В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2025 р. м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю:

прокурорів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

потерпілої - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кобеляки кримінальне провадження № 0000019 від 16.01.2025 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Сєвєродонецьк Луганської області, громадянина України, з вищою освітою, на момент вчинення інкримінованого діяння військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , на час ухвалення вироку не працевлаштований, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125, ч.1 ст. 263 КК України,

В С Т А Н О В И В :

25 лютого 2024 року наказом командира військової частини НОМЕР_2 №57 ОСОБА_5 зарахований до списків військової частини і поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду солдата резерву запасної роти.

27 лютого 2024 року наказом командира військової частини НОМЕР_2 №59 ОСОБА_5 призначений на посаду водія кулеметного взводу роти вогневої підтримки стрілецького батальйону.

17 грудня 2024 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 №359 ОСОБА_5 тимчасово облікований у вказаній частині і призначений наказов командувача Сухопутних військ ЗСУ від 06 січня 2025 року № І6-РС солдатом резерву взводу резерву рядового складу роти резерву рядового складу військової частини.

Згідно зі ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

Однак солдат ОСОБА_5 в порушення чинного законодавства став на шлях вчинення кримінальних правопорушень за таких обставин.

14 січня 2025 року близько 01:00 год., точного часу не встановлено, ОСОБА_5 перебував на законних підставах на території домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 , де також перебувала ОСОБА_4 .

Під час їх перебування у вказаному місці між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник конфлікт, у ході якого ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, через раптово виниклі неприязні відносини наніс ОСОБА_4 один удар ребром правої руки в область шиї, після чого ОСОБА_4 впала спиною на землю.

В результаті вчинених ОСОБА_5 дій ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у виді ділянки припухання м`яких тканин на шкірі правої бокової поверхні шиї, садна на задній поверхні середньої третини лівого передпліччя розташованого на фоні синця, синця в області лівої сідниці, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я.

Вказаними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення - проступок, передбачений ч.1 ст. 125 КК України, а саме, спричинення потерпілій легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я.

16 січня 2025 року до чергової частини відділення поліції №2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області надійшло повідомлення від поліцейського СРПП відділення поліції №2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_7 про те, що 16 січня 2025 року під час обслуговування виклику за фактом отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_4 у будинку за адресою АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_5 , виявлено предмет, схожий на гранату.

По приїзду на місце події було проведено обшук домоволодіння, під час якого виявлено та вилучено предмети, які відповідно до висновка експерта від 24 січня 2025 року є корпусом ручної осколкової гранати Ф-1, спорядженим всередині, та уніфікованим запалом ручної гранати модифікованим УЗРГМ, які в поєднанні в єдину конструкцію відносяться до категорії вибухових пристроїв (боєприпасів).

Під час досудового розслідування встановлено, що солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його супільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, в кінці серпня 2024 року, точного часу та дати встановити не вдалося, перебуваючи поблизу населеного пункта Лиман Донецької області, під час проведення бойових дій знайшов корпус ручної осколкової гранати Ф-1, споряджений всередині, та уніфікований запал ручної гранати модифікованої УЗРГМ, жодних дій для здачі вказаних боєприпасів до військової частини чи правоохоронного органу не здійснив і в подальшому, незаконно зберігаючи вказаний вибуховий пристрій вибув на лікування до Бершадської окружної лікарні, а після закінчення лікування 06 січня 2025 року до розташування військової частини не прибув і вибув за місцем проживання за адресою АДРЕСА_2 , куди і привіз корпус ручної осколкової гранати Ф-1, споряджений всередині, та уніфікований запал ручної гранати модифікованої УЗРГМ.

Вказаними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч.1 ст. 263 КК України, а саме, придбання, носіння та зберігання вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 себе визнав повністю винним у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, повністю погодився із обставинами, що вказані в обвинувальному акті та пояснив, що дійсно знайшов бойову гранату, але у військову частину не здав, а поклав до своїх речей, а у подальшому після закінчення лікування, коли виявив гранату, побоявся нести її до правоохоронних органах, оскільки вдома перебував самовільно. Також підтвердив, що завдав потерпілій тілесні ушкодження, про що сильно жалкує.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 підтвердила завдання їй тілесних ушкоджень ОСОБА_5 та факт сварки між ними.

Оскільки обвинувачений повністю визнав себе винуватим, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. У обвинуваченого з`ясовано чи правильно розуміє він зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також йому роз`яснено, що в такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Судом встановлено в судовому засіданні, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125 та ч.1 ст. 263 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєних ним кримінальних правопорушень, позицію потерпілої, яка наполягала на суворому покаранні, а також особу обвинуваченого, який є раніше не судимим, не має негативних характеристик, усвідомив свою вину та злочинний характер вчинених ним дій, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання є щире каяття та сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Обставини, що обтяжують покарання, не встановлено.

Враховуючи особу обвинуваченого, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_5 покарання за ч.1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та за ч.1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання за сукупністю злочинів може визначатися шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, суд вправі визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначенні за окремі злочини, що входять у сукупність, покарання як одного виду, так і різних.

Отже, у разі призначення за один із злочинів навіть такого виду покарання, яке не підлягає складанню (ч. З ст. 72 КК України), закон не виключає можливості його поглинення більш суворим видом покарання, призначеним за інший злочин.

Відповідно до ч. З ст.72 КК України, основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно. Таким чином, обмеження щодо застосування положень ст. 70 КК України кримінальний закон встановлює лише у випадках призначення покарань за сукупністю злочинів шляхом складання основного покарання у виді штрафу з іншими видами покарань.

Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне призначити остаточне покарання ОСОБА_5 за сукупністю злочинів шляхом поглинення більш м`якого покарання у виді штрафу більш тяжким покаранням у виді позбавлення волі, та вважає можливим застосувати стосовно нього покарання із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Захід забезпечення кримінального провадження (запобіжний захід) стосовно ОСОБА_5 не обирався і підстав для його обрання не встановлено.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Кобеляцького районного суду Полтавської області в справі № 532/133/25 (провадження № 1-кс/532/51/2025) від 17 січня 2025 року необхідно скасувати.

Питання про речові докази слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов не заявлений.

Матеріальна шкода кримінальними правопорушеннями не завдана.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що по справі була проведена експертиза, вартість проведення якої становить 2387,70 гривень, а тому з ОСОБА_5 на користь держави слід стягнути витрати за проведення експертизи.

Керуючись статтями 349, 373, 374, 395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 гривень.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначати ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

Згідно зі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_5 - не обирати.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати на залучення експерта у розмірі 2387 гривень 70 копійок.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Кобеляцького районного суду Полтавської області в справі № 532/133/25 (провадження № 1-кс/532/51/2025) від 17 січня 2025 року - скасувати.

Речові докази: корпус ручної осколкової гранати Ф-1, споряджений всередині, та уніфікований запал ручної гранати модифікованої УЗРГМ, - після набрання вироком законної сили знищити.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя