ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року

м. Київ

справа № 521/1540/23

провадження № 51-4036км24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

прокурора ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2023 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 23 травня 2024 року в кримінальному провадженні № 0000446 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

1. За вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2023 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 296 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000,00 грн. Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 127 667, 05 грн на відшкодування матеріальної та 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, а разом 132 667, 05 грн.

2. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 травня 2024 року зазначенийвирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 залишено без змін.

3. Згідно з вироком ОСОБА_5 визнаний винуватим у тому, що він 03 жовтня 2022 року о 10:00, знаходячись в автомобілі марки «Infinity QX-70», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на перехресті вулиць Житомирська та Овідіопольська дорога у м. Одесі, діючи умисно, з особливою зухвалістю, керуючись хуліганським мотивом, використовуючи незначний привід, а саме словесний конфлікт з ОСОБА_8 , який відбувся напередодні, грубо порушив громадський порядок, спрямував газовий балончик у напрямку правого переднього вікна салону автомобіля марки «Volkswagen Touareg», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , та розпилив рідину дратівливої та сльозоточивої дії, спричинивши потерпілому ОСОБА_8 хімічний опік слизової оболонки обох очей, чим завдав легкі тілесні ушкодження, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення поїхав.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

4. У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить судові рішення щодо ОСОБА_5 скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримати та відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Даючи власний детальний аналіз доказам у кримінальному провадженні, зазначає про безпідставність засудження ОСОБА_5 за кримінальний проступок, якого він не вчиняв.

5. Вважає протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_8 недопустимим доказом, оскільки усупереч вимогам ст. 228 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) зазначену слідчу дію було проведено двічі, перед її проведенням ОСОБА_8 показали ОСОБА_5 , наданий останнім диск з аудіозаписом на підтвердження зазначених обставин суд необґрунтовано відхилив та залишив без належного реагування факт фальшування матеріалів кримінального провадження, із яких органом досудового розслідування було вилучено початковий протокол пред`явлення особи для впізнання.

6. Стверджує, що протокол огляду місця події та додаток до протоколу - фототаблиця не оформлені належним чином, не мають підписів понятих на усіх сторінках, даних і підпису особи, яка складала фототаблицю, а наведені у них дані не узгоджуються між собою. Також оспорює дані у протоколі огляду фотознімків, які були зроблені під час огляду місця події. Зазначає, що фактично було проведено огляд автомобіля потерпілого, який вважається володінням особи, отже участь понятих у цій слідчій дії була обов`язковою, а її проведення потребувало отримання дозволу слідчого судді. На цих підставах вважає отримані під час указаних слідчих дій докази недопустимими.

7. Ставить під сумнів дані у лікарській довідці та висновки експерта за результатами проведення судово-медичної експертизи про характер та механізм утворення виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень. Звертає увагу на те, що у довідці відсутній підпис лікаря. Надає критичну оцінку результатам проведених слідчих експериментів та показанням свідків. Наголошує на відсутності у кримінальному провадженні даних про використання засудженим газового балончика. Посилається на показання самого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_9 , які, за твердженням захисника, не отримали належної оцінки з боку судів попередніх інстанцій.

8. Крім цього, зазначає, що під час судових дебатів суд першої інстанції надав підказки представникам сторони обвинувачення, чим створив для них переваги, що свідчить про його упередженість та небезсторонність. Стверджує, що апеляційний суд усупереч вимогам статей 404, 419 КПК належним чином не перевірив доводи в апеляційній скарзі сторони захисту, не зазначив у своїй ухвалі вичерпних мотивів визнання їх необґрунтованими та не усунув порушень, допущених судом першої інстанції.

Позиції інших учасників судового провадження

9. На касаційну скаргу надійшло заперечення потерпілого ОСОБА_8 .

10. У засіданні суду касаційної інстанції засуджений і захисник підтримали касаційну скаргу і просили її задовольнити.

11. Прокурор проти задоволення касаційної скарги заперечила.

Мотиви Суду

12. Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

13. За приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

14. Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

15. Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Касаційний кримінальний суд Верховного Суду, оцінка доказів є прерогативою виключно суду першої інстанції, у передбачених законом випадках - й суду апеляційної інстанції. Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту і при перегляді судових рішень у касаційному порядку виходить із фактичних обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій, не вдаючись до переоцінки доказів.

16. Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим (ст. 370 КПК). Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до

ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведенні належні і достатні мотиви та підставі його ухвалення.

17. Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

18. Ухвала апеляційного суду - це рішення вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, ухвали, що перевіряються в апеляційному порядку, та повинна відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції має бути зазначено підстави, на яких її визнано необґрунтованою. Зміст ухвали апеляційного суду повинен відповідати вимогам ст. 419 КПК.

19. У цьому кримінальному проваджені суди попередніх інстанцій дотримались вищевказаних вимог кримінального процесуального закону. Доводи сторони захисту, аналогічні тим, які викладені в касаційній скарзі, були предметом ретельної перевірки під час розгляду кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій. В оскаржених вироку та ухвалі на них надано докладно аргументовані, вмотивовані відповіді.

20. Висновки щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені сукупністю наявних у кримінальному провадженні доказів, що узгоджуються між собою, безпосередньо досліджених та оцінених судами попередніх інстанцій з дотриманням вимог ст. 94 КПК.

21. Сам засуджений та його дружина - свідок ОСОБА_9 факт виникнення конфлікту з потерпілим на дорозі підтвердили, хоча й заперечували застосування ОСОБА_5 газового балончика та заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 . Однак останній послідовно наполягав на тому, що отримав хімічний опік очей саме внаслідок неправомірних дій ОСОБА_5 , який після конфліктної ситуації на дорозі при малозначному приводі наздогнав автомобіль потерпілого на світлофорі, дочекався, поки він опустить праве переднє пасажирське скло, образливо звернувся до нього і розпилив у салон його автомобіля рідину дратівливої та сльозоточивої дії, одразу після чого поїхав з місця події.

22. Під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками потерпілий ОСОБА_8 упевнено упізнав ОСОБА_5 як особу, яка заподіяла йому тілесні ушкодження за вищевказаних обставин. Зазначена слідча дія була проведена 28 грудня 2022 року з дотриманням вимог ст. 228 КПК, за участю двох понятих, із попередженням потерпілого ОСОБА_8 про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, із наданням потерпілому фотографій осіб тієї ж статі, без різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі, при попередньому опитуванні потерпілого стосовно сукупності ознак, за якими останній може впізнати особу, яка вчинила стосовно нього кримінальне правопорушення 03 жовтня 2022 року. Протокол підписано всіма учасниками слідчої дії, від яких жодних зауважень та доповнень з приводу проведеного впізнання не надійшло.

23. Суди попередніх інстанцій відхилили доводи сторони захисту про визнання вищевказаного протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками недопустимим доказом із посиланням на те, що обвинуваченого було попередньо показано потерпілому в листопаді 2022 року, коли у відділенні поліції проводилось перше впізнання за особистою участю ОСОБА_8 і ОСОБА_5 , яке було випадково записано останнім на мобільний телефон, оскільки такі обставини не знайшли свого підтвердження і спростовуються сукупністю інших допустимих та належних доказів, наявних в матеріалах кримінального провадження. При цьому судами з посиланням на практику правозастосування Верховного Суду обґрунтовано зазначено, що сторона захисту не надала доказів порядку та способу отримання аудіозапису, на який посилалася, не довела, що зафіксовані на ньому голоси належать обвинуваченому та потерпілому, що запис не змонтований.Відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2023 року у справі № 333/1286/21 (провадження № 51-1755км23), згідно з якою у разі, якщо стороною захисту не надано доказів того, яким шляхом у розумінні ч. 3 ст. 93 КПК та в якому порядку, передбаченому ч. 1 ст. 86 цього Кодексу, отримано відповідний доказ, то він є недопустимим доказом у кримінальному провадженні.

24. Даними протоколу огляду місця події з додатками (фотографіями) до нього та протоколу огляду речей і документів встановлено наявність на автомобілі, належному потерпілому, та на обличчі останнього слідів (плям, вкраплень) невідомої речовини. Розбіжності у зазначенні кольору цієї речовини (синій і зелений) у протоколі та описі фотографій суди пояснили відмінностями у суб`єктивному сприйнятті, в залежності від умов такого сприйняття, різними уповноваженими особами, які проводили зазначені слідчі дії. Також суди не визнали істотними порушеннями вимог КПК, які могли би слугувати підставою для визнання доказів недопустимими, огляд дізнавачем наданих потерпілим ОСОБА_8 фотографій його обличчя зі слідами невідомої речовини, оскільки останній відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 56 КПК не позбавлений права подавати докази у кримінальному провадженні, а не зазначення у протоколі огляду речей і документів про надання цих фотографій потерпілим не призвело до порушення будь-яких прав обвинуваченого, тож не є підставою для автоматичного визнання даних у протоколі огляду недопустимими доказами. Відповідно до вимог статей 223, 237 КПК участь понятих під час проведення огляду місця події не є обов`язковою, а проведений у його рамках огляд автомобіля потерпілого за згодою останнього не потребував наступного отримання дозволу слідчого судді.

25. Водночас апеляційний суд слушно звернув увагу на відсутність підпису понятого ОСОБА_10 на останній сторінці протоколу огляду місця події, окремі недоліки, допущені під час складання протоколу, відсутність у додатках до нього особистих даних та підпису особи, яка їх склала. Надаючи оцінку цим та іншим порушенням, на які посилалася сторона захисту, суд зазначив, що вони не є істотними, оскільки не призвели до порушення будь-яких прав обвинуваченого ОСОБА_5 , не позначились на судовому розгляді та на допустимості доказів, покладених в основу обвинувального вироку.

26. З такими аргументами цілком погоджується колегія суддів касаційного суду і вкотре наголошує, що сторона, яка стверджує про процесуальні порушення, має не лише довести наявність таких порушень, а й обґрунтувати, що ці порушення позначилися або могли позначитися на результаті судового розгляду, у тому числі на допустимості доказів, використаних у судовому розгляді. Не у всіх випадках порушення навіть фундаментальних прав і свобод особи під час кримінального провадження має прямий вплив на дотримання гарантій справедливого судового розгляду, зокрема й на допустимість доказів. Для вирішення питання, чи може порушення певних основоположних прав і свобод особи стати підставою для визнання доказів недопустимими, необхідно взяти до уваги не лише сам факт такого порушення, але й встановити його вплив на процес і характер отримання доказів. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 204/6541/16-к (провадження

№ 51-2179км19), на який обґрунтовано послався у своїй ухвалі суд апеляційної інстанції, надаючи оцінку доводам сторони захисту в цій частині.

27. Згідно з даними висновку експерта за результатами проведення судово-медичної експертизи у потерпілого ОСОБА_8 виявлено хімічний опік слизової оболонки обох очей, який утворився від дії хімічно активної речовини подразнюючої дії. Ушкодження виникло незадовго до звернення за медичною допомогою, тобто могло бути спричинено 03 жовтня 2022 року. Враховуючи характер та локалізацію ушкодження, слід вважати, що воно нехарактерне для утворення в умовах власноручного спричинення, ушкодження у ОСОБА_8 могло утворитися при вказаному ним механізмі.

28. Відхиляючи доводи сторони захисту з приводу недопустимості як доказу довідки лікувального закладу, яка разом із медичною картою амбулаторного хворого була предметом дослідження експерта під час проведення судово-медичної експертизи, та згідно з даними якої потерпілому встановлено діагноз під питанням - опік слизової оболонки очей, колегія суддів апеляційного суду обґрунтовано зазначила, що за наявності у ній усіх необхідних реквізитів, зокрема штампа медичної установи та підпису завідуючого відділенням, а також прізвища та ініціалів чергового лікаря, відсутність власноручного підпису останнього, хоча і є недоліком, однак не може слугувати беззаперечною підставою для визнання її недопустимим доказом, а попередній діагноз потерпілого знайшов своє підтвердження під час його наступних звернень до фахівців для отримання відповідного лікування.

29. З огляду на сукупність досліджених у цьому кримінальному провадженні доказів суди попередніх інстанцій правильно встановили, що знаряддям вчинення кримінального правопорушення був газовий балончик для розпилення речовини дратівливої дії.

30. Також касаційний суд погоджується з аргументами колегії суддів апеляційного суду в тій частині, що надання судом першої інстанції під час судових дебатів стороні обвинувачення можливості уточнити обвинувачення та виправити його недоліки жодним чином не свідчить про упередженість суду та не призвело до будь-якого порушення прав обвинуваченого, а навпаки покращило його становище, оскільки із пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення судом було виключено, попри наполягання прокурора, таку ознаку інкримінованого йому кримінального правопорушення - хуліганства, як вчинення його з винятковим цинізмом.

31. Як убачається зі змісту ухвали апеляційного суду, суд із достатньою повнотою перевірив і з наведенням докладних мотивів відхилив і решту доводів в апеляційній скарзі сторони захисту, які за змістом аналогічні доводам у касаційній скарзі, в тому числі й з приводу відмови місцевого суду у проведенні повторної судово-медичної експертизи, неточного та неправильного викладу у вироку змісту наданих потерпілим і свідками показань, та при цьому наголосив, що, не погоджуючись із наданою судом першої інстанції оцінкою деяких письмових доказів і викладом показань потерпілого й свідків та посилаючись на допущені порушення під час їх дослідження, сторона захисту не заявляла у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 404 КПК, клопотання про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, у межах процедури апеляційного розгляду.

32. Як неодноразово вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland)).

33. За змістом касаційної скарги зазначені у ній доводи по суті зводяться до незгоди з оцінкою доказів судами попередніх інстанцій. Водночас на жодні нові докази, крім тих, які вже були досліджені та яким надана відповідна правова оцінка, захисник не посилається, а фактично викладає власну оцінку обставин справи, відмінну від їх оцінки судами.

34. Під час касаційного провадження колегією суддів касаційного суду не встановлено таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би безумовними підставами для зміни чи скасування оскаржених судових рішень у цьому кримінальному провадженні.

35. На підставі вищенаведеного Суд дійшов висновку, що касаційна скарга захисника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, а вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_5 слід залишити без зміни.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, колегія суддів

ухвалила:

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2023 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 23 травня 2024 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3