Справа № 359/2020/25
Провадження №1-в/359/154/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 березня 2025 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , представника установи ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні з технічною фіксацією та використанням системи дистанційного зв`язку ВКЗ, в тому числі з виправною установою, клопотання начальника державної установи «Бориспільська виправна колонія (№119)» ОСОБА_6 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за вироком Оболонського районного суду міста Києва від 09.05.2024 року за ч. 2 ст. 15 ч.4 ст. 185, ч.4 ст. 185 та ч.2 ст. 309 КК України, із застосуванням ч.1 ст. 70, ч.1 ст. 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років два місяці,

про приведення вироку у відповідність до законодавства України, звільнення від відбуття покарання і пом`якшення останнього у випадках передбачених ч. 2 ст.74 КК України,

в с т а н о в и в :

Начальник ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» звернувся з клопотанням про звільнення від подальшого відбуття покарання і пом`якшення у випадках передбачених ч. 2 ст. 74 КК України відносно засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування зазначив, що 9 серпня 2024 року набрав чинності Закону України від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Цим Законом внесено зміни у розмежування адміністративного та кримінального правопорушення проти власності. Так, з 09.08.2024 року за крадіжку чужого майна, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, настає відповідальність за ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Засудженим ОСОБА_5 було скоєно закінчений замах на таємне викрадення чужого майна вартістю 799,00 грн., вчинене повторно та в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує протиправність діяння, пом`якшує відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили діяння до набрання законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України та ч. 1 ст. 539 КПК України питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. 2 ст. 74 КК України, під час виконання вироків вирішуються судом.

Враховуючи вищевикладене та на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, п. 13 ч. 1 ст. 537, ч. 1 ст. 539 КПК України, просив клопотання задовольнити. Відносно засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , привести вирок Оболонського районного суду м. Києва від 09.05.2024 року у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

В судовому засідання представник установи виконання покарання підтримав дане клопотання.

Засуджений проти задоволення клопотання не заперечував.

Прокурор не заперечувала проти задоволення вказаного клопотання, також просила залишити виконання покарання за ч.2 ст.309 КК України.

Заслухавши думку представника колонії, позицію засудженого та прокурора, дослідивши особову справу засудженого, суд прийшов до висновку про задоволення клопотання з таких підстав.

Встановлено, що вироком Оболонського районного суду м.Києва від 09.05.2024 року ОСОБА_5 засуджено за ч.2 ст.15 ч.4 ст.185, ч.4 ст.185, ч.2 ст.309, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць.

Згідно вказаного вироку ОСОБА_5 , зокрема, засуджено за таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене в умовах воєнного стану, вчинене 16.11.2023 року на суму 799,00 грн.; за таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, вчинене 19.11.2023 року о 14 год. 20 хв. на суму 799,00 грн., 19.11.2023 року о 17 год. 30 хв. на суму 799,00 грн.; 29.11.2023 року на суму 799,00 грн.; за закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), яке не було закінчене з причини, що не залежали від його волі, вчинене повторно, в умовах воєнного стану, вчинене 10.12.2023 року на суму 862,00 грн.

Також за вище вказаним вироком, на підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання, яке призначене цим вироком, приєднано невідбуте ОСОБА_5 покарання за вироком Оболонського районного суд міста Києва від 15.02.2023, та остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 2 місяці.

Вироком Оболонського районного суд міста Києва від 15.02.2023 року ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та у відповідності до ст. 76 КК України покладено відповідні обов`язки.

Згідно з ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. ч. 2 і 3 ст. 74 КК України.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених п. 13 ч. 1 ст. 537 цього Кодексу.

9 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024.

Відповідно до вказаного Закону діяння, пов`язані з викраденням чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з моменту набрання чинності Законом вважаються дрібним викраденням чужого майна, відповідальність за що передбачена ст. 51 КУпАП, тобто перестали бути кримінально караними.

Відповідно до положень ст. 4 КК України злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 січня 2021 року по справі №0306/7567/12 судам нагадується, що за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Зазначений підхід закріплено у ч. 1 ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

За змістом ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 серпня 2024 року (справа № 567/507/23, провадження № 51-7110 км 23), Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.10.2024 року (справа № 278/1566/21, провадження № 51-2555кмо24).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

При цьому, підпунктом 169.1.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 року установлено прожитковий мінімум для працездатної особи у розмірі 2684 грн. Відтак сума соціальної пільги у 2023 році становила 1 342 грн. Тобто для кваліфікації правопорушення адміністративного чи кримінального неоподатковуваний мінімум у 2023 році становив 1 342 грн. Відповідно два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в розумінні ст. 51 КУпАП станом на 01 січня 2023 року складали 2 684 грн.

Таким чином, діяння, передбачені ч.2 ст.15 ч.4 ст.185, ч.4 ст.185 КК України за вироком Оболонського районного суду м.Києва від 09.05.2024 року, за вчинення яких засуджено ОСОБА_5 , з огляду на передбачений ст. 58 Конституції України і ст. 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі, не можуть вважатись кримінальними правопорушеннями, оскільки вартість майна, по всіх чотирьох епізодах, за які останнього засуджено, не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого передбачено саме кримінальну відповідальність.

Тому, ОСОБА_5 підлягає звільненню від відбування покарання, призначеного вироком Оболонського районного суду міста Києва від 09.05.2024 року у зв`язку із усуненням караності вчинених ним діянь по даному вироку.

Таким чином, ОСОБА_5 слід вважати засудженим за вироком Оболонського районного суду міста Києва від 09.05.2024 року за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік. На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 15.02.2023 року за ч.1 ст. 309 КК України, вважати засудженим до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 2 місяці.

На підставі викладено та керуючись ч.ч. 1, 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. п. 13 ч. 1 ст. 537 та ч.1 ст. 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання начальника державної установи «Бориспільська виправна колонія (№119)» задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного вироком Оболонського районного суду міста Києва від 09.05.2024 року за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років, та за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років один місяць, у зв`язку із усуненням караності вчинених ним діянь, відповідно до положень Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року.

Виключити з вступної, мотивувальної та резолютивної частин вироку Оболонського районного суду міста Києва від 09.05.2024 року посилання на засудження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, та за ч.4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років один місяць.

Вважати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим за вироком Оболонського районного суду міста Києва від 09.05.2024 року за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік. На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 15.02.2023 року за ч.1 ст. 309 КК України, вважати засудженим до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 2 (два) місяці.

В разі, якщо термін покарання вважається відбутим, звільнити засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ч. 2 ст. 74 КК України з Державної установи «Бориспільська виправна колонія (119)».

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду на протязі 7 днів з дня проголошення шляхом подання апеляції через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Оголошення повного тексту ухвали здійснено 06.03.2025 року.

Суддя ОСОБА_1