КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/3993/2025 Суддя у І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 червня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 9 травня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 9 травня 2025 року скаргу ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого Державного бюро розслідувань в рамках кримінального провадження № 0001635 від 1 березня 2025 року - повернуто особі, яка її подала.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою зобов'язати слідчого ДБР вчинити певну дію: виконати процесуальні дії, слідчі розшукові, в т.ч. негласні слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії, встановити місце знаходження Запарія та його співучасників, затримання, арешт і допити їх, у т.ч. одночасний, повідомити про підозру, про результати розгляду клопотання у 3-денний строк, пред`явлення для впізнання, обшук; внести належні відомості про самостійно виявлені вчинені злочини.

Як зазначає апелянт, незаконність і необґрунтованість ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження доказів і їх оцінки, неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин) полягає у тому, що слідчий суддя повернув заявнику скаргу, мотивуючи обставинами, які не передбачені, як підстава для такого судового рішення.

З посиланням на положення ч. 2 ст. 307 КПК України, ОСОБА_6 зазначає про те, що вказаною нормою закону не передбачено такого рішення за результатами розгляду скарги, а тому ухвала є незаконною.

Окрім того, ОСОБА_6 вказує, що діями дезертира їй була завдана фізична, моральна і майнова шкода, а тому відповідно до вимог ст.55 КПК України вона є потерпілою, а не заявником. Слідчий суддя примушував її долучити до скарги доказ на підтвердження наявності у неї будь-якого процесуального статусу, хоча в силу закону вона визнається потерпілою з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення і долучення до скарги ніякого доказу на підтвердження процесуального статусу законом не передбачено. За таких обставин оскаржувана ухвала слідчого судді незаконна і з цих підстав.

На переконання ОСОБА_6 , оскаржувана ухвала слідчого судді незаконна, так як слідчий суддя вчинив службове підроблення шляхом дезінформації умовчанням тим, що вніс до офіційного документу завідомо неправдиві відомості, що, нібито, вона порушила принцип і засади змагальності, а в дійсності їй ні з ким було змагатися, так як слідчий ДБР в судове засідання не прибув, і взагалі не викликався, не був повідомлений про судове засідання з розгляду поданої нею скарги.

ОСОБА_6 наголошує, що слідчий суддя не мав права робити якісь висновки про будь-що, а взагалі не мав повноважень для розгляду скарги за відсутності як особи, яка подала скаргу, так і слідчого, чия бездіяльність оскаржувалася.

Як зазначає апелянт, слідчий суддя в абзаці 3 другої сторінки оскаржуваної здійснив службове підроблення, натякаючи на те, що скарга, нібито, подана особою, яка не мала прав її подавати. Наведений витяг з п.1 ч. 2 ст. 304 КПК України не підтверджений жодним доказом, що вона є особою, яка не мала права подавати скаргу на бездіяльність слідчого ДБР у кримінальному провадженні № 0001635. Так ОСОБА_6 зазначає, що Запарій в листопаді 2024 року самовільно залишив в/ч НОМЕР_1 і перебрався з АДРЕСА_1 , чим вчинив злочин з ознаками ч. 5 ст. 407 КК України, де по відношенню до неї скоїв злочин, передбачений в ст.126-1 КК України. З 31 грудня 2024 року вона систематично подає заяви про вчинені протягом 25-30 грудня 2024 щодо неї у м. Дніпро дезертиром Запарій одноосібно кримінальні правопорушення з ознаками ст. 125, 126, 126-1, 127, 129, 115 ч. 2 п. 2, 4, 6 + ст. 15 ч. 1 КК України, а 31 грудня 2024 року, організувавши групу з військовослужбовців і поліцая, вчинив особливо тяжкі злочини з ознаками ст. 115 ч. 2 п.2, 4, 6+ст. 15 ч. 1, ст. 189 ч. 1, 2, 4, ст. 186 ч. 1, 3, 4, ст. 353 ч.2 КК України. ОСОБА_6 наголошує, що «всі поліцаї, прокурори, слідчі і детективи ДБР міст Миколаєва, Полтави, Одеси і Дніпра, Миколаївської і Дніпропетровської областей 4,5 місяці відмовлялися внести до ЄРДР відомості про зазначені вище вчинені кримінальні правопорушення. Тільки на виконання ухвали слідчого судді військовим прокурором були внесені до ЄРДР відомості у кримінальному провадженні № 0001635 про вчинення Запарієм особливо тяжкого злочину». Але, як зазначає ОСОБА_6 , вже 2,5 місяці слідчий не розшукує Запарія за вчинені ним кримінальні правопорушення нетяжкі, тяжкі і особливо тяжкі злочини.

Як зазначає ОСОБА_6 , службова бездіяльність слідчого судді, зазначені порушення кримінального процесуального законодавства України, по суті є усуненням перешкод і сприянням у вчиненні Запарієм і організованою ним групою вимагання, грабежу, замахів на вбивство, іншим чином сприяти приховуванню вказаних кримінальних правопорушень від розслідування і розкриття. Також, на переконання ОСОБА_6 , слідчий суддя не дав правової оцінки порушенню слідчим ДБР ст. 220 КПК України.

ОСОБА_6 та уповноважена особа ДБР повідомлені про день та час апеляційного розгляду у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явились, будь-яких заяв та клопотань не подавали.

Зважаючи на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали судового провадження та долучені до апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

З наявних у розпорядженні колегії суддів матеріалів встановлено, що 24 квітня 2025 року ОСОБА_6 електронною поштою направила на адресу ДБР клопотання про розшук Запарія (ас. 5).

За змістом вказаного клопотання ОСОБА_6 , як потерпіла, просила в межах кримінальних проваджень № № 0001635від 1 березня 2025 року з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 407 КК України та об`єднаного з ним № 000076 від 4 березня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, в якому вона просила у 3-денний строк надати їй копії процесуальних документів про розшук, затримання і обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , його місця перебування у даний час, повідомлення про виконання доручення слідчих працівниками оперативного підрозділу ТУ ДБР, ДБР, НПУ, а також вжити ефективні засобі розшуку і затримання ОСОБА_7 (ас. 3-4).

У зв`язку з нерозглядом даного клопотання ОСОБА_6 звернулась зі скаргою, як зазначено у змісті скарги, в порядку ст.ст. 303-307 КПК України на бездіяльність слідчого ДБР, яка полягає у невиконанні ним положень ст. 55, 214, 220 КПК України, рішенні про відмову у задоволенні клопотання, невнесенні відомостей в ЄРДР про вчинені кримінальні правопорушення, нездійсненні слідчих (розшукових), у т.ч. негласних слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк (ас. 1-2).

У скарзі ОСОБА_6 вказала про обставини вчинення ОСОБА_7 , на її думку, кримінального правопорушення, передбаченого ст. 408 КК України, а також під час спільного проживання як чоловік і дружина однією сім`єю про вчинення ним інших кримінальних правопорушень, по яких ухвалами слідчих суддів зобов`язано слідчих і прокурорів внести відомості до ЄРДР за ч. 4 ст. 426 КК України, ч. 1, 2 ст. 364, ч. 1,3 ст. 365, ч. 1, 2 ст. 367, ч. 1 ст. 15, п.п. 2, 4, 6 ч. 2 ст. 115 КПК України, ч. 1, 2, 4 ст. 189, ч. 2 ст. 127 КК України.

У скарзі ОСОБА_6 зазначає, що ОСОБА_7 ніхто не розшукує, а її клопотання на адресу ДБР в об`єднаних кримінальних провадженнях № № 0001635від 1 березня 2025 року з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 407 КК України та № 000076 від 4 березня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, в якому вона просила у 3-денний строк надати їй копії процесуальних документів про розшук, затримання і обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , його місця перебування у даний час, повідомлення про виконання доручення слідчих працівниками оперативного підрозділу ТУ ДБР, ДБР, НПУ, а також вжити ефективні засобі розшуку і затримання ОСОБА_7 , всупереч вимог ст. 220 КПК України, не розглянуто, не прийнято ніяких процесуальних рішень, не вчинено жодних процесуальних дій. За таких обставин просила зобов`язати слідчого вчинити певну дію: «виконати процесуальні дії, слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії та встановити місце знаходження ОСОБА_7 та його співучасників, затримати, арештувати і допитати їх, в т.ч. одночасний, повідомити про підозру, про результати розгляду клопотання у 3-денний строк, пред`явлення для впізнання; обшук; внести належні відомості про самостійно виявлені вчинені злочини».

На стадії вирішення питання відкриття провадження за поданої скаргою слідчий суддя дійшов висновку про повернення скарги особі, яка її подала.

Ухвала слідчого судді обґрунтована тим, що п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено право оскарження бездіяльності слідчого, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк, та виключний перелік осіб, якими може бути подана відповідна скарга, а саме - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_6 у своїй скарзі вказує, що вона є потерпілою у кримінальному провадженні № 0001635 від 1 березня 2025 року. Разом з тим, до скарги не долучено жодного доказу на підтвердження наявності у ОСОБА_6 будь-якого процесуального статусу, а також самого факту наявності кримінального провадження № 0001635 від 1 березня 2025 року у провадженні Державного бюро розслідувань, що позбавляє слідчого суддю можливості встановити, чи має ОСОБА_6 право оскаржувати бездіяльність слідчого в порядку ст. 303 КПК України. За результатами дослідження змісту скарги та долучених документів, слідчий суддя дійшов висновку про недоведеність наявності у ОСОБА_6 відповідного статусу, передбаченого ч. 1 ст. 303 КПК України. При цьому слідчий суддя вказав на те, що обов`язок доведення свого процесуального статусу належить особі, яка звертається до суду з відповідним клопотання у відповідності до положень ст. 22 КПК України, та не може покладатись на один і той самий орган чи службову особу, тобто слідчого суддю. За встановлених обставин слідчий суддя дійшов висновку, що ОСОБА_6 не підтверджено її повноваження відповідно до вимог КПК України на звернення із вказаною скаргою до суду, скаргу на підставі п. 1 ч. 2 ст. 304 КПК України повернув ОСОБА_6 .

Колегія суддів погоджується з таким рішенням слідчого судді, з огляду на таке.

Зі змісту поданих ОСОБА_6 клопотання, скарги, апеляційної скарги встановлено, що вона зверталась до ДБР з клопотанням про вчинення процесуальних та слідчих дій в межах кримінальних проваджень № 0001635від 1 березня 2025 року з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 407 КК України та № 000076 від 4 березня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Як обґрунтовано вказав в оскаржуваній ухвалі слідчий суддя, положеннями ст. 220 КПК України передбачено, що на стадії досудового розслідування клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Таким чином, законом визначений вичерпний перелік осіб, які на стадії досудового розслідування мають право звернутися з клопотанням у відповідному кримінальному провадженні.

З огляду на те, що ОСОБА_6 вказано про правову кваліфікацію зазначених нею кримінальних проваджень, в яких вона звернулась до ДБР з клопотанням, - ч. 5 ст. 407 КК України, якою передбачена кримінальна відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби, то потерпілою особою у даній категорії справ є держава в особі Міністерства оборони України, Збройних Сил України, або відповідного військового формування, якому завдано шкоди внаслідок порушення військовослужбовцем своїх обов`язків.

Також, на думку колегії суддів, слідчий суддя правильно послався на ст. 22 КПК України, положеннями якої передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З огляду на положення ст. 22 КПК України, у взаємозв`язку з положеннями ч. 1 ст. 220 КПК України, саме на ОСОБА_6 законом покладений обов`язок надати підтвердження того, що вона є особою, яка має право в порядку ст. 220 КПК України подавати у кримінальних провадженнях № 0001635від 1 березня 2025 року з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 407 КК України та № 000076 від 4 березня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, клопотання, які підлягають розгляду в порядку, визначеному вказаною нормою закону.

Будь-яких даних про те, що ОСОБА_6 є потерпілою у даних кримінальних провадження, про що вона зазначає у поданих документах, матеріали справи не містять, про що обґрунтовано вказав слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, а тому, на думку колегії суддів, дійшов небезпідставного висновку про недоведеність наявності у ОСОБА_6 відповідного статусу, передбаченого ч. 1 ст. 303 КПК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що положеннями ч. 2 ст. 307 КПК України не передбачено такого рішення за результатами розгляду скарги, яке наразі оскаржується, а тому ухвала є незаконною, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Положеннями ч. 2 ст. 307 КПК України передбачено рішення слідчого судді за результатами розгляду поданої скарги. У даному випадку слідчим суддею скарга по суті не розглядалась, а прийнято рішення на стадії вирішення питання відкриття провадження у скарзі.

Так ч. 2 ст. 304 КПК України передбачено, що скарга повертається, якщо:

1) скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу;

2) скарга не підлягає розгляду в цьому суді;

3) скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Окрім того, ч. 4 ст. 304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Оскільки ОСОБА_6 не підтверджено її повноваження відповідно до вимог КПК України на звернення з поданою скаргою до суду, на переконання колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про повернення скарги ОСОБА_6 на підставі п. 1 ч. 2 ст. 304 КПК України.

Таким чином, колегією суддів не встановлено підстав для скасування ухвали слідчого судді, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_6 не підлягає до задоволення.

Окремо колегія суддів звертає увагу, що слідчим суддею роз`яснено ОСОБА_6 , що повернення скарги не позбавляє її права повторного звернення до слідчого судді в порядку, передбаченому КПК України.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 9 травня 2025 року, якою скаргу ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого Державного бюро розслідувань в рамках кримінального провадження № 0001635 від 1 березня 2025 року - повернуто ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4