Справа № 307/3411/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.06.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

учасників судового процесу: адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/383/25 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 22 травня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 22 травня 2025 року в задоволенні скарги ОСОБА_5 на повідомлення дізнавача про підозру у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, в кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0000646 від 9 серпня 2024 року, - відмовлено.

З матеріалів судового провадження вбачається, що захисник ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , звернувся в суд з скаргою на повідомлення дізнавача про підозру у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, в кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0000646 від 9 серпня 2024 року.

Скарга обґрунтована тим, що відповідно зі змісту повідомлення про підозру ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «ЗАЗ», моделі «VIDA», державний номерний знак НОМЕР_1 , допустив наїзд на ОСОБА_7 , солдата військової служби ІНФОРМАЦІЯ_1 , який вибіг попереду автомобіля, щоб перекрити подальший рух автомобіля під керуванням ОСОБА_6 , так як останній намагався покинути стаціонарний пост. У результаті наїзду на пішохода ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді садна лівого ліктьового суглобу, забою органів грудної клітки, забою кульшового суглобу та лівого стегна, які відносяться до групи легких тілесних ушкоджень.

Захисник зазначив, що 10 грудня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України, тобто в умисному легкому тілесному ушкодженні. На даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні не завершено, з моменту повідомлення про підозру у вчинення кримінального проступку пройшло більше 5-ти місяців. Так, в ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження №0000646 органом дізнання не здобуто доказів вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, тобто в умисному спричиненні легкого тілесного ушкодження. Отже, зміст самого повідомлення про підозру спростовує умисел ОСОБА_6 на умисне спричинення легких тілесних ушкоджень, бо у повідомленні зазначено, що потерпілий ОСОБА_7 вибіг попереду автомобіля, щоб перекрити подальший рух автомобіля під керуванням ОСОБА_6 , що підтверджує пояснення водія ОСОБА_6 про те, що він уже був у русі, коли на дорогу вибіг працівник ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак він не зумів зупинити свій транспортний засіб, чи то через технічний стан, чи то через те, що пішохід вибіг на проїзну частину дороги не очікувано для нього.

Захисник вважає, що дії ОСОБА_6 можуть підпадати під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України «Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами», однак чи то помилково, чи умисно, органом дізнання кваліфіковані як правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України.

Враховуючи викладене, в діях ОСОБА_6 відсутній будь який умисел на вчинення вказаного кримінального правопорушення, що виключає його склад.

Просив суд визнати повідомлення про підозру від 10.12.2024 року у кримінальному провадженні №0000646 від 09.08.2024 року щодо вчинення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України безпідставним та скасувати повідомлення про підозру від 10.12.2024 року у кримінальному провадженні №0000646 від 09.08.2024 року щодо вчинення ОСОБА_6 кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги, слідчий суддя виходив з того, що повідомлення про підозру відповідає вимогам ч. 1 ст. 277 КПК України, а у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно підозрюваного, чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановлено, а тому в задоволенні поданої скарги відмовив у зв`язку з її необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 зазначив, що ухвалене рішення є неправильним, прийнятим передчасно з порушенням норм процесуального законодавства. Зазначає, що оскарження повідомлення про підозру відповідно до п. 10 ч.1 ст. 303 КПК України пов`язане загалом не з порушення процесуальних норм, а з обґрунтованістю підозри. Вважає, що дії ОСОБА_6 можуть підпадати під ознаки кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 КК України «Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами», однак чи то помилково, чи умисно органом дізнання кваліфіковані, як правопорушення передбачене ст. 125 ч.1 КК України. Окрім цього зазначає, що під час розгляду скарги у суді та дослідження матеріалів провадження № 0000646 було встановлено, що ОСОБА_7 повідомлення про вчинення кримінального правопорушення не писав, а відомості до ЄРДР вносилися за повідомленням лікаря швидкої допомоги, однак слідчим суддею оцінку цьому факту не дано, а помилково та необґрунтовано відмовлено у задоволенні скарги. Просить суд скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді, визнати повідомлення про підозру від 10.12.2024 у кримінальному провадженні № 0000646 від 09.08.2024 щодо вчинення ОСОБА_6 кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України безпідставною. Скасувати повідомлення про підозру від 10.12.2024 у кримінальному провадженні № 0000646 від 09.08.2024 щодо вчинення ОСОБА_6 кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Апеляційна скарга розглядається без участі прокурора, ОСОБА_6 , неявка яких з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення захисника - адвоката ОСОБА_5 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Аналіз змісту оскаржуваної ухвали слідчого судді дає підстави зазначити про те, що вказане судове рішення вищевикладеним вимогам кримінального процесуального закону відповідає з огляду на наступне.

Підстави та порядок повідомлення про підозру визначено главою 22 КПК України.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Вимогами ст. 277 КПК України встановлено, що письмове повідомлення про підозру має містити такі відомості, зокрема зміст підозри та стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру. Зміст підозри це виклад головних та істотних елементів інкримінованого кримінального правопорушення, які утворюють єдність усіх його складових частин, а фактичні обставини кримінального правопорушення зводяться до деталізованого опису об`єктивної сторони інкримінованого підозрюваному діяння. Вимоги кримінального процесуального законодавства до письмового повідомлення про підозру передбачають наявність стислого викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які були відомі органу досудового розслідування на момент повідомлення особі про підозру та можуть бути змінені у випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри.

Кримінальний процесуальний кодекс України не містить положень, якими були б визначені підстави для скасування повідомлення про підозру та не встановлює будь-яких обмежень щодо предмету перевірки слідчим суддею такого повідомлення.

