.11.2023 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 1 ст.115 КК України.

Відповідно до вказаної ухвали, місцевим судом встановлена відсутність підстав для задоволення заявленого захисником ОСОБА_6 відводу всьому складу колегії суддів, які б виключали можливість їх участі під час розгляду у вказаному кримінальному провадженні, оскільки вони ґрунтуються виключно на суб`єктивних припущеннях та трактуванні норм права захисником, які не ґрунтуються на вимогах чинного кримінального процесуального закону, яким визначено підстави для відводу судді.

Так, місцевим судом встановлено, що ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 15.04.2025 року за апеляційною скаргою прокурора скасовано ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19.12.2024 року про повернення обвинувального акта прокурору та призначено новий розгляд у суді першої інстанції.

25.04.2025 року після апеляційного перегляду обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні надійшов до Приморського районного суду м. Одеси.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 27.05.2025 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_7 , на підставі ч.4 ст.399 КПК України.

Таким чином, місцевий суд у вказаній ухвалі дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні заяви захисника ОСОБА_6 про відвід колегії суддів Приморського районного суду м. Одеси у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_9 , ОСОБА_17 від розгляду обвинувального акта у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 .

Після оголошення резолютивної частини вказаної ухвали, за клопотанням сторони захисту прокурором ОСОБА_18 надано для огляду його посвідчення. Одночасно, колегією суддів відмовлено в задоволенні клопотання сторони захисту про витребування доказів. Після чого, прокурором оголошено клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , вислухано думку учасників кримінального провадження, та за результатами його розгляду постановлено оскаржену ухвалу.

Доводи захисника про відсутність підтвердження вручення обвинуваченому клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою, колегія суддів визнає неспроможними та такими, що спростовуються розпискою ОСОБА_7 від 08.07.2025 року, що наявна в матеріалах судового провадження (а.с.117).

Окрім цього, направлення стороною обвинувачення клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою, також підтверджується описом вкладення відправлення через відділення «Укрпошти», а також доставкою документів за Електронних кабінетів захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.118-119, 120-121).

Вказані обставини свідчать про те, що на момент розгляду місцевим судом клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому, захисники та сам обвинувачений ОСОБА_7 були вочевидь обізнані зі змістом цього клопотання прокурора та викладеними в ньому обставинами.

Доводи захисника про відсутність підтверджень повноважень прокурора, колегія суддів визнає безпідставними та такими, що спростовуються постановою керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у сері оборони Південного регіону від 29.04.2025 року про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні, до складу якої входять зокрема прокурор Одеської спеціалізованої прокуратури ОСОБА_15 , яким подавалось до суду 15.07.2025 року клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , а також прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_18 , який приймав участь в судовому засіданні місцевого суду при розгляді цього клопотання.

Доводи захисника про наявність підстав для закриття провадження за розглядом клопотання про продовження строку запобіжного заходу щодо обвинуваченого, колегія суддів визнає неспроможними.

Оскільки доводи сторони захисту про відсутність підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою не знайшли свого підтвердження, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскарженої ухвали.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18.07.2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 в кримінальному провадженні №0001520 від 15.11.2023 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4