справа № 235/1569/24
№ провадження 1-кп/208/344/25
ВИРОК

Іменем України

24 лютого 2025 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю в режимі відео конференції:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

у підготовчому судовому засіданні, згідно угоди про визнання винуватості розглянувши справу кримінального провадження № 0000765 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Михнівці, Лубенського району Полтавської області, громадянки України, освіта середня, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , солдат, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

23.02.2025 року між прокурором Покровського відділу Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у зазначеному кримінальному провадженні з одного боку, обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_4 з іншого боку, в присутності захисника ОСОБА_5 , за письмовою згодою потерпілої сторони, на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, в приміщенні прокуратури, за адресою: АДРЕСА_2 , укладено угоду про визнання винуватості, додержуючись наступних умов.

Солдат ОСОБА_4 є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи військову службу на посаді кулеметника 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти, військової частини НОМЕР_1 .

Приблизно о 00.30 годині 02.12.2023 року, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_8 перебували в приміщенні будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , належного ОСОБА_9 , де вони тимчасово мешкали.

Діючи в умовах воєнного стану, в порушення вимог Конституції України, Законів України «Про оборону України», «Про військовий обов?язок і військову службу», Статутів Збройних Сил України, під час комендантської години, ОСОБА_10 достовірно знаючи вражаючу здатність бойової гранати, як спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень предмету, грубо порушуючи громадський порядок і спокійні умови відпочинку мешканців будинку, з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, з метою продемонструвати власну зверхність, ігноруючи загальноприйняті в суспільстві елементарні норми і правила поведінки, норми моралі, безпричинно, не маючи реальних приводів та підстав, дістав з польової медичної сумки оборонну осколкову ручну гранату типу Ф-1, вкрутив в неї детонатор, таким чином привівши її в бойову готовність, після чого демонструючи байдужість до фізичної безпеки ОСОБА_11 , вставив палець в кільце запобіжника вказаної гранати.

Зазначені дії ОСОБА_12 , змусили ОСОБА_13 побоюючись за своє здоров?я, покинути місце свого проживання та направитися до сусіднього будинку АДРЕСА_4 , де мешкають ОСОБА_9 та її неповнолітній онук ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто порушили нормальні умови його життя,

Після залишення ОСОБА_13 приміщення будинку 21, Дуда тримаючи в руках оборонну осколкову ручну гранату типу Ф-1, витягнув запобіжне кільце, викинув її в приміщення коридору, що призвело до її детонації, пошкодження приміщення будинку та майна.

Зазначені дії ОСОБА_10 порушило нормальні умови життя ОСОБА_13 та неповнолітнього ОСОБА_15 , які сприйняли вказаний вибух загрозливим для їх фізичної безпеки.

В період 01.00 - 06.20 години 02.12.2023 року, ОСОБА_10 знайшов в приміщенні будинку ще дві обороні осколкові ручні гранати типу Ф-1, і продовжуючи свої дії, спрямовані на перешкоджання спокійному відпочинку інших людей, демонструючи зневагу до існуючих правил поведінки і співжиття, не маючи реальних підстав для застосування бойових припасів, вийшов з ними на подвір?я домоволодіння, на території якого розташовані будинки АДРЕСА_5 .

Приблизно о 06.30 годині цього ж дня, ОСОБА_10 кинув на території домоволодіння одну гранату, яка вибухнула, а приблизно через десять хвилин кинув на території того самого подвір?я іншу гранату, яка також вибухнула, при цьому пошкодивши майно, що знаходилося біля будинку 19, та поранивши собаку.

Зазначені дії ОСОБА_10 порушили нормальні умови життя ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та неповнолітнього ОСОБА_15 , які перебуваючи в будинку сприйняли вибухи загрозливими для їх фізичної безпеки, грубо порушили громадський порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.

Протиправні дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.4 ст. 296 КК України, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненому з застосуванням предметів, спеціально пристосованих для нанесення тілесних ушкоджень.

Обвинувачений, під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначених діяннях.

Між обвинуваченим та прокурором укладена угода про визнання винуватості у скоєнні злочину передбаченого ч.4 ст. 296 КК України та сторони дійшли згоди про призначення обвинуваченому покарання з застосуванням ст. 69 КК України, у виді 1 року 4 місяців позбавлення волі, яке на підставі ст. 62 КК України замінити триманням в дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців на той же строк.

Зі змісту угоди вбачається, що при її укладанні обвинуваченому роз`яснені та є зрозумілими наслідки укладання та затвердження угоди для сторін, відповідно до ст. 473 КПК України, а саме:

- обмеження права на оскарження вироку, підстави для оскарження обвинувального вироку, яким затверджена ця угода, в апеляційному порядку, що визначені ст. 394 КПК України, та в касаційному порядку, що визначені в ст. 424 КПК України;

- відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 п.1 ч.4 ст. 474 КПК України, а саме права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого йому кримінального правопорушення, а він має право допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь.

Дуда зобов`язується беззастережно визнати свою винуватість в повному обсязі у судовому засіданні у вчиненні інкримінованому йому кримінального правопорушення та виконати призначене йому покарання.

Ця угода, суть якої обвинуваченому зрозуміла, укладена ним добровільно і усвідомлено, і у нього було достатньо часу, щоб ознайомитись зі змістом угоди про визнання винуватості.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 повністю визнав свою вину за обставин викладених в обвинувальному акті.

Він приймав участь в бойових зіткненнях, бачив загибель бойових товаришів, сам був контужений. В цей же період помер його батько. Все це поклалось одне на одне, і він поводився неадекватно.

При зазначених в обвинуваченні обставинах, перебував з побратимом ОСОБА_13 в будинку. Дійсно дістав гранату та вкрутив запал. ОСОБА_13 можливо злякався та пішов в розташований поряд будинок. Він витяг кільце та кинув гранату в коридор, внаслідок чого стався вибух. Далі, знайшовши ще дві гранати, він вийшов на подвір`я, привів їх у бойовий стан та кинув в огород, внаслідок чого знов стались вибухи.

Щиро кається у скоєному, розуміє міру відповідальності та згоден нести покарання. Просить затвердити угоду про визнання винуватості, яка укладена ним добровільно, без якогось примусу.

З пояснень обвинуваченого наданих суду вбачається, що визнання вини у скоєнні злочину передбаченого ч.4 ст. 296 КК України грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненому з застосуванням предметів, спеціально пристосованих для нанесення тілесних ушкоджень, є добровільним, зрозумілим щодо обмежень оскарження в апеляційному та касаційному порядку, що передбачене ст. 394, 424 ч.3 п.1 КПК України, відмови від здійснення прав, передбачених абзацом 1 і 4 п.1 ч.4 ст. 474 КПК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 , суд вважає повне визнання вини та щире каяття.

Наведений перелік обставин у статті 66 КК України, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, й інші обставини, не зазначені у цій статті.

Старший сержант ОСОБА_10 раніше не судимий. Статус солдата-військовослужбовця, тобто особи яка захищає незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, особи яка брала безпосередню участь в бойових діях пов`язаних з військовою агресією проти України, безперечно є обставиною яка викликає повагу в суспільстві.

Зазначені обставини підтверджується стороною обвинувачення та визнається судом як окрема, пом`якшуюча покарання обвинуваченого ОСОБА_10 .

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_10 , судом не встановлено.

Юридичним змістом кримінального провадження на підставі угод є сукупність прав і обов`язків, реалізовуючи які, сторони кримінального провадження можуть досягати правового компромісу.

Угода є процесуальним засобом, застосовуючи який, сторони з урахуванням рівноваги публічних та приватних інтересів у кримінальному провадженні, задовольняють їх в кримінальному процесі.

В провадженні на підставі угод, нормами КПК України вимагається від сторін і суду прийняття узгодженого рішення, і саме рішення суду про винуватість особи, ґрунтується на умовах укладеної сторонами угоди.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Санкція ч.4 ст. 296 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 3 до 7 років.

Вирішуючи питання щодо міри покарання ОСОБА_10 , суд відзначає наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті Особливої частини цього кодексу. Для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення, та які повинні оцінюватися з урахуванням індивідуальних особливостей кримінального провадження. Встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

При призначенні конкретній особі покаранні, тобто його індивідуалізації, виявляється каральна політика держави, яка поєднує в собі реалізацію різних цілей державного реагування на випадки вчинення злочинів, так як метою покарання згідно із законом України про кримінальну відповідальність є не лише кара, а й виправлення особи, запобігання вчиненню нею та іншими особами нових злочинів, і вона не може бути досягнута виключно за рахунок суворості призначеного покарання, яке є по суті другорядним.

Правова система держави має забезпечувати баланс між суворістю та м`якістю заходів реагування на порушення кримінально-правових заборон і покарання, яке призначається особі, має бути справедливим.

Повноваження суду надані державою та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття судового розсуду у кримінальному судочинстві.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

У справі «Ізмайлов проти Росії» ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»

Суд вважає, що враховуючи істотний взаємозв`язок між наявністю та сукупності декількох пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин з істотним зниженням ступеню тяжкості вчиненого злочину, зниження суспільної небезпечності самим обвинуваченим, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, призначення йому покарання в межах санкції ч.4 ст. 296 КК України є не доцільним та несправедливим, і призначення більш м`якого пока¬рання виду покарання ніж зазначене в цій санкції та передбачене угодою яка розглядається, здатне забезпечити його виправлення.

На думку суду, призначення військовослужбовцю Дуда передбаченого угодою покарання за ч.4 ст. 296 КК України, з застосуванням положень ст. 69 цього Кодексу, у виді позбавлення волі у виді 1 року 4 місяці, які для обвинуваченого визначаються триманням у дисциплінарному батальйоні, є законним, справедливим та достатнім для подальшого його виправлення та попередження вчиненням нового злочину.

Перевіривши відповідність угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим, суд дійшов до наступного висновку:

- Дуда дійсно вчинено кримінальне правопорушення передбачене ч.4 ст. 296 КК України, та він у ньому винен;

- угода про визнання винуватості, яка укладена 23.02.2025 року між прокурором ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 відповідає встановленим кримінальним процесуальним вимогам, є правомірною, відповідає інтересам суспільства та держави.

Потерпіла надала згоду на укладення угоди про визнання винуватості. Будь-яких претензій до обвинуваченого вона не має.

Порушень прав, свобод чи інтересів інших осіб, судом не встановлено.

Суд підтверджує, що узгоджена сторонами угоди міра покарання обвинуваченому, відповідає загальним правилам призначення кримінального покарання, встановлених КК України.

Доля речових доказів вирішується судом відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати по проведенню судової експертизи, відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягнення з обвинуваченого.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 373-374, 474-475 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Угоду про визнання винуватості, укладену 23.02.2025 року на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 та притягнутим в якості обвинуваченого у цьому провадженні ОСОБА_4 затвердити.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст. 296 КК України, та з застосуванням ст. 69 КК України, призначити йому покарання у виді 1 року 4 місяці позбавлення волі.

У відповідності до ч.1 ст. 62 КК України, призначене військовослужбовцю ОСОБА_4 покарання у виді 1 року 4 місяці позбавлення волі, замінити на покарання у виді 1 року 4 місяці тримання у дисциплінарному батальйоні.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати по проведенню експертизи в сумі 7 572.8 гривень.

Речові докази по справі уламки, два кільця із запобіжним шплінтами, один важель, які знаходяться в камері схову Покровського РУП знищити.

Початок строку призначеного покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його затримання, з 03.12.2023 року.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити раніше обраний тримання під вартою в умовах гауптвахти.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через суд, який його ухвалив, протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених статтею 394 КПК України. Законної сили вирок суду набирає після закінчення строку його оскарження.

Вирок суду підлягає негайному врученню прокурору, обвинуваченому, захиснику.

Суддя ОСОБА_1