Справа № 309/994/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1109/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою прокурора Хустської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 на вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 03 вересня 2024 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисників обвинуваченого

адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:

цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.1 ст. 286-1 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до штрафу у розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 51 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

Згідно вироку суду, 03 січня 2024 року о 16.50 год. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Субару» моделі «Форестер» н.з. НОМЕР_1 , діючи з необережності, проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, легковажно розраховуючи на ненастання суспільно небезпечних наслідків, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись в с. Іза по вулиці Раковського виїжджаючи на вулицю Центральну в с. Іза, Хустського району, не забезпечив безпеку дорожнього руху та грубо порушив вимоги п.п. 1.5; 12.4; 16.12; 16.5; 16.3; та 1.10 ( в частині тлумачення поняття «дати дорогу» та «перевага») Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Шкода» моделі «Октавія» н.з НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , який рухався по правій смузі руху в с. Іза по вулиці Центральній, Хустського району в напрямку с. Липча, Хустського району, в результаті чого ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, які відповідно до висновку експерта №13/х від 25 січня 2024 року у вигляді: множинні переломи ребер з залученням чотирьох або більше ребер, перелом 2,3,4,5,6 ребер справа із зміщенням, які слід кваліфікувати як тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Відповідно до висновку експерта № 12/01 від 25 січня 2024 року, у заданій дорожній ситуації водій автомобіля марки «Субару» моделі «Форестер» н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 у відповідності до вимог п.п. 1.5; 12.4; 16.12; 16.5; 16.3; та 1.10 ( в частині тлумачення поняття «дати дорогу» та «перевага») ПДРУ повинен був, з технічної точки зору, вести свій автомобіль зі швидкістю не більше 50 км/год., бути уважним до дорожньої обстановки, зупинити транспортний засіб перед краєм перехрещуваної проїзної частини, дати дорогу транспортним засобам, які наближаються праворуч, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

З технічної точки зору, при заданих вихідних даних, водій автомобіля марки «Субару» моделі «Форестер» н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути зіткнення в даній дорожній ситуації і полягала ця технічна можливість у виконанні вказаним водієм п.п. 1.5; 12.4; 16.12; 16.5; 16.3; та 1.10 (в частині тлумачення поняття «дати дорогу» та «перевага») ПДРУ, тобто для уникнення зіткнення водієві ОСОБА_7 , з технічної точки зору, достатньо було діяти так, як вказано в п. 1 даного дослідження.

З технічної точки зору, при заданих вихідних даних водій автомобіля марки «Шкода» моделі «Октавія» н.з НОМЕР_2 ОСОБА_10 не мав технічної можливості запобігти зіткненню з автомобілем марки «Субару» моделі «Форестер» н.з. НОМЕР_1 , який виїхав на його смугу руху, шляхом своєчасного негайного застосування екстреного гальмування з моменту виникнення йому небезпеки для руху.

При заданому комплексі вихідних даних умовою настання даної ДТП, з технічної точки зору, є факт невідповідності дій водія автомобіля марки «Субару» моделі «Форестер» н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 технічним вимогам п.п. 1.5; 12.4; 16.12; 16.5; 16.3;та 1.10 ( в частині тлумачення поняття «дати дорогу» та «перевага») ПДРУ, оскільки він, маючи можливість оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, не надав перевагу автомобілю марки «Шкода» моделі «Октавія» н.з НОМЕР_2 , який наближався праворуч по перехрещуваній дорозі та мав перевагу в русі, чим створив для водія автомобіля марки «Шкода» моделі «Октавія» н.з. НОМЕР_2 небезпеку для руху на такій відстані, що водій автомобіля марки «Шкода» моделі «Октавія» н.з НОМЕР_2 ОСОБА_10 вже не мав технічної можливості запобігти зіткненню, що знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з фактом ДТП.

В апеляційній скарзі прокурор Хустської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 покликається на те, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_7 , а також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Наголошує, що обвинувачений ОСОБА_7 перебував у стані тяжкого алкогольного сп`яніння (3,61%о) під час воєнного стану, що підвищує суспільну небезпеку вчиненого.

Зазначає про неправильне застосування ст. 69 КК України, оскільки, на переконання апелянта, визнання вини обвинуваченим, щире каяття та відшкодування шкоди не зменшують ступеня тяжкості злочину.

Вважає, що активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та допомога потерпілому не доведені, оскільки ДТП було виявлено поліцією, а не повідомлено про таке обвинуваченим

ОСОБА_7 , що санкція ст. 286-1 КК України передбачає позбавлення волі, однак суд призначив покарання, яке не відповідає тяжкості злочину.

На думку апелянта, таке рішення створює негативне враження про безкарність порушень ПДР у стані сп`яніння.

