Провадження № 11-сс/4823/437/25
Категорія - тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

04 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

підозрюваного ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 серпня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою до підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 259, ч. 5 ст. 407 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, громадянина України, з повною вищою освітою, одруженого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 20 жовтня 2025 року включно, з визначенням застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 60 560 гривень, та визначенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя вказав на існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, встановлених та підтверджених під час судового розгляду, з урахуванням тяжкості можливого покарання в співставленні з характеризуючими даними та процесуальною поведінкою підозрюваного, дають підстави вважати, що жоден з інших більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 скасувати, як незаконну та безпідставну, за результатами апеляційного перегляду постановити нову ухвалу, якою обрати відносно його підзахисного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Не погоджуючись із судовим рішенням, захисник вказує на те, що повідомлення про підозру, яке було вручено ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 259, ч. 5 ст. 407 КК України, є безпідставним та необґрунтованим, оскільки підозрюваний має наявні психічні розлади, неодноразово проходив лікування в психіатричному закладі та потребує періодичного лікування.

Вважає, що жодних доказів, які б вказували на те, що саме ОСОБА_6 причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України, немає, а тому твердження суду, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не забезпечить належного виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та не зможе запобігти ризикам, є помилковим.

Припущенням, на думку захисника, є твердження суду про можливість переховування ОСОБА_6 від органу досудового розслідування та суду, оскільки його підзахисний проживає за місцем реєстрації, має у власності частину будинку, а тому він не збирається переховуватися від органу досудового розслідування, а навпаки, буде прибувати за першим викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду.

Помилковим вважає й посилання суду на те, що підозрюваний може продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, оскільки його злочинна діяльність мала триваючий характер та була припинена лише шляхом затримання, оскільки ОСОБА_6 за станом здоров`я, маючи психічні розлади, не може бути придатним для проходження військової служби.

На думку захисника, головним у даному випадку є те, що його підзахисний неодноразово проходив лікування в психіатричному закладі та потребує такого лікування й на тепер, оскільки має захворювання пов`язані з психічними розладами.

Оскільки взяття під варту є виключним і найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки, просить прийняти до уваги, що є всі підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

Заслухавши доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, вказували про необгрунтованість підозри, а також про відсутність заявлених ризиків можливої неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_6 , у зв`язку з чим просили про обрання більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, прокурора, який заперечував проти доводів сторони захисту, звернув увагу на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 та обставини їх вчинення, особу підозрюваного та наявність обґрунтованих ризиків його можливої неналежної процесуальної поведінки, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Як убачається з подання слідчого та матеріалів провадження, ОСОБА_6 підозрюється у самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем і тривалому нез`явленні до військової частини без поважних причин тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану та у завідомо неправдивому повідомленні про підготовку знищення критично важливого об`єкту інфраструктури, який загрожує загибеллю людей та іншими тяжкими наслідками.

За даним фактом слідчим відділом Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області 16 липня 2025 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001293, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 259, ч. 5 ст. 407 КК України.

22 серпня 2025 року о 17 годині 16 хвилин, в порядку ст. 208 КПК України, ОСОБА_6 був затриманий та наступного дня (23 серпня 2025 року) йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 259, ч. 5 ст. 407 КК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

На початковій стадії досудового розслідування кримінально-процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення, як помилково вважає сторона захисту. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку.

Слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні слідчого доводи та долучені копії матеріалів свідчать про обґрунтованість пред`явленої підозри та підтверджуються доказами, достатніми, на етапі досудового розслідування, для вирішення питання про обрання запобіжного заходу.

У даному конкретному провадженні слідчим суддею докази оцінюються лише з огляду на те, що вони підтверджують ймовірність того, що підозрюваним можливо вчинені кримінальні правопорушення. Встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, вирішення питання правильності кваліфікації дій підозрюваного, а тим більше з`ясування питання, на якій підставі підозрюваний був мобілізований для проходження військової служби та надання оцінки доказам на предмет їх належності чи допустимості, є наступними етапами досудового розслідування та судового розгляду, які виходять за межі повноважень слідчого судді.

Більш того, колегія суддів наголошує, що право сторони захисту на оскарження законності оголошення підозри, її обґрунтованості, вмотивованості врученого повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, дотримання чи порушення порядку його вручення, тощо законодавцем закріплено в пункті 16 ч. 3 ст. 42 та пункті 10 частини 1 статті 303 КК України.

Твердження сторони захисту про наявність у ОСОБА_6 психічних розладів, перебування його на лікуванні в психіатричному закладі та незгода з висновком військово-лікарської комісії, якою ОСОБА_6 був визнаний придатним для проходження військової служби, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки вирішення цих питань не належить до повноважень слідчого судді під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу.

