Справа № 615/2418/23
Провадження № 1-кп/615/20/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2024 року м. Валки

Валківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

під час розгляду в закритому судовому засіданні в залі суду в м. Валки Харківської області матеріалів кримінального провадження №0000257 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.121 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

законного представника ОСОБА_10 ,

потерпілої ОСОБА_11 ,

встановив:

26.11.2024 до суду надійшло три клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу відносно обвинувачених: ОСОБА_3 цілодобовий домашній арешт, ОСОБА_4 домашній арешт, ОСОБА_5 нічний домашній арешт, строком на 60 діб, посилаючись на раніше викладені підстави для цього.

Вважає, що кожен із обвинувачених обґрунтовано звинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.121 КК України, які відносяться відповідно до категорії особливо тяжких та тяжких злочинів, санкція більш тяжкого передбачає покарання у виді позбавлення волі до 15 років.

Окрім того, на думку прокурора продовжують існувати заявлені раніше ризики, запобігти яким можливо лише шляхом продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту з покладенням процесуальних обов`язків згідно ч.5 ст.194 КПК України, зокрема, передбачені:

- п.1 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки обвинувачені, розуміючи можливість отримати значний термін покарання, усвідомлюючи неминучість та невідворотність покарання, можуть переховуватися від суду;

- п.3 ч.1 ст.177 КПК України, так як обвинувачені можуть незаконно вплинути на свідків у кримінальному провадженні шляхом прохання, погроз чи вмовляння змінити свої показання;

- п.5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки обвинувачені знайомі між собою та свідками у кримінальному провадженні, тому на думку прокурора, наявний ризик вчинення нового злочину з метою недопущення надання ними в суді показань, які викривають їх.

Як зазначає прокурор, з урахуванням фактичних обставин інкримінованих кримінальних правопорушень, для досягнення цілей, визначених ст.177 КПК України, відносно обвинувачених має бути продовжено запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не здатен запобігти зазначеним у клопотаннях ризикам.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, на думку прокурора, не здатен запобігти цим ризикам, оскільки обвинувачені матимуть можливість змінити своє місце проживання. Будь-яких клопотань та заяв про взяття обвинувачених на поруки не надходило, що виключає можливість застосування відповідного запобіжного заходу.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, наполягав, що заявлені ним ризики не зменшились, оскільки обвинувачені знайомі зі свідками, які не допитані в судовому засіданні. Звернув увагу, що клопотання подано завчасно, але судове засідання не відбулося за клопотанням захисту, у разі відмови в задоволенні з підстав закінчення запобіжного заходу, буде подано клопотання про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_9 , з думкою якого погодився обвинувачений ОСОБА_5 , не заперечував розглянути клопотання про продовження запобіжного заходу, враховуючи позицію прокурора. Вважає, що запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту забезпечить процесуальну поведінку обвинуваченого, який вчасно з`являється в судове засідання, відвідує спортивну секцію, до того ж з урахуванням комендантської години, вночі постійно перебуває вдома, що буде сприяти інтересам неповнолітнього та не загрожуватиме суспільним відносинам.

Захисник ОСОБА_7 , з думкою якого погодився обвинувачений ОСОБА_3 , заперечував проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на те, що доцільність запобіжного заходу виді цілодобового домашнього арешту не доведена. Обвинувачений з`являється в судове засідання, жодного порушення процесуальних обов`язків не вчинив. Вважає достатнім застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Захисник ОСОБА_8 вказала на неактуальність клопотання на даний час, аналогічна ситуація, коли закінчився строк запобіжного заходу, вже була, для його продовження не вбачає підстав. Зауважила, що обвинувачений навчається, встановлені судом процесуальні обов`яжи не порушує. Окрім тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень, інші ризики прокурором не доведено. Вважає достатнім застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку захисника. Вказав, що офіційно працює, періодично змінюється графік роботи, тому навіть застосування нічного домашнього арешту перешкоджає дотримуватись правил трудового розпорядку. Просив прийняти до уваги, що ходить до спортзалу, позитивно характеризується.

Потерпіла підтримала думку прокурора.

Заслухавши думку учасників судового провадження, перевіривши надані матеріали кримінального провадження, слідчий суддя доходить наступного висновку.

Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу (ч.1,2 ст.331 КПК України).

Ч.3 ст.132 КПК України встановлює, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються (ч.6 ст.132 КПК України).

З ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою (ч.3 ст.176 КПК України).

Відповідно до ч.1,2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно ч.1 ст.179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Ухвалою суду від 12.04.2024 відносно обвинувачених застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, що полягає у забороні кожному обвинуваченому залишати житло за визначеною адресою в певний час доби строком на 2 місяці, який продовжено ухвалами суду від 07.06.2024, 12.08.2024, 03.10.2024 до 14.12.2024 із покладенням на кожного обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Суд враховує, що неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 інкримінується вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.121, ч.4 ст.187 КК України, які відносяться до умисних тяжкого та особливо тяжкого, максимальна санкція у разі доведення винуватості встановлює покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, суд виходить з практики Європейського суду з прав людини (рішення «Нечипорук і Йонкало проти України»), відповідно до якої «обґрунтована підозра» означає наявність фактів чи інформації, які могли б переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин.

Судовий розгляд здійснюється майже рік, проте надані на цей час прокурором докази обвинувачення викликають розумні сумніви в обґрунтованості підозри кожного із обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, що потребує додаткових, в тому числі слідчих дій.

Як зазначено в п.143 Рішення Європейського суду з прав людини «Бойченко проти Молдови»: «...одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказання підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню по справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатніми для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою.» (Аналогічні справи - «Беччієв проти Молдови» та «Сарбан проти Молдови).

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію щодо критеріїв оцінки ймовірності того, що обвинувачений може погрожувати свідкові, іншим учасникам провадження знищення доказів або іншим способом перешкоджати провадженню в справі. При встановленні наявності такого ризику Суд зокрема має проаналізувати доречні факти, прогрес у розслідуванні або судовому провадженні, особу заявника, його поведінку до та після затримання, а також будь-які інші конкретні чинники в обґрунтування ризиків, пов`язаних із тим, що він може зловживати свободою за допомогою дій із метою спричинення тиску на свідків (потерпілих) (п. 88 постанови від 10 січня 2012 р. у справі «Сокуренко проти Російської Федерації»).

Будь-яких доказів, які б свідчили про продовження існування ризиків, викладених в клопотаннях прокурора, стороною обвинувачення не надано. Неповнолітні обвинувачені тривалий час знаходяться під домашнім арештом, при цьому покладені на них судом процесуальні обов`язки виконують належним чином.

Враховуючи міцність соціальних зв`язків та неповнолітній вік обвинувачених, продовження навчання, працевлаштування та заняття спортом, що свідчить про соціалізацію, наміри стати на шлях виправлення, суд дійшов висновку, що на цей час відсутні підстави для продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту, а тому до них може бути застосований більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання із покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, що буде достатнім для забезпечення процесуальної поведінки обвинувачених в ході судового розгляду кримінального провадження.

Окрім того, в судовому засіданні прокурор заявив, що йому не було відомо, чи викликалися та чи з`явилися в попереднє судове засідання свідки, тому не прийняв заходів для забезпечення їх явки, просив повторити їх виклик.

Захисник ОСОБА_7 , з думкою якого погодилися інші учасники судового розгляду, заперечив проти задоволення клопотання прокурора. Вказав, що суд не може виконувати процесуальні обов`язки сторони обвинувачення, до того ж суду не відомо, показаннями яких свідків прокурор буде обґрунтовувати обвинувачення.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд доходить наступного висновку.

За вимогами ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Ч.1 ст.92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом (ч.3 ст.23 КПК України).

За змістом ч.2 ст.327 КПК України, прибуття в суд свідка забезпечується стороною кримінального провадження, яка заявила клопотання про його виклик. Суд сприяє сторонам кримінального провадження у забезпеченні явки зазначених осіб шляхом здійснення судового виклику.

Верховний Суд у постанові від 11.08.2020 у справі №288/113/15-к вказав, що суд не має вживати активних дій для забезпечення явки свідків обвинувачення, оскільки це суперечитиме засаді об`єктивності та неупередженості суду, відображеної, зокрема у ч.6 ст.22 КПК України.

За таких обставин, суд вважає необхідним відкласти судове засідання та надати стороні обвинувачення можливість забезпечити явку свідків, які не з`явилися в судове засідання за викликом суду.

Керуючись ст.369-372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу відносно обвинувачених задовольнити частково.

Застосувати відносно обвинувачених:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Покласти на ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому вони зареєстровані, проживають чи перебувають, без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця навчання, роботи на строк до 20.02.2025.

Роз`яснити ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , що в разі не виконання покладених на них обов`язків, до них може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

За клопотанням прокурора судове засідання відкласти на 06.01.2025 на 10:00, надати можливість забезпечити явку свідків, які не з`явилися в судове засідання за викликом суду.

Ухвала, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення, передбаченого ч.1 ст.392 КПК України, окремому оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти такої ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Суддя ОСОБА_1