Справа № 643/6939/24
Провадження № 1-кп/643/349/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001344 від 08 квітня 2024 року стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харкова, громадянина України, із базовою середньою освітою, одруженого, офіційно непрацевлаштованого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого Київським районним судом м. Харкова 01.11.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч.4 ст. 185 КК України, -

у с т а н о в и в :

У провадженні Салтівського районного суду міста Харкова перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001344 від 08 квітня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України.

Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 03.07.2024 призначив підготовче судове засіданні у вказаному кримінальному провадженні.

Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 25.02.2025 оголосив розшук обвинуваченого ОСОБА_4 , кримінальне провадження до розшуку обвинуваченого зупинив.

Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 13.03.2025 відновив провадження у кримінальному провадженні, призначив підготовче судове засідання.

Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 13.03.2025 задовольнив клопотання прокурора, надав дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_4 з метою його приводу до Московського районного суду м. Харкова для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Установив строк дії ухвали в частині надання дозволу на затримання обвинуваченого - шість місяців, а саме з 13 березня 2025 року до 13 вересня 2025 року, включно, зупинив кримінальне провадження.

Законом України «Про внесення змін до закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» №4273-ІХ від 26 лютого 2025 року, який набрав законної сили 25 квітня 2025 року, змінено найменування Московського районного суду міста Харкова на Салтівський районний суд міста Харкова.

Салтівський районний суд міста Харкова ухвалою від 04.08.2025 року відновив провадження у справі, призначив підготовче судове засідання.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні 23 серпня 2025 року підтримала клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , у якому, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, просила обрати стосовно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

В обґрунтування клопотання прокурор посилалася, що обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні кримінального проступку та тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі від 5 до 8 років, унаслідок чого він може переховуватися від суду, ураховуючи, суворість покарання за інкриміновані йому кримінальні правопорушення. Зауважувала, що обвинувачений, будучи обізнаним про наявність в Салтівському районному суді міста Харкова кримінального провадження стосовно нього, тривалий час ухилявся від явки до суду, унаслідок чого ОСОБА_4 було оголошено у розшук. Зауважувала, що обвинувачений до серпня 2024 року служив у лавах ЗСУ, але наразі він не проходить військову службу, позаяк самовільно залишив військову частину, ніде не працює. Посилалася, що у даному кримінальному провадженні потерпілий та свідки ще не допитувалися, а тому існує ризик, що обвинувачений буде впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні. Зазначила, що обвинувачений офіційно непрацевлаштований та не має постійного офіційного джерела доходів і законних засобів до існування, що, у свою чергу, може свідчити про наявність ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, ризик вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім того, обґрунтовуючи існування ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, посилалася, що обвинувачений раніше судимий та, перебуваючи на іспитовому строці, вчинив нові кримінальні правопорушення. Посилаючись, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти наведеним вище ризикам, просила задовольнити клопотання та обрати стосовно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів.

Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні заперечував проти обрання стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважав за можливе обрати стосовно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, посилався, що він неофіційно працевлаштований та має на утриманні малолітнього сина, 2014 року народження.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні заперечувала проти обрання стосовно її підзахисного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що ОСОБА_4 не ухилявся від явки до суду, він до серпня 2024 року служив у лавах ЗСУ, у зв`язку з чим, не отримував судові повістки. Наразі він проживає за адресою реєстрації, буде з`являтися в судові засіданні, виконувати інші, покладені на нього процесуальні обов`язки. Посилалася, що в обвинуваченого на утриманні є малолітній син 2014 року народження, тому вважала за можливе обрати стосовно її підзахисного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження та дослідивши надані сторонами докази, доходить висновку про необхідність обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на таке.

Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст. 129 Конституції України гарантовано, що однією з основних засад судочинства є законність.

Правилами ч. 1 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Як це унормовано положеннями ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження та застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

За правилами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вимогами ст. 178 КПК України закріплено обставини, які враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема, тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, у тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Характер інкримінованих ОСОБА_4 кримінальних правопорушень та його фактичні обставини свідчать про його суспільну небезпеку. Санкція ч. 4 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Вирішення питання про обрання стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість злочину, який, відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину, суспільну небезпечність злочину, який інкримінується обвинуваченому, а також особистість обвинуваченого, наявність постійного місця проживання та міцність соціальних зв`язків, моральні переконання, майновий стан та зв`язки з державою.

Ураховуючи тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях - у виді позбавлення волі на строк до восьми років, беручи до уваги те, що дії обвинуваченого, за вчинення яких він обвинувачується, носять характер тяжкого злочину, він не має офіційного місця роботи, як наслідок, офіційного постійного та стабільного джерела доходу, ухилення ОСОБА_4 від явки до суду, у зв`язку з чим його було оголошено у розшук, суд доходить висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 є неможливим. На думку суду, усвідомлення обвинуваченим наведених обставин переконливо дають підстави вважати про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - можливість переховуватися від суду, на наявність якого в клопотанні про обрання запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 посилається прокурор. Наявність у ОСОБА_4 малолітнього сина, 2014 року народження, та дружини не нівелює наведених вище висновків суду.

Наведені вище обставини суд ураховує, надаючи оцінку доводам прокурора про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Також суд погоджується з доводами прокурора про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - можливість обвинуваченого незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, позаяк на даний час потерпілий та свідки у даному кримінальному провадженню не допитані.

З огляду на те, що ОСОБА_4 не працює, в нього відсутнє стабільне джерело доходу, ризик, на наявність якого посилався прокурор, визначений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, - можливість спроби обвинуваченого вчинити інше кримінальне правопорушення, є обґрунтованим та продовжує існувати. При цьому, наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обумовлюється наявністю в обвинуваченого судимості за злочин проти власності, зокрема останній засуджений 01.11.2023 Київським районним судом м. Харкова за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України був звільнений від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, що свідчить про те, що кримінальні правопорушення, вчинення яких ОСОБА_4 інкримінується у даному кримінальному провадженні, останній вчинив, перебуваючи на випробувальному терміні.

Крім того, суд ураховує, що характер та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому злочину свідчать про підвищену суспільну небезпеку. Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для застосування суворих запобіжних заходів, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не обравши до особи запобіжні заходи, а саме тримання під вартою. Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Так, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим, у разі визнання їх винуватими, беручи до уваги вірогідність переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих, свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, суд доходить висновку, що наявні обґрунтовані підстави для продовження застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

У свою чергу, стороною захисту не надано доказів на підтвердження наявності в обвинуваченого офіційного працевлаштування і, як наслідок, постійного та стабільного джерела доходу, які могли бути враховані судом під час вирішення питання щодо обрання стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Серед іншого, суд зважає на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Зазначені обставини у сукупності свідчать про існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КК України, які є підставою для обрання запобіжного заходу, виправдовують тримання особи під вартою, а також про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, тому суд вважає за доцільне задовольнити клопотання прокурора.

З огляду на тяжкість кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_4 , та покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, суд вважає, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, на існування яких у поданому клопотанні посилається прокурор, доведені прокурором, виправдовують тримання особи під вартою, а тому суд вважає за доцільне застосувати стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів.

Вирішуючи питання про те, чи є інші більш м`які запобіжні заходи, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, суд зважає на таке.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 КПК України (ч. 1 ст. 184 КПК України).

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

Вирішуючи питання про можливість застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, ураховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. Водночас, кримінальне процесуальне законодавство України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Підсумовуючи наведене вище, суд вважає, що на даному етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 та зможе запобігти ризикам, які передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та які встановлені судом, а відтак не вбачає підстав для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Як це унормовано положеннями ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

За правилами ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави має визначатися з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, та повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У даному кримінальному провадженні обвинуваченому ОСОБА_4 інкримінується вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, та кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке, відповідно до вимог ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину.

Як це визначено положеннями п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вирішуючи питання щодо визначення ОСОБА_4 розміру застави, суд ураховує тяжкість вчинених ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, які є, відповідно до вимог ст. 12 КК України, кримінальним проступком та тяжким злочином, та те, що розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати за рішенням суду про звернення застави у дохід держави утримувала обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого - її внесення не призвело до втрати ним та його утриманцями засобів для гідного людини існування.

У рішеннях у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 та «Істоміна проти України» від 24.01.2022 Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити явку обвинуваченого в судове засідання. Сума застави повинна бути оцінена, враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку. Іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи.

З урахуванням майнового стану обвинуваченого, тієї обставини, що обвинувачений не працює та, як наслідок, не отримує доходів, ураховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177, 178 КПК України, про які зазначено вище, відсутність відомостей щодо наявності в обвинуваченого на праві власності рухомого та нерухомого майна, суд вважає за необхідне при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити обвинуваченому заставу у розмірі, в межах, передбачених ч. 5 ст.1 82 КПК України, - 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90 840,00 гривень, з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України. На думку суду, застава в такому розмірі буде достатнім стримуючим засобом, щоб запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України,

Визначення розміру застави у даному випадку з урахуванням всіх зазначених вище обставин та тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень забезпечує дотримання судом прав особи, передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Так, право особи на звільнення, що обумовлене гарантіями з`явитись у судове засідання є проявом закладеної у Конвенції (п.1 ст. 5) та практиці Суду презумпції свободи, відповідно до якої позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (рішення ЄСПЛ у справах «Амбрушкевич проти Польщі», «Олександр Макаров проти Росії», «Хайредінов проти України», «Ідалов проти Росії», «Худойоров проти Росії»). Водночас, положення п. 3 ст. 5 Конвенції мають спеціальне призначення, яке полягає у спрямуванні національних органів на вжиття усіх заходів задля визначення оптимального виду, розміру та обсягу гарантії, яка з одного боку, буде достатньою аби запобігти ризику втечі особи або ухилення її від кримінальної відповідальності, а з іншого забезпечить їй реальну можливість скористатись нею та залишитись на свободі.

Керуючись ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 199 КПК України, суд

у х в а л и в :

Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001344 від 08 квітня 2024 року, - задовольнити.

Застосувати стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на шістдесят днів - до 20 жовтня 2025 року.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 22 серпня 2025 року.

Установити строк дії ухвали до 20 жовтня 2025 року включно в частині продовження строку тримання під вартою.

Визначити ОСОБА_4 суму застави в розмірі 30 (тридцять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90 840 (дев`яноста тисяч вісімсот сорок) гривень 00 копійок, яку необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Харківській області (Отримувач коштів (одержувач): ТУ ДСА України у Харківській області; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 26281249; Банк отримувача (одержувача): ДКСУ м.Київ; Код банку отримувача (МФО одержувача): 820172; Рахунок отримувача (Р/р): UA0006674; призначення платежу застава; справа №643/6939/24, н/п 1-кп/643/349/25) до сплину терміну тримання під вартою.

Застава може бути внесена обвинуваченим або заставодавцем до сплину терміну тримання під вартою обвинуваченого.

У разі внесення визначеної суми застави уповноваженій службовій особі місця ув`язнення необхідно негайно звільнити ОСОБА_4 з-під варти та повідомити про це суд.

З моменту звільнення ОСОБА_4 з-під варти у зв`язку з внесенням застави, він буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: 1) прибувати до суду за першою вимогою; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Зазначені обов`язки в разі внесення застави покладаються на ОСОБА_4 строком на 2 місяці, який починається з моменту звільнення з-під варти після внесення застави.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що в разі невиконання перелічених обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовуються у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору.

Ухвала протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду, а обвинуваченим - у той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст судового рішення у формі ухвали складено 23 серпня 2025 року.

Суддя: ОСОБА_1