Справа № 127/3680/24
Провадження №11-кп/801/97/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження № 0000475 від 04.12.2022 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 09.07.2024, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Дружне, Калинівський район, Вінницької області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 12.09.2022 вироком Святошинського районного суду м. Києва за ч. 4 ст. 185 КК України, до покарання у виді п`яти років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з урахуванням ст. 75 КК України, з іспитовим строком три роки,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 12.09.2022 призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді п`яти років шести місяців позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання строком на шістдесят днів, з 09.07.2024 по 06.09.2024 включно.

Покладено на ОСОБА_7 обов`язки передбачені п. п. 2, 3 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: не відлучатися із постійного місця проживання без дозволу суду; повідомляти суд та прокурора про зміну місця свого проживання та роботи.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому вирішено рахувати з дня його затримання на виконання вироку суду.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

ВСТАНОВИВ:

Судом першої інстанції доведено, що близько 20 години 30 хвилин 02.12.2022 ОСОБА_7 діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, в умовах воєнного стану в Україні, який введено в дію відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, шляхом віджиму вхідних дверей металевим прутом, проник до приміщення кіоску, який розташований на території автобусної станції Вінниця АС-2 «Західна», де здійснює свою підприємницьку діяльність фізична особа-підприємець ОСОБА_10 та здійснив крадіжку сімнадцяти пачок столових свічок, світлодіодного тактичного ліхтаря ТМ «ORTEX» моделі «ОХ-3060» в футлярі, грошові кошти в сумі сімсот гривень, після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №7955/7956/22-21 від 12.12.2022, ринкова вартість наданих на дослідження сімнадцяти пачок столових свічок, по шість штук в кожній, в новому стані, станом на момент вчинення кримінального правопорушення складала 1481,38 грн, ринкова вартість наданого на дослідження світлодіодного тактичного ліхтаря ТМ «ORTEX» моделі «ОХ-3060» в футлярі, в новому стані, станом на момент вчинення кримінального правопорушення складала 385,20 грн.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_7 завдав ФОП ОСОБА_10 майнової шкоди на суму 2566 грн. 58 коп.

Такі дії ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану, поєднане з проникненням у інше приміщення.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі, не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 та доведеність його винуватості, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 12.09.2022, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

Прокурор зазначає, що призначене судом покарання є незаконним, не зможе забезпечити реалізацію цілей покарання, оскільки ОСОБА_7 раніше судимий, на шлях виправлення не став та вчинив нове кримінальне правопорушення проти власності у період іспитового строку.

Обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі зі змінами просить скасувати вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 09.07.2024 року та матеріали кримінального провадження направити на новий судовий розгляд.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим, винесений без урахування всіх фактичних обставин справи, судом грубо порушено норми КПК України. Вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про виклик та допит потерпілого, не з`ясував мотивів вчинення правопорушення та розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Окрім того, при призначенні йому покарання суд взяв до уваги тільки обтяжуючі обставини, а пом`якшуючі відкинув. Вважає призначене покарання надто суворим.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та заперечив проти вимог захисту, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали свою апеляційну скаргу зі змінами та вказали на безпідставність скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить да такого висновку.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Частиною 4 вказаної норми закону передбачено, що допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань та випадків, передбачених ч. 3 ст. 323 та ст. 381 КПК України.

При цьому повне визнання вини, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачується, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 349 КПК України, якщо принаймні одна з обставин, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, заперечується стороною, спрощену процедуру судового розгляду не може бути застосовано.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 521/11693/16-к щодо застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак ця норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК України. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; та інші обставини, вказані в п.п. 4-7 цієї статті.

Окрім цього, слід звернути увагу на те, що метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог ст. 368 КПК України, а досягнення правосуддя, в зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.07.2010 у справі «Олександр Смірнов проти України» констатував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатись на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або для обґрунтування своїх рішень.

Однак, суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 вищевказаних вимог не дотримався.

Дослідженням матеріалів кримінального провадження колегією суддів встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_7 наслідки здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України судом першої інстанції роз`яснювались, однак під час допиту обвинувачений, вказуючи про визнання своєї вини у вчиненому, одночасно зазначив про відсутність умислу на викрадення чужого майна та невідповідність розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Аналогічні доводи наведені обвинуваченим ОСОБА_7 в апеляційній скарзі зі змінами та його поясненнях в суді апеляційної інстанції.

Відтак судом першої інстанції фактично не встановлено у чому саме визнає себе винним ОСОБА_7 , з огляду на його твердження щодо відсутності умислу на викрадення чужого майна та невідповідності розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

На переконання колегії суддів, за наявності вказаних обставин та відсутності однозначного ставлення обвинуваченого до інкримінованих йому дій, при наявності пояснень ОСОБА_7 , які містять взаємовиключні твердження, суд першої інстанції поспішно розглянув справу в порядку ст. 349 КПК України, при цьому не пересвідчившись у дійсному ставленні обвинуваченого до вчинених ним дій та фактично не встановивши у чому саме визнає себе винним обвинувачений.

Суд першої інстанції, обмежившись простим перерахуванням доказів, досліджених в судовому засіданні, не проаналізував їх зміст, не вказав які саме фактичні дані вони підтверджують, як співвідносяться між собою та чи достатні для прийняття відповідного процесуального рішення.

З огляду на вказане, висновок суду про доведеність вини особи без належного аналізу інших доказів, наявних у матеріалах кримінального провадження є передчасним.

Недотримання судом ст. 349 КПК України призвело до однобічності та неповноти судового слідства, не дослідження таких обставин, з`ясування яких може мати суттєве значення для правильного і всебічного розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 .

Таким чином, допущене судом першої інстанції недотримання встановленої законом процедури судового розгляду щодо обов`язку з`ясувати чи правильно обвинувачений розуміє зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому ухвалений вирок за викладених вище підстав підлягає скасуванню, а апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого - частковому задоволенню.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_7 був здійснений судом першої інстанції з істотним порушенням вимог кримінального процесуального Закону, що у відповідності до статей 409, 412 КПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Враховуючи те, що апеляційним судом були встановлені такі істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судом першої інстанції, які не можуть бути усунені під час апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає, що вирок суду підлягає безумовному скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, апеляційний суд не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

За таких обставин під час нового судового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції, з дотриманням процесуальних прав учасників судового процесу, вимог кримінального процесуального закону та кримінального закону, необхідно повно, об`єктивно та всебічно дослідити всі обставини кримінального провадження та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 403, 405, 407, 412, 415 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та апеляційну скаргу зі змінами обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 09.07.2024 щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, скасувати.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 направити в суд першої інстанції на новий судовий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3