Провадження №1-кс/523/310/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю скаржника ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Одеської обласної прокуратури щодо невнесення даних до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань про кримінальні правопорушення, передбачені ст. 111 ч.2, 111-2 ч.1, 114-1 ч.2, 364 ч.2, 365 ч.3, 368-2 ч.3, 368-5 ч.1 КК України, вчинені слідчою суддею Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 за його заявою від 27.11.2024 року,

В С Т А Н О В И В:

03.02.2025 року до Суворовського районного суду м. Одеси з Одеського апеляційного суду, після визначення підсудності, надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Одеської обласної прокуратури щодо невнесення до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань його заяви від 27.11.2024 року (зареєстрованої в Одеській обласній прокуратурі за №74359-24 від 28.11.2024 року) про вчинення кримінального правопорушення слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 . Зі змісту вказаної скарги вбачається, що прокурор Одеської обласної прокуратури або уповноважена посадова особа Одеської обласної прокуратури умисно не внесли відповідні відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідно вимог ст. 214 ч. 1,4,5 КПК України за заявою ОСОБА_3 від 27.11.2024 р. про вчинення кримінального правопорушення особою ОСОБА_4 , слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси, яка організувала свою протиправну діяльність шляхом вчинення умисних злочинів, спрямованих на діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, усвідомлюючи, що таким чином вона буде шкодити Україні, українському народові. Відповідно до тексту скарги, ОСОБА_4 , будучи достовірно усвідомленою про те, що з 17.03.2014р. на території України діє особливий період, а з 24.02.2022р. Указом Президента України оголошено проведення загальної мобілізації на території України, а також про те, що на період дії воєнного стану на території України, з метою забезпечення обороноздатності держави, захисту незалежності та територіальної цілісності України, вчинила умисні дії спрямовані на допомогу державі-агресору Російській Федерації, з метою завдання шкоди Україні шляхом реалізації чи підтримки рішень та дій держави-агресора зловживаючи владою та службовим становищем, тобто умисно з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самого себе та членів своєї родини, використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, що завдали істотної шкоди державі Україна, Збройним Силам України, Українському народу, що спричинило тяжкі наслідки, умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, що завдали істотної шкоди державним інтересам, які спричинили тяжкі наслідки, набуття особою повноважень на виконання функцій держави у власність активів у зазначеному розмірі, законність підстав набуття, яких не підтверджено доказами, діяння вчинені ОСОБА_4 , службовою особою, яка займає особливе відповідальне становище, набуття особи уповноваженої на виконання функції держави, активів вартість, яких більше ніж на шість тисяч п`ятсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян перевищує її законні доходи.

З цією метою особа ОСОБА_4 , перебуваючи в будівлі Приморського районного суду м. Одеси, вул. Балківська 33, час 08.11.2024р., точний час не встановлено, розробила детальний план злочину на користь Російської Федерації та реалізувала його.

Розуміючи, що її дії спрямовані на допомогу державі-агресору, з метою завдання шкоди Україні в проведенні підривної діяльності проти України вчинені в умовах воєнного стану, нанесенню шкоди державному авторитетові України, під час війни обізнано усвідомлюючи соціальну небезпеку в Україні, щодо внутрішнього супротиву українського народу, щодо незаконних дій влади України, прийняла для себе рішення завідомо виносити незаконні рішення Іменем України, щоб розпалити в м. Одесі соціальне невдоволення та недовіру українського народу до суду та влади, з метою внутрішнього розпалення конфлікту в Україні, що на користь Російській Федерації для масових бунтів та повалення влади, конституційного ладу в Україні. Видача службовою особою ОСОБА_4 , слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси завідомо неправдивих документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, ухвал Іменем України Приморського районного суду м. Одеси. 08.11.2024р. особа ОСОБА_4 , займаючи посаду слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси, ухвалила завідомо незаконну ухвалу суду справа №522/19710/24 в якій ухвалила: скаргу ОСОБА_3 , щодо невнесення відомостей до ЄРДР повернути, порушуючи статтю 116 ч. 1, 304 ч.1 КПК України обґрунтувала тим, що строк здійснення дій, які за заявою ОСОБА_3 датовані 02.10.2024р. та надіслані до Одеської обласної прокуратури 03.10.2024р. повинен був вчинити прокурор згідно з ч.1 ст. 214 КПК України, становить 24 години після спливу, яких у разі не внесення відомостей до ЄРДР, починає обчислюватись строк оскарження (10 днів), і цей строк станом на день подання скарги до суду (08.11.2024р.) сплив. Слідчий суддя зазначає, що зазначена скарга, хоча і датована ОСОБА_3 10.10.2024р., але надійшла до суду саме 08.11.2024р., без жодних відомостей на поштовому конверті про відправлення та дати відправлення, тому слідчий суддя вважає дату її подання до суду, а саме 08.11.2024р.

Таким чином особа ОСОБА_4 , вчинила суспільно небезпечні діяння передбачені: ст.ст. 111 ч.2; 111-2 ч. 1; 364 ч.2; 365 ч.3; 366 ч.2, 367 ч.2, 368-2 ч.3, 368-5 ч.1 КК України, бо скарги на бездіяльність прокурора від 10.10.2024р. надіслана 10.10.2024р. з ДУ «Одеській слідчий ізолятор», що підтверджує супровідний лист ДУ «Одеській слідчий ізолятор» від 10.10.2024р. про відправку скарги до Приморського районного суду м. Одеси.

Особа ОСОБА_4 свідомо порушила ч. І ст. 116 КПК України - строк не вважається пропущеним, якщо скаргу здано до закінчення строку службовій особі відповідної установи до закінчення строку за місцем тримання під вартою. На підставі вище зазначеного, Конституції України, скаржник ОСОБА_3 просить зобов`язати вчинити певну дію (ст.307 ч.2, п. 3 КПК України): зобов`язати прокурора Одеської обласної прокуратури або уповноважену посадову особу Одеської обласної прокуратури - відповідно ст.ст. 2,7,9,24,30,214 КПК України, виконати вимогу «Закону» - внести відповідні відомості до ЄРДР за вчинення суспільно небезпечних діянь передбачених ст.ст. 111 ч.2; 111-2 ч.1; 114-1 ч.2; 364 ч.2; 365 ч.3; 368-2 ч.3; 368-5 ч.1 КК України на особу ОСОБА_4 слідчу суддю Приморського районного суду м. Одеси та протягом п`яти робочих днів з дня внесення відомостей з дотриманням правил підслідності передати наявні матеріали до відповідного органу досудового розслідування, надати заявнику витяг з ЄРДР відповідно до вимог ст.214 КПК України.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_3 скаргу підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

Прокурор з`явився до судового засідання, але на вимогу слідчого судді не надав документів, які б уповноважували його до участі при розгляді вказаної скарги, тому його було відсторонено від приймання участі усправі.

Вивчивши скаргу та матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 Кримінального процесуального кодексу України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається (ч. 4 ст. 214 КПК України).

Згідно з п. 1 підрозділу 2 розділу І «Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення», затвердженого наказом Генерального прокурора України № 298 від 30.06.2020 року, до ЄРДР вносяться відомості про: короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 2 підрозділу 1 розділу ІІ «Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення» відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, ч. 1 ст. 214 КПК України передбачає надходження заяви (повідомлення) саме про кримінальне правопорушення, а не про діяння, яке містить ознаки чи елементи злочину (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона).

Як встановлено вказаним положенням закону, реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви або повідомