Номер провадження: 11-сс/813/1686/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяви суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про самовідвід від розгляду апеляційної скарги ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2025 року,

встановив:

Оскаржуваною ухвалою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви про кримінальне правопорушення.

Не погодившись із ухвалою слідчого судді, заявник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2025 року матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_6 надійшли у провадження колегії суддів ОСОБА_2 (головуючий суддя), ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Водночас, до початку апеляційного розгляду судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заявили собі самовідводи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України.

Розгляд заяви про самовідвід не передбачає обов`язкової участі в судовому засіданні учасників процесу, оскільки в такий спосіб жодним чином не порушуються права учасників процесу на доступ до правосуддя, оскільки незалежно від їх думки (навіть у разі їх присутності під час вирішення питання про самовідводи), колегією суддів не може бути прийнято протилежного рішення, аніж задоволення заявлених самовідводів, з огляду на наступні обставини.

Вирішення питань щодо відводів регулюється §6 Глави 3 КПК України (далі - КПК).

Статтею 75 КПК визначено перелік обставин, що виключають участь судді у кримінальному провадженні.

Випадки недопустимості повторної участі судді в кримінальному провадженні закріплені в ст. 76 КПК.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що безсторонність (неупередженість) суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення ЄСПЛ у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії», «Пуллар проти Сполученого Королівства», «Мироненко і Мартенко проти України»).

Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення ЄСПЛ у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надає вимога об`єктивної безсторонності (рішення ЄСПЛ у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення ЄСПЛ у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

Забезпечення достатніх гарантій виключення будь-яких обґрунтованих сумнівів у безсторонності судді досягається, у тому числі, шляхом вирішення відводів.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді. ЄСПЛ зазначає, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду».

Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими» (рішення ЄСПЛ від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України» (Belukha v. Ukraine), заява №33949/02).

Апеляційний суд враховує той факт, що апеляційна скарга ОСОБА_6 стосується його скарги на бездіяльність уповноваженої особи Київської окружної прокуратури м. Одеси, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про вчинення кримінальних правопорушень, зокрема діючими суддями Одеського апеляційного суду ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

Колегія суддів, дійшовши висновку щодо наявності підстав для задоволення заявлених самовідводів, окрім вимог п. 4 ч. 1 ст. 75, ст. 80 КПК України, також враховує положення ст.126 Конституції України, ст. 15 Кодексу суддівської етики, - відповідно до яких неупереджений розгляд справ є обов`язком судді.

Відтак, апеляційний суд переконаний, що участь у розгляді апеляційної скарги щодо бездіяльності уповноваженої особи Київської окружної прокуратури м. Одеси щодо невнесення до ЄРДР відомостей про вчинення злочинів у тому числі діючими суддями Одеського апеляційного суду може викликати сумніви у неупередженості суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у стороннього спостерігача, що унеможливлює їх участь у розгляді даного провадження.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про існування обставин, які унеможливлюють участь суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у даному апеляційному провадженні, у зв`язку з чим заявлені ними самовідводи підлягають задоволенню, а матеріали провадження підлягають передачі до апарату Одеського апеляційного суду для визначення іншого складу суду в порядку, передбаченому ст. 35 КПК України.

Керуючись ст.ст. 75, 76, 80, 370, 401, 405, 419, 422, 615 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Заяви суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про самовідвід задовольнити.

Відвести суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від розгляду апеляційної скарги ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви про кримінальне правопорушення.

Передати матеріали провадження 11-сс/813/1686/25 до апарату Одеського апеляційного суду для визначення іншого складу суду в порядку, передбаченому ст. 35 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4