Справа № 953/6847/25
н/п 1-кс/953/4948/25
"02" липня 2025 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
01.07.2025 до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора, направлене поштою про накладення арешту на майно, вилучене 27.06.2024 під час проведення огляду на ватажний автомобіль МАN р.н. НОМЕР_1 , котрий відповідно до свідоцтва реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 передати алвснику на відповідальне зберігання.
Під час досудового розслідування встановлено, що 27.06.2025 близько о 12:36 в м.Харкові на узвозі Журавлівським поблизу пров. Студентський, 8 мало місце ДТП за участю вантажного автомобіля МАN р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та велосипедиста ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході якого вказані вище автомобіль та велосипед рухались в один бік, велосипедист схопився рукою за кузов автомобілю, що рухався після чого не впорався з керуванням велосипеду та впав з нього під час руху, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження та був доставлений до лікарні швидкої та невідкладної допомоги імені проф. О.І.Мещанінова.
27.06.2025 слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області транспортний засіб ватажний автомобіль МАN р.н. НОМЕР_1 під час огляду місця події було оглянуто та повернуто під розписку на відповідальне зберігання.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 власником вантажного автомобіля МАN р.н. НОМЕР_1 є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .
Транспортний засіб - вантажного автомобіля МАN р.н. НОМЕР_1 відповідно ст.98 КПК України, може бути речовим доказом у зазначеному кримінальному провадженні, тобто знаряддям вчинення кримінального правопорушення, що зберегли на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Таким чином, з метою зберігання речових доказів відповідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України виникла необхідність у арешті вантажного автомобіля МАN р.н. НОМЕР_1 .
Крім того, вказаний транспортний засіб необхідний для проведення автотехнічної експертизи технічного стану транспортних засобів, а також для проведення слідчого експерименту.
Прокурор, посилаючись на вимоги ст. 98, 170 КПК України, з метою забезпечення збереження речового доказу, просив накласти арешт на вказане майно.
Прокурор до судового засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, просив задовольнити клопотання.
Власник майна в судове засідання не прибув, повідомлений про дату, час та місце судового засідання належним чином, подав на адресу суду заяву про розгляд даного клопотання за його відсутності, в якій проти заборони користування автомобілем заперечує, просить передати йому на зберігання, оскільки робота на цьому вантажному автомобілі є його джерелом доходу.
Враховуючи вимоги ч.1 ст.172 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання без участі власників майна та прокурора.
Слідчий суддя, вивчивши документи та матеріали, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання, виходячи з наступного.
Строк для звернення до слідчого судді з даним клопотанням не є пропущеним.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.
Згідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом.
Слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав до часткового задоволення клопотання, оскільки прокурор довів наявність підстав вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, а тому з метою забезпечення збереження доказової інформації, яка була отримана під час проведення огляду, можуть міститися відомості про факти чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, як тимчасово вилучене майно.
З приводу заперечення власника майна щодо вимог клопотання про арешт майна шляхом заборони користування власником майна, слідча суддя зазначає наступне.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
У справі Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994, в яких заявник скаржився на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).
Суд наголошує на необхідності підтримання «справедливої рівноваги» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа несе «особистий і надмірний тягар» (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) від 28.10.1999, п.78).
Таким чином, в частині клопотання щодо заборони користування автомобілем, на якому згідно акта огляду від 27.06.2025 пошкодження не виявлені є надмірним втручанням в права власника майна, тому слідча суддя вважає недоцільним забороняти користування власнику, оскільки це є його засобом заробітку(згідно заяви ОСОБА_6 ) та вважає за можливе передати його на відповідальне зберігання власнику.
На підставі вищевикладеного слідчий суддя задовольняє клопотання прокурора про накладення арешту на майно частково.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170 173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про арешт майна задовольнити частково.
Накласти арешт на майно, яке було вилучене 27.06.2025 під час проведення огляду місця події, а саме на ватажний автомобіль МАN р.н. НОМЕР_1 , котрий відповідно до свідоцтва реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони його розпорядження та відчуження.
В задоволенні клопотання прокурора щодо заборони користування ватажного автомобіля МАN р.н. НОМЕР_1 відмовити.
Попередити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про кримінальну відповідальність за ст.388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.
Зберігання ватажного автомобіля МАN р.н. НОМЕР_1 доручити власнику автомобіля ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . Майно, на яке накладено арешт зберігати відповідно до порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 19.11.2012 «Про затвердження порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження».
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя - ОСОБА_1