Однак, положення п. 3 ч. 1 ст. 276 та п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України в їх системному зв`язку вказують на те, що під час розгляду скарг зазначеної категорії предметом перевірки слідчого судді мають бути не лише питання дотримання процесуального порядку вручення повідомлення про підозру, а й питання дотримання стандарту «достатніх підстав (доказів)» та обґрунтованості підозри в цілому.

При вирішенні питання про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри, колегія суддів виходить з тих міркувань, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя (суд), оцінюючи докази на предмет наявності обґрунтованої підозри, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення.

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Слідчий суддя, з метою вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінює надані йому докази не в контексті їх достатності і допустимості для встановлення наявності чи відсутності вини особи у вчиненні злочину, доведення чи не доведення її винуватості, тобто не з метою отримання висновків, які є необхідними для ухвалення вироку, а лише з метою визначення вірогідності та достатності підстав для висновку про причетність особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини та наведених положень кримінального процесуального закону щодо обґрунтованості підозри, колегія суддів вважає, що під час розгляду скарг зазначеної категорії предметом перевірки слідчого судді є не лише питання дотримання процесуального порядку вручення повідомлення про підозру, а й питання дотримання стандарту "достатніх підстав (доказів)" для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, зважаючи при цьому на рівень обмеження прав, свобод та інтересів особи внаслідок повідомлення її про підозру та строк здійснення досудового розслідування.

Дослідивши матеріали судового провадження у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги ст.ст. 276, 277 КПК України, Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та рішень Європейського суду з прав людини, постановлених у справах проти України, слідчим суддею при розгляді скарги захисника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_5 були враховані, внаслідок чого постановлено судове рішення, яке з огляду на норми процесуального та матеріального права слід вважати законним та обґрунтованим.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що СД Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000646, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 серпня 2024, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

10 грудня 2024 року дізнавачем СД Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області, у рамках даного кримінального провадження повідомлено про підозру ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні ним кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Однак дану підозру вручено ОСОБА_6 через представника - ОСОБА_9 28 квітня 2025 року о 09 год. 34 хв.

Згідно з даним повідомленням ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального проступку передбаченому ч. 1 ст. 125 КК України, тобто в умисному легкому тілесному ушкодженні.

Як вбачається із оскаржуваної ухвали, слідчим суддею встановлено, що на час повідомлення підозри існували факти та інформація, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_6 міг би вчинити кримінальне правопорушення.

З наданих суду апеляційної інстанції матеріалів, встановлено, що за своїм змістом повідомлення про підозру від 10 грудня 2024 року ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, відповідає вимогам ст. 277 КПК України, його вручення відбулося з дотриманням вимог ст. 278 КПК України за наявності достатніх доказів, які давали можливість дійти переконливого висновку, що підозрюваний причетний до вчинення вказаного кримінального правопорушення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що при здійсненні повідомлення про підозру органом досудового розслідування дотримано вимоги положень ст.ст. 276-278 КПК України.

Посилання адвоката у поданій апеляційній скарзі щодо помилковості кваліфікацій дій підозрюваного, на думку колегії суддів є помилковими, оскільки зміст та обсяг наданих стороною обвинувачення доказів є достатніми для того, щоб будь-яка розсудлива та незацікавлена особа могла дійти висновку про те, що ОСОБА_6 міг вчинити інкриміноване йому кримінальне правопорушення, а також не можуть бути підставою для скасування повідомлення про підозру, позаяк досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває і його повнота, як і належна оцінка представлених у справі доказів буде здійснена в межах судового провадження. До того ж зміст підозри може бути змінений в ході подальшого розслідування, обставини кримінальних правопорушень конкретизовані, а наявні докази оцінені у сукупності з іншими, зібраними під час досудового розслідування як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, доказами.

Колегія суддів констатує, що питання про належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, для підтвердження винуватості підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, вирішується судом безпосередньо під час розгляду кримінального провадження. Оцінка доказів винуватості, їх допустимість, на даній стадії досудового розслідування слідчим суддею суду першої інстанції перевірці не підлягають.

Апеляційний суд звертає увагу, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, та наявності об`єктивної та суб`єктивної сторони складу злочину, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Також, апеляційний суд зауважує, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а також кваліфікацію її дій та оцінку фактичних обставин справи. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для повідомлення такій особі про підозру.

При цьому, скарга захисника ОСОБА_5 не містить жодного доводу необґрунтованості підозри, а також всі інші викладені в ній доводи, не переконують у необґрунтованості підозри ОСОБА_6 , а тому не можуть бути правовою підставою для скасування повідомлення про підозру.

Отже, з огляду на зміст повідомленої ОСОБА_6 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, колегія суддів вважає, що у слідчого судді були всі підстави для висновку про вручення ОСОБА_10 повідомлення про підозру у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення у відповідності до вимог закону, а тому доводи апелянта про незаконність і необґрунтованість оскаржуваної ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими. До того ж, слідчий суддя при розгляді скарги захисника повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує вирішення питань, що стосуються вручення особі повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, а також про обґрунтованість такої підозри.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_5 аналогічні, що і в скарзі до слідчого судді підстави, з яких заявник просить скасувати ухвалу слідчого судді, були предметом перевірки слідчого судді та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення та фактично зводяться до переоцінки встановлених слідчим суддею фактичних обставин, яким дано вірну оцінку, а тому підстав для задоволення такої скарги немає.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, у зв`язку з чим її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_5 ,без задоволення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 404, 405, 407, 412, 415, 422 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 22 травня 2025 року, якою відмовлено в задоволенні скарги на повідомлення про підозру, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді