ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 609/531/25

1-кп/609/80/2025

01 липня 2025 року Шумський районний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шумськ матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000196 від 15 травня 2025 року, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старий Кокорів Кременецького району Тернопільської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, одруженого, не депутата, з середньою-спеціальною освітою, тимчасово не працюючого, має на утриманні малолітню доньку, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,

В С Т А Н О В И В:

07 березня 2024 року постановою Шумського районного суду Тернопільської області у справі №609/276/24, яка набрала 17.03.2024 законної сили, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді 40800 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк п`ять років.

Також, 29 квітня 2024 року постановою Шумського районного суду Тернопільської області у справі №609/545/24, яка набрала 09.05.2024 законної сили, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді 40800 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк сім років.

В подальшому ОСОБА_4 , достовірно знаючи про те, що постановами Шумського районного суду Тернопільської області у справі №609/276/24, яка набрала 17.03.2024 законної сили та №609/545/24, яка набрала 09.05.2024 законної сили, його притягнуто до адміністративної відповідальності та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 40800 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк п`ять та сім років, усвідомлюючи, що протягом зазначеного терміну зобов`язаний утриматись від керування транспортними засобами, діючи умисно, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, з метою невиконання постанови суду, що набрала законної сили, маючи реальну можливість її виконати, керував транспортним засобом.

Так, 15 травня 2025 року о 12 год 35 хв на вул. Майдан Незалежності у м. Шумськ Кременецького району Тернопільської області, на підставі п. 10 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію України» у зв`язку із порушенням ч. 2 ст. 122 КУпАП, черговим нарядом СРПП СПД №2 (м. Шумськ) ПП Кременецького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області у складі інспектора ОСОБА_5 та поліцейського ОСОБА_6 , був зупинений автомобіль марки «GEELY GX2», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , в ході спілкування із ОСОБА_4 встановлено, що останній керував автомобілем, будучи позбавленим такого права за постановою суду. У зв`язку із зазначеним відносно ОСОБА_4 винесено постанову сері ЕНА №4736322 від 15.05.2025 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Таким чином, ОСОБА_4 , своїми діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України, а саме умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

В судовому засіданні ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю. Пояснив, що всі обставини, викладені у пред`явленому йому обвинуваченні відповідають дійсності. У вчиненому щиро розкаявся. Пояснив, що 15 травня 2025 року автомобілем «GEELY GX2», який належить його дружині ОСОБА_7 , в обідню пору приїхав в місто Шумськ для того, щоб зареєструвати народження дитини, оскільки дружина залишилась вдома з новонародженою дитиною. Під час керування автомобілем, порушив ПДР, а саме не ввімкнув покажчик повороту і був зупинений працівниками поліції. Також зазначив, що посвідчення водія на право керування транспортними засобами ніколи не отримував, про те, що його двічі було позбавлено прав керування транспортними засобами строком на 5 років та 7 років постановами Шумського районного суду він знав, оскільки був присутній в судових засідання при розгляді справ про адміністративне правопорушення, копії постанов про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення ч. 5 ст. 126 КУпАП він отримував, призначені штрафи повністю сплатив. Шкодує про вчинене, обіцяв, що більше таке не повториться.

Прокурор у судовому засіданні, у зв`язку із повним визнанням обвинуваченим своєї вини, запропонував порядок дослідження, передбачений ч.3 ст. 349 КПК України. Щодо міри покарання, вказав на необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у вигляді штрафу, оскільки останнім повністю сплачено штрафи за постановами суду.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 , визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, за обставин, викладених в обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження, в частині обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з`ясував правильність розуміння учасниками судового процесу змісту цих обставин, з`ясував чи немає сумнівів в добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Покази обвинуваченого, надані ним у судовому засіданні, послідовні та логічні, а тому не викликають сумнівів суду в правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

З огляду на наведене, виходячи з вимог ст.337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд, розглянувши дане кримінальне провадження дійшов висновку, що дії ОСОБА_4 кваліфіковано вірно за ч. 1 ст. 382 КК України, оскільки останній умисно не виконував постанови суду, що набрали законної сили.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини та її основоположних свобод не встановлено.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, яке слід призначити обвинуваченому, суд виходить із наступного.

Так, відповідно до ст. 65 КК України, під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який, у відповідності до ст. 12 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості, дані про особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю проживання, тимчасово не працює, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, у складі його сім`ї є новонароджена дитина донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обставинами, згідно ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає - щире каяття.

Обставини, яка б обтяжувала покарання ОСОБА_4 - не встановлено.

Таким чином, виходячи із засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Беручи до уваги зазначене, а також те, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю сплатив штрафи за постановами суду, враховуючи позицію як обвинуваченого, так і прокурора, який просив призначити покарання у вигляді штрафу, суд вважає, що останньому необхідно і доцільно призначити покарання в межах, визначених санкцією ч. 1 ст. 382 КК України, а саме: у вигляді штрафу, яке буде достатнім і необхідним для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та відповідатиме його особі і буде достатнім для досягнення передбачених ст. 50 КК України цілей покарання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався, клопотань щодо його обрання до суду не надходило, а тому беручи до уваги бездоганну поведінку обвинуваченого під час досудового розслідування та судового розгляду, відсутність підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого, оскільки відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав, - суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не було заявлено.

Процесуальні витрати - відсутні.

Речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

На підставі вищенаведеного та керуючись ч.3 ст. 349, ст.ст. 124, 337, 348, 369-371, 373-374, 376, 392-395, 615 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Шумський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України суд обмежився проголошенням лише резолютивної частини вироку.

Суддя: ОСОБА_9