ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/3924/25
провадження № 1-кп/753/1417/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2025 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

законний представник потерпілих ОСОБА_4 ,

обвинувачена ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) № 0000115 від 30.08.2023, за обвинуваченням

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, яка

зареєстрована та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 126-1, 128 КК України,

встановив:

1. До Дарницького районного суду м. Києва 26 лютого 2025 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000115 від 30.08.2023, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 126-1, 128 КК України.

2. Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

Органом досудового розслідування встановлено, що упродовж 2023 року (більш точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено, але не пізніше 09.11.2023) ОСОБА_5 за місцем свого спільного проживання з малолітніми доньками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , умисно, систематично, вчиняла домашнє насильство, тобто фізичне, психологічне та економічне насильство щодо своєї доньки ОСОБА_6 , яка входить до кола близьких осіб, згідно з пунктом 4 частини 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», що призвело до її психологічних та фізичних страждань, а також погіршило якість життя малолітньої потерпілої.

Так, ОСОБА_5 умисно та безпричинно, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх негативні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, протягом тривалого часу спільного проживання в одній квартирі за вказаною адресою систематично вчиняла по відношенню до малолітньої потерпілої ОСОБА_6 , психологічне насильство, яке відобразилося у неодноразових словесних образах, погрозах нанесення тілесних ушкоджень ножем, залякуванням щодо поміщення останньої до інтернату, висловлюваннях нецензурною лайкою в її бік, словесному приниженні честі та гідності при сторонніх особах.

Крім цього, ОСОБА_5 систематично вчиняла по відношенню до малолітньої потерпілої ОСОБА_6 , економічне насильство. А саме неодноразово умисно позбавляла малолітню потерпілу ОСОБА_6 житла, що проявлялось у перешкоджанні дитині потрапити до місця мешкання та вчиненні психологічного насильства, внаслідок якого малолітня потерпіла ОСОБА_6 була вимушена покинути місце проживання, після чого ОСОБА_5 не проявляла будь-яких активних дій щодо пошуку малолітньої доньки, поверненні її додому та забезпеченні безпеки.

Також ОСОБА_5 систематично вчиняла по відношенню до малолітньої потерпілої ОСОБА_6 фізичне насильство, а саме неодноразово наносила удари ременем по різним частинам тіла, долонею в ділянці затилку, давала ляпаси, хапала за шию, смикала за волосся у якості покарання за невиконання побутових справ, які були доручені за її вказівкою. Вказані протиправні дії у комплексі призвели до фізичних, психологічних страждань та погіршення якості життя малолітньої потерпілої ОСОБА_6 .

Внаслідок вказаних умисних дій ОСОБА_5 , що полягали у здійсненні систематичного домашнього насильства, малолітня потерпіла ОСОБА_6 зазнала особистісних змін, а саме: високий рівень тривожності, труднощі в адаптації, наявності великої кількості страхів, нерішучості, потребі відповідати вимогам оточення, прагнення перевищувати свою провину.

ОСОБА_5 вчиняла умисне систематичне домашнє насильство у присутності іншої малолітньої дитини, тим самим травмуючи психіку не тільки малолітньої потерпілої ОСОБА_6 , а й малолітньої потерпілої ОСОБА_7 , яка спостерігала за описаною протиправною поведінкою ОСОБА_5 по відношенню до потерпілої. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашнього насильству», дитиною, яка постраждала від домашнього насильства також є особа, яка стала свідком (очевидцем) такого насильства. Так, протиправні дії зі сторони ОСОБА_5 щодо малолітньої потерпілої ОСОБА_6 які відбувалися за присутності малолітньої ОСОБА_7 , призвели до моральних страждань, погіршення психологічного стану та її якості життя.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, а саме у вчиненні домашнього насильства, тобто в умисному, систематичному вчиненні фізичного, психологічного та економічного насильства щодо особи, з якою винна перебуває у сімейних відносинах, що призвело до фізичних та психологічних страждань, та погіршення якості життя потерпілих осіб.