Так, у разі, якщо під час досудового розслідування будуть встановлені підстави для здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, слідчий, прокурор виносить постанову про зміну порядку досудового розслідування і продовжує його згідно з правилами, передбаченими главою 39 Кримінального процесуального кодексу України. (ч. 2 ст. 503 КПК України)

Тобто, законодавцем чітко визначено, що будь-яке досудове розслідування розпочинається за загальними правилами, визначеним кримінальним процесуальним законом, і виключно на підставі об`єктивно встановлених даних приймається рішення про зміну порядку досудового розслідування, а не навпаки, як вважає захисник, який за відсутності висновку спеціаліста, не будучи експертом психіатром, передчасно надав підозрюваному статус психічно хворої особи, що є неприпустимим.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

Ризик - це ймовірність того, що підозрюваний може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

З матеріалів судового провадження вбачається, що в рамках проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, отже, обґрунтованим є ризик того, що відчуваючи страх та невідворотність можливого покарання, підозрюваний може змінити місце проживання з метою ухилення від органу досудового слідства, тим більше, що будучи мобілізованим в умовах воєнного стану він самовільно залишив розташування місця несення служби, тривалий час був відсутній за місцем несення служби та добровільно в розташування військової частини не повернувся. Крім того, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні іншого тяжкого кримінального правопорушення під час ухилення від проходження військової служби.

На думку колегії суддів, характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , вказує на те, що настання такого ризику є цілком реальним та обґрунтованим.

Посилання слідчого судді на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , а також суворість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним, не є порушенням ст. 62 Конституції України, адже застосування запобіжного у вигляді тримання під вартою не є кримінальним покарання, як безпідставно про це стверджує захисник.

Врахування тяжкості покарання, що загрожує особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється/обвинувачується законодавцем віднесене до переліку обставин, що враховуються при обранні запобіжного заходу в сукупності з іншими обставинами (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України).

Таким чином, вказівка слідчого судді на суворість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 , у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він підозрюється, та надання оцінки цій обставині в сукупності з іншими встановленими та доведеними обставинами, визначеними законодавцем, є свідченням обґрунтованості та вмотивованості судового рішення.

На думку колегії суддів, з огляду на те, що підозрюваний, будучи військовослужбовцем, залишив місце несення служби, усвідомлюючи, що діє в умовах воєнного стану, розумів наслідки своїх дій, при цьому, в цей же час, підозрюється у вчиненні іншого тяжкого злочину, а тому рішення про звільнення ОСОБА_6 з-під варти буде передчасним, а запропонований стороною захисту вид запобіжного заходу не пов`язаний із триманням під вартою у вигляді особистого зобов`язання не зможе запобігти встановленим та доведеним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Всі наведені захисником обставини були враховані слідчим суддею, але вони не спростовують тих встановлених обставин та даних про особу підозрюваного, які ставлять під сумнів виконання ОСОБА_6 всіх покладених на нього процесуальних обов`язків при обранні більш м`якого запобіжного заходу.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції та під час апеляційного перегляду не було встановлено достатніх підстав вважати, що інший запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі буде здатний забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 , при тому, що положеннями ч. 8 ст. 176 КПК України, визначено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 цієї статті (тримання під вартою).

Положення цієї частини статті 176 КПК України є діючими, не визнані неконституційними, а отже, є обов`язковими для суддів всіх інстанцій, що виключає обов`язок слідчого судді вирішувати питання про можливість застосування до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, за умови обґрунтованості пред`явленої підозри та доведеності наявності ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного.

Слідчим суддею в ухвалі, правильно названі та враховані наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також вірно оцінені в сукупності всі обставини, на підставі яких був обраний запобіжний захід, що узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, при тому, що слідчий суддя визначив для підозрюваного альтернативний запобіжний захід у вигляді мінімального розміру застави, визначеного законодавцем для осіб, які підозрюються у вчиненні тяжкого злочину.

Підстав для сумнівів у правильності прийнятого рішення, колегія суддів не вбачає, не наведено таких підстав і захисником, тому ухвала слідчого судді зміні або скасуванню не підлягає.

Більш того, відповідаючи на питання в апеляційному суді, підозрюваний пояснив, що має вищу будівельну освіту, двічі був одружений, має дітей, в психіатричній лікарні перебував двічі протягом двох днів через реакцію на стрес, психічних захворювань він не має. Прокурор для перевірки психічного стану підозрюваного призначив судово-психіатричну експертизу у кримінальному провадженні.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 серпня 2025 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 259, ч. 5 ст. 407 КК України, ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11