Номер провадження: 11-кп/813/2585/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши виділені матеріали кримінального провадження №0000457 від 04.04.2024 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20.11.2024 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Первомайськ Миколаївської області, громадянина України, має середню освіту, офіційно не працевлаштований, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України,

встановив:

На розгляді Приморського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження №0000457 від 04.04.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України.

Ухвалою місцевого суду задоволено клопотання прокурора та обвинуваченому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 18.01.2025 року.

Мотивуючи прийняте рішення, суд зазначив, що обвинувачений, будучи обізнаний, що ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 26.06.2024 року відносно нього застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту, з покладенням певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, в тому числі обов`язку прибувати за кожною вимогою до суду, проте у судове засідання призначене на 26.08.2024 року обвинувачений не з`явився, незважаючи на належне сповіщення про дату та час судового засідання, що підтверджується його власноручною розпискою. Водночас 26.08.2024 року обвинувачений особисто подав безпосередньо до канцелярії суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із необхідністю ознайомлення із матеріалами справи та залучення захисника, будучи обізнаним, що саме у цю дату спливає строк дії запобіжного заходу. Також суд зазначив, що обвинувачений не з`явився в судове засідання 16.10.2024 року, будучи обізнаним про дату, тому ухвалою суду від 16.10.2024 року був оголошений у розшук та примусово доставлений до суду на підставі ухвали суду. Окрім того, з 26.08.2024 року обвинувачений не вживав заходів щодо ознайомлення з матеріалами справи та захисника не залучив, що на думку суду свідчить про здійснення обвинуваченим спроб ухилитись від суду. Дані обставини на думку місцевого суду свідчать про реальне існування ризиків, визначених п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Щодо не визначення розміру застави місцевий суд зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину внаслідок якого особа отримала тілесні пошкодження, та відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України, що є підставою для не визначення застави в якості альтернативного запобіжного заходу.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою та визначити заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Сторона захисту зазначає, що обвинувачений відшкодував потерпілому шкоду, не переховувався від суду та надав підтверджуючи документи про причини неявки в одне судове засідання. Захисник звертає увагу, що обвинувачений раніше не притягався до кримінальної відповідальності, щиро розкаявся у скоєному.

Відповідно до вимог ст.422-1 КПК України (далі КПК) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Апеляційний розгляд проведено без участі прокурора, який будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення розгляду не подавав.

Також розгляд проведено без участі обвинуваченого, який не звертався з клопотанням про здійснення розгляду за його участі, а його право на захист забезпечено адвокатом ОСОБА_6 .

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, яка просила задовольнити апеляційну скаргу; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.3 ст.315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених Розділом II цього Кодексу.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в цілому дотримався вказаних вимог закону, з огляду на таке.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії не тяжких злочинів.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому, суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 199, 315, 183 КПК, які регламентують обрання такого запобіжного заходу.

Відповідно до положень п.3 ч.2 ст.183 КПК запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Як вбачається з виділених матеріалів кримінального провадження, відомостей з ЄДРСР та ухвали суду, до обвинуваченого ОСОБА_7 ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 26.06.2024 року застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту, з покладенням певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, в тому числі обов`язку прибувати за кожною вимогою до суду.

Проте, у судове засідання призначене на 26.08.2024 року, обвинувачений не з`явився, незважаючи на належне сповіщення про дату та час судового засідання, що підтверджується його власноручною розпискою. Водночас в день спливу строку дії запобіжного заходу, обвинувачений особисто, будучи в приміщені суду, безпосередньо через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи, мотивувавши його тим, що йому необхідно ознайомитись із матеріалами справи та залучити захисника, але в судове засідання не з`явився. Той факт, що в зазначену дату в місцевому суді було відсутнє електропостачання, не позбавляло обвинуваченого обов`язку прибути до зали судових засідань.

Далі, обвинувачений не з`явився в судове засідання 16.10.2024 року, будучи обізнаним про дату, тому ухвалою суду від 16.10.2024 року був оголошений у розшук та примусово доставлений до суду.

Колегія суддів також погоджується з мотивами місцевого суду стосовно існування сумнівів щодо медичної довідки, наданої обвинуваченим, яка нібито видана Южноукраїнською КП МЦПМСД, оскільки на даний час в лікарнях діють електронні листи непрацездатності, які оформлюються електронно через сімейного лікаря.

Вказані обставини свідчать про законність ухвали місцевого суду щодо обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Апеляційний суд наголошує, що запобіжний захід у виді тримання під вартою не є покаранням за злочин, а його мета дійсно забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої особи.

Незалежно від законодавчих змін та особливостей періоду, процедура застосування до особи запобіжних заходів завжди має відповідати правовим принципам, які є універсальними і підлягають до застосування у будь-якій демократичній країні, де панує верховенство права, а саме: презумпція невинуватості; презумпція свободи та імператив поваги до людської гідності.

Комітет міністрів Ради Європи та Європейський комітет з питань запобігання катуванням чи нелюдському, або такому, що принижує гідність, поводженню чи покаранню зазначають: відповідальним за велику кількість осіб, яких держава тримає під вартою, є загальний світогляд працівників правоохоронних і судових органів (Рішення ЄСПЧ «Сукачов проти України»).

Європейські комітети рекомендують: зменшувати до мінімуму застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час досудового слідства; якнайширше застосовувати альтернативні триманню під вартою запобіжні заходи; ретельно описувати обставини, за яких може бути обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Дотримання таких стандартів є важливим питанням для нашої держави, оскільки безпосередньо впливає на перспективу членства в ЄС, авторитет України на міжнародній арені та цивілізований шлях розвитку країни загалом.

Водночас, слід звернути увагу, що ЄСПЛ неодноразово наголошував, що має існувати пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують та метою, яку прагнуть досягти, бо не буде відповідного балансу, якщо на особу покладено надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі «Єпорронг та Льон рот проти Швеції»).

Таким чином, слід вважати, що запобіжний захід має бути обрано/продовжено із врахуванням всіх обставин кримінального правопорушення, встановлених ризиків та конкретної особи, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненому.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК, оскільки менш суворі запобіжні заходи можуть виявитися нездатними для забезпечення належної поведінки обвинуваченого та виконання покладених на нього обов`язків.

На думку апеляційного суду, існуючи в даній справі обставини в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

На теперішній час обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, не встановлено.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК, а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання обвинуваченого під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.

Водночас, на законних підставах обравши обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання, суд з достатньою повнотою не мотивував свого рішення щодо неможливості визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, згідно положень ч. 4 ст. 183 КПК, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Таким чином, аналіз вищевикладених вимог кримінального процесуального закону дає підстави дійти висновку, що застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави під час обрання/продовження тримання під вартою є обов`язком, а не правом суду, від якого він має право відступити лише в певних визначених законом випадках.

Разом із тим, з матеріалів провадження вбачається, що у поданому клопотанні прокурор відповідної окружної прокуратури просив обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів. При цьому, в мотивувальній частині клопотання прокурор не посилався на неможливість визначення обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у виді застави, та не просив не визначити заставу.

Колегія суддів звертає увагу, що кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , не пов`язане із застосуванням насильства або погрозою його застосування, або кримінальним провадженням завдана смерть потерпілому.

За таких підстав, у даному кримінальному провадженні, з урахуванням фактичних обставин справи та приписів ч.4 ст.183 КПК, застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави не відповідає вимогам процесуального закону.

Враховуючи недотримання в повному обсязі місцевим судом вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів вбачає підстави для скасування оскарженої ухвали та постановлення нової ухвали про задоволення клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням застави.

Визначаючи розмір застави, апеляційний суд враховує вимоги п. 1 ч. 5 ст. 182 КПК України, відповідно до якого розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, визначається від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, відповідно до ч.4 ст.182 КПК України, а також зважаючи на існування зазначених вище ризиків, колегія суддів вважає за необхідне визначити обвинуваченому в якості альтернативного запобіжного заходу заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 409 КПК передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить висновку про існування підстав для часткового задоволення апеляційної скарги захисника, скасування ухвали місцевого суду із постановленням нової ухвали про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20.11.2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 в кримінальному провадженні №0000457 від 04.04.2024 року обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», строком до 18.01.2025 року.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_7 розмір застави, як запобіжного заходу достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум (отримувач: Одеський апеляційний суд; Код ЄДРПОУ отримувача 42268321; Код банку отримувача (МФО) 820172; розрахунковий рахунок UA1086720; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ; Призначення платежу: Згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 18.12.2024 року; Заставна сума за ОСОБА_7 (номер провадження №11-кп/813/2585/24; судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ).

Обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені п.п. 1,2,3,8 ч.5 ст.194 КПК України, а саме: 1) прибувати за кожною вимогою до суду; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та/або проживає без дозволу суду 3) повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи, контактних номерів мобільного телефону; 4) здати на зберігання до ДМС в Миколаївській області на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться до суду, без поважних причин та не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави, суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді застави у більшому розмірі або іншого більш суворого запобіжного заходу.

Строк дії ухвали апеляційного суду становить до 18.01.2025 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4