Крім цього, ОСОБА_5 упродовж 2023 року (більш точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено, але не пізніше 09.11.2023), за місцем свого спільного проживання з малолітніми доньками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , умисно, систематично, вчиняла домашнє насильство, тобто фізичне, психологічне та економічне насильство щодо своєї доньки ОСОБА_7 , яка входить до кола близьких осіб, згідно з пунктом 4 частини 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», що призвело до її психологічних та фізичних страждань, а також погіршило якість життя малолітньої потерпілої.

Так, ОСОБА_5 , у порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно з якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно та безпричинно, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та свідомо бажаючи їх настання, протягом тривалого часу спільного проживання в одній квартирі за вказаною адресою систематично вчиняла по відношенню до малолітньої потерпілої ОСОБА_7 , психологічне насильство, яке відобразилося у неодноразових словесних образах, погрозах, залякуванням щодо поміщення останньої до інтернату, висловлюваннях нецензурною лайкою в її бік, словесному приниженні честі та гідності при сторонніх особах.

Крім цього, ОСОБА_5 систематично вчиняла по відношенню до малолітньої потерпілої ОСОБА_7 фізичне насильство, а саме неодноразово наносила удари ременем по різним частинам тіла, долонею в ділянці затилку, давала ляпаси, хапала за шию, смикала за волосся у якості покарання за невиконання побутових справ, які були доручені за її вказівкою. Окрім цього, ОСОБА_5 умисно спричиняла тілесні ушкодження малолітній потерпілій ОСОБА_7 , використовуючи насильницькі дії, а саме шляхом завдання ударів головою потерпілої об поверхню стола під час виконання шкільних домашніх завдань, з метою завдання фізичного болю та страждань дитині.

Також ОСОБА_5 восени 2023 року (більш точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено) вчиняла по відношенню до малолітньої потерпілої ОСОБА_7 економічне насильство, а саме умисно позбавляла малолітню потерпілу ОСОБА_7 житла, що проявлялось у перешкоджанні дитині потрапити до місця мешкання, після чого ОСОБА_7 не проявляла будь-яких активних дій щодо пошуку малолітньої доньки, поверненні її додому та забезпеченні безпеки. Вказані протиправні дії у комплексі призвели до фізичних, психологічних страждань та погіршення якості життя малолітньої потерпілої ОСОБА_7 .

Внаслідок вказаних умисних дій ОСОБА_7 , що полягали у здійсненні систематичного домашнього насильства, малолітня потерпіла ОСОБА_7 має психотравмування, зумовлене тривалими. Інтенсивними та негативними за своїми проявами психологічними стражданнями, психологічним дискомфортом та дезадаптацією. Окрім цього, дитина зазнала особистісних змін у психоемоційному стані, які проявляються у високому рівні тривожності, негативному впливі на емоційний стан, довільним пригніченням думок, страхами, надлишковими перешкодами, порушенням продуктивної життєдіяльності та зниженні якості життя.

ОСОБА_5 вчиняла умисне систематичне домашнє насильство у присутності іншої малолітньої дитини, тим самим травмуючи психіку не тільки малолітньої ОСОБА_7 , а й малолітньої ОСОБА_6 , яка спостерігала за такою протиправною поведінкою ОСОБА_5 по відношенню до потерпілої. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дитиною, яка постраждала від домашнього насильства також є особа, яка стала свідком (очевидцем) такого насильства. Так, протиправні дії зі сторони ОСОБА_5 щодо малолітньої ОСОБА_7 , які відбувалися у присутності малолітньої ОСОБА_6 , призвели до моральних страждань, погіршення психологічного стану та її якості життя.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, а саме у вчиненні домашнього насильства, тобто в умисному, систематичному вчиненні фізичного, психологічного та економічного насильства щодо особи, з якою винна перебуває у сімейних відносинах, що призвело до фізичних та психологічних страждань, та погіршення якості життя потерпілих осіб.

Крім цього, 05 листопада 2022 року, приблизно о 19 год. 30 хв., перебуваючи за місцем проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на фоні вживання спиртних напоїв, виник словесний конфлікт. У цей час у приміщенні кухні також перебувала малолітня донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка спостерігала за діями батьків.

Так, в ході сварки ОСОБА_5 схопила рукою кухонний ніж з поверхні столу та спрямувала лезо ножа в бік ОСОБА_8 , який у цей момент відвернувся від останньої, а малолітня потерпіла ОСОБА_7 побачивши дії ОСОБА_5 , з метою захисту батька від нападу матері та припинення протиправних дій останньої, підбігла до матері та відштовхнула лівою рукою ніж, яким остання мала намір спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_8 , в результаті чого було заподіяно шкоду здоров`ю малолітній потерпілій ОСОБА_7 .

Так, ОСОБА_7 , не маючи умислу на спричинення тілесних ушкоджень власній малолітній доньці, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинна була і могла їх передбачити, усвідомлюючи, що поряд перебуває малолітня донька, спричинила ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді різаної рани тильної поверхні проксимальної фаланги 1-го пальця лівої кисті, з ушкодженням сухожилка привідного м`язу 1-го пальця лівої кисті.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, а саме у спричиненні необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження.

3. Допитана під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_5 вину у вчинених кримінальних правопорушеннях визнала повністю та показала, що дійсно умисно та безпричинно, систематично вчиняла по відношенню до малолітньої потерпілої ОСОБА_6 , психологічне насильство, яке відобразилося у неодноразових словесних образах, погрозах нанесення тілесних ушкоджень ножем, залякуванням щодо поміщення останньої до інтернату, висловлюваннях нецензурною лайкою в її бік, словесному приниженні честі та гідності при сторонніх особах. Також позбавляла малолітню потерпілу ОСОБА_6 житла, що проявлялось у перешкоджанні дитині потрапити до місця мешкання та не проявляла будь-яких активних дій щодо пошуку малолітньої доньки, поверненні її додому та забезпеченні безпеки. Також систематично вчиняла по відношенню до малолітньої потерпілої ОСОБА_6 фізичне насильство, а саме неодноразово наносила удари ременем по різним частинам тіла, долонею в ділянці затилку, давала ляпаси, хапала за шию, смикала за волосся у якості покарання за невиконання побутових справ, які були доручені за її вказівкою. Вчиняла умисне систематичне домашнє насильство у присутності іншої малолітньої дитини - ОСОБА_7 . Окрім цього, умисно та безпричинно, систематично вчиняла по відношенню до малолітньої потерпілої ОСОБА_7 , психологічне насильство, яке відобразилося у неодноразових словесних образах, погрозах, залякуванням щодо поміщення останньої до інтернату, висловлюваннях нецензурною лайкою в її бік, словесному приниженні честі та гідності при сторонніх особах. Крім цього, систематично вчиняла по відношенню до малолітньої потерпілої ОСОБА_7 фізичне насильство, а саме неодноразово наносила удари ременем по різним частинам тіла, долонею в ділянці затилку, давала ляпаси, хапала за шию, смикала за волосся у якості покарання за невиконання побутових справ, які були доручені за її вказівкою. Окрім цього, умисно спричиняла тілесні ушкодження малолітній потерпілій ОСОБА_7 , використовуючи насильницькі дії, а саме шляхом завдання ударів головою потерпілої об поверхню стола під час виконання шкільних домашніх завдань, з метою завдання фізичного болю та страждань дитині. Також восени 2023 року вчиняла по відношенню до малолітньої потерпілої ОСОБА_7 економічне насильство, а саме умисно позбавляла малолітню потерпілу ОСОБА_7 житла, що проявлялось у перешкоджанні дитині потрапити до місця мешкання. Вчиняла умисне систематичне домашнє насильство у присутності іншої малолітньої дитини, тим самим травмуючи психіку не тільки малолітньої ОСОБА_7 , а й малолітньої ОСОБА_6 , яка спостерігала за такою протиправною її поведінкою по відношенню до потерпілої. Окрім цього, 05 листопада 2022 року, приблизно о 19 год. 30 хв., перебуваючи за місцем проживання, з ОСОБА_8 , на фоні вживання спиртних напоїв, виник словесний конфлікт. У цей час у приміщенні кухні також перебувала малолітня донька ОСОБА_7 , яка спостерігала за діями батьків. Так, в ході сварки вона схопила рукою кухонний ніж з поверхні столу та спрямувала лезо ножа в бік ОСОБА_8 , який у цей момент відвернувся від останньої, а малолітня потерпіла ОСОБА_7 побачивши її дії, з метою захисту батька від нападу матері та припинення протиправних дій останньої, підбігла до матері та відштовхнула лівою рукою ніж, яким остання мала намір спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_8 , в результаті чого було заподіяно шкоду здоров`ю малолітній потерпілій ОСОБА_7 . Так, не маючи умислу на спричинення тілесних ушкоджень власній малолітній доньці, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинна була і могла їх передбачити, усвідомлюючи, що поряд перебуває малолітня донька, спричинила ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді різаної рани тильної поверхні проксимальної фаланги 1-го пальця лівої кисті, з ушкодженням сухожилка привідного м`язу 1-го пальця лівої кисті.

4. Судовий розгляд проводився відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження, відповідно й обвинуваченому, який надав суду ствердну згоду із запропонованим порядком.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Також відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Отже, за згодою учасників судового провадження, а саме обвинуваченого, який не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що він правильно розуміє зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності його позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, та матеріалів щодо речових доказів тощо.

5. Вина обвинуваченої ОСОБА_5 повністю підтверджується її показаннями, в яких вона не оспорювала вчинення кримінальних правопорушень за викладених у обвинувальному акті обставин, щирим каяттям у вчиненому тощо.

З огляду на те, що диспозиція вказаної статті є бланкетною, необхідним є звернення до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до п. 3 ч. 1 вказаного Закону домашнім насильством визнається діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

6. Отже, щодо кримінально-правової кваліфікації дій, то суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ст. 126-1 КК України як вчинення домашнього насильства, тобто умисного, систематичного вчинення фізичного, психологічного та економічного насильства щодо особи, з якою винна перебуває у сімейних відносинах, що призвело до фізичних та психологічних страждань, та погіршення якості життя потерпілих осіб; та за ст. 128 КК України як спричинення необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження.

7. При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченій ОСОБА_5 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених нею кримінальних правопорушень, конкретні обставини кримінального провадження, її ставлення до вчиненого (вину визнала повністю, щиро розкаялася), особу обвинуваченої, а саме: вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, з середньою освітою, працює неофіційно кухарем, має постійне місце проживання.

Згідно зі ст. 66 КК України суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання, щире каяття обвинуваченої ОСОБА_5 у вчинених кримінальних правопорушеннях. Вказана обставина вказана й в обвинувальному акті, з наявністю якої суд погоджується.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченої, відповідно до ст. 67 КК України, щодо вчинення кримінального правопорушення за ст. 128 КК України судом визнано вчинення правопорушення щодо малолітньої дитини та щодо особи, з якою винна перебуває у сімейних відносинах.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченої, відповідно до ст. 67 КК України, щодо вчинення кримінального правопорушення за ст. 126-1 КК України судом визнано вчинення правопорушення щодо малолітньої дитини та у присутності дитини.

Зваживши на викладене у сукупності, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу обвинуваченого ОСОБА_9 , наявності обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, конкретних обставин кримінального провадження, суд вважає достатнім й домірним призначити ОСОБА_5 покарання у межах санкції статті, із визначенням остаточного покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, із встановленням обмежувальних заходів, передбачених ст. 91-1 КК України.

Разом з тим, оцінюючи дані про особу обвинуваченої, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, суд вважає можливим погодитись із позицію прокурора, висловленої у судових дебатах щодо застосування положень статей 75, 76 КК України, оскільки обвинувачена не є такою, що не зможе виправитися без ізоляції від суспільства, не є небезпечною для суспільства та потребує певного прощення державою без реального відбування покарання, тому суд вважає можливим застосувати положення статей 75, 76 КК України щодо звільнення від основного покарання.

8. Щодо цивільного позову

Відповідно до ч. 5 ст. 128, ч. 1 ст. 129 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом, та із застосуванням норм ЦПК, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

За змістом положень ст. 129 КПК України передбачено, що суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у вчинених кримінальних правопорушеннях, то суд переходить до розгляду цивільного позову.

Вирішуючи питання цивільного позову, поданого представником потерпілої в інтересах потерпілої ОСОБА_7 в рамках кримінального провадження, суд виходить із такого.

У рамках цього кримінального провадження подано цивільний позов до обвинуваченої ОСОБА_5 про відшкодування 21 000 грн матеріальної шкоди та 100 000 грн моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що на лікування та реабілітацію після отриманих тілесних ушкоджень потерпілою було витрачено 21 000 грн. Стосовно спричинення їй моральної шкоди зазначила, що така виразилася у фізичному болі, емоційних та душевних стражданнях, постійних хвилюваннях за ситуацію, що сталася.

Відзив на позову заяву не подавався.

За ч. 1 ст. 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе відповідальність за шкоду, завдану діянням підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з ч. 1 ст. 1177 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Суд вважає, що за наслідками судового розгляду вимоги представника потерпілої щодо відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 21 000 грн є повністю доведеними, визнаними обвинуваченою, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Стосовно вимог потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалість, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд зауважує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, хоча у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Суд приймає до уваги, що потерпілій ОСОБА_7 діями обвинуваченої заподіяно моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю і стражданнях, які вона зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Керуючись принципами розумності, виваженості та співмірності заподіяної шкоди, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині та відшкодування моральної шкоди у повному обсязі у розмірі 100 000 грн.

9. Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_5 як під час досудового розслідування, так і судового розгляду не обирався.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні підлягають стягненню з обвинуваченої.

Про вирішення долі речових доказів у порядку ст. 100 КПК України перед судом питання не порушувалось.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення та керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 100, 368-371, 373, 374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого більш суворим остаточно ОСОБА_5 визначити покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинувачену ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю два роки.

На підставі пп. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на обвинувачену ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

На підставі ч. 1 ст. 91-1 КК України застосувати до обвинуваченої ОСОБА_5 строком на три місяці наступні обмежувальні заходи:

1) обмежити спілкування з дітьми, а саме з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ;

2) заборонити наближатися на визначену відстань до місця, де ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які постраждали від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з навчанням, лікуванням чи з інших причин;

3) заборонити листуватися, мати телефонні переговори з особою, яка постраждала від домашнього насильства, мати інші контакти через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб;

4) направити обвинувачену для проходження програми для кривдників.

Контроль за поведінкою обвинуваченої ОСОБА_5 , в частині застосованих обмежувальних заходів, здійснювати Дарницькому районному відділу Філії Державної установи «Центр пробації» у місті Києві та Київській області.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_5 як під час досудового розслідування, так і судового розгляду. не обирався.

Цивільний позов представника потерпілої задовольнити.

Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_7 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 21 000 грн та моральної шкоди у розмірі 100 000 грн.

Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_5 на користь держави здійснені у провадженні процесуальні витрати за проведення експертизи (висновок експерта № 305-Е за результатами проведення судово-психологічної експертизи) у розмірі 38 167,20 грн.

Про вирішення долі речових доказів у порядку ст. 100 КПК України перед судом питання не порушувалось.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1