Просить скасувати вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 03 вересня 2024 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ухвалити новий вирок, яким останнього визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України та призначити покарання у вигляді двох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На апеляційну скаргу захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_11 подала заперечення, в якому зазначає, що висновок судово-токсикологічної експертизи, на який покликається прокурор, не був досліджений судом, оскільки судовий розгляд проводився за спрощеною процедурою (ст. 349 КПК України) за згодою всіх учасників.

Акцентує, що сторона обвинувачення не вказувала ступінь сп`яніння ОСОБА_7 у пред`явлених доказах, і ця обставина не може бути підставою для оскарження вироку.

Наголошує, що прокурор у суді першої інстанції визнав наявність пом`якшуючих обставин, а саме щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування шкоди, але в апеляційній скарзі заперечує їх.

Вважає, що заяви обвинуваченого ОСОБА_7 , компенсація шкоди потерпілому ОСОБА_10 та їх примирення підтверджують наявність щирого каяття та інших пом`якшуючих обставин.

На переконання сторони захисту місцевий суд обґрунтовано застосував положення ст. 69 КК України, врахувавши сукупність пом`якшуючих обставин, соціальні зв`язки обвинуваченого ОСОБА_7 , його позитивні характеристики, середній рівень ризику небезпеки для суспільства (висновок органу пробації).

Зазначає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання відповідає принципам справедливості та пропорційності і сприятиме його виправленню без позбавлення волі.

Звертає увагу на невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України, оскільки такий не містить чіткого формулювання кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема щодо наслідків.

Просить відхилити апеляційну скаргу прокурора та залишити вирок суду без зміни.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та виступи його захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про заперечення апеляційної скарги сторони обвинувачення та залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Вина ОСОБА_7 за обставин, викладених у вироку є доведеною і ґрунтується на доказах, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніхто у судовому засіданні не оспорював. За цих обставин, за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження, слухання справи у суді першої інстанції відбувалось у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України. Наслідки такого порядку розгляду учасникам судового провадження було роз`яснено у встановленому законом порядку.

Дії обвинуваченогоОСОБА_7 судом першої інстанції вірно кваліфіковані зач.1 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами в стані сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Разом з тим, призначення покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення та інші обставини.

Згідно ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286-1 КК України, не відноситься до кримінальних правопорушень, щодо яких встановлено застереження для застосування положень ст. 69 КК України та реалізація даної норми становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду і за своєю правовою природою є дискреційною функцією, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи і різного роду факторів та критеріїв, що впливають на покарання.

Так, місцевий суд, покликаючись на наявність об`єктивно встановлених обставин, які пом`якшують покарання, а саме щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, примирення з потерпілим ОСОБА_10 , відшкодування завданої шкоди, відсутність обставин, що обтяжують покарання, беручи до уваги висновок досудової доповіді провідного інспектора Хустського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області про результати оцінки обвинуваченого ОСОБА_7 , що показали середній рівень ризику ймовірного вчинення повторного правопорушення та середній рівень ризику небезпеки для суспільства і можливість його виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк, що не становить небезпеки для суспільства та окремих осіб (а.с. 67-72), призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , належним чином врахував і ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання (а.с. 101), раніше несудимий (а.с. 102), інвалід ІІІ групи, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 104), пасинка ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 103), дружину ОСОБА_14 , яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 91), а також маму ОСОБА_15 інваліда ІІІ групи (а.с. 97).

З огляду на вищенаведене, враховуючи критичне ставленням обвинуваченого до вчиненого, яке в даному випадку, ґрунтується на повному, послідовному і незмінному протягом розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій визнанні вини, як основної форми прояву щирого, а не формального каяття, осуді інкримінованого йому протиправного діяння та усвідомленні без будь-яких істотних обмежень протизаконності злочинних дій, дає абсолютні підстави вважати перелічені обставини такими, що пом`якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а відтак, колегія суддів вважає доцільним,застосування судом першої інстанції положення ст. 69 КК України і призначення обвинуваченому ОСОБА_7 іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.1 ст. 286-1 КК України, а саме штрафу, та обов`язкового додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, що у даному конкретному випадку є достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Щодо доводів апелянта про перебування обвинуваченого ОСОБА_7 згідно висновку судово-токсикологічної експертизи у стані тяжкого алкогольного сп`яніння (3,61‰), то колегія суддів звертає увагу на те, що зазначене судом не досліджувалось, оскільки розгляд справи проводився у порядку, передбаченому ст. 349 КПК України, згідно якого, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням даних, що характеризують його особу, а відтак, безпідставними є покликання сторони обвинувачення з цього приводу.

Твердження прокурора в апеляційній скарзі про те, що призначене покарання нібито «створює ілюзію безкарності», на переконання колегії суддів є оціночним і не має правового значення, так як місцевий суд дотримався норм законодавства та навів у вироку переконливі доводи на підтвердження прийнятого рішення, які свідчать про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, що не суперечить загальним засадам призначення покарання і забезпечить досягнення його мети.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування вироку суду, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу прокурора Хустської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 03 вересня 2024 року відносно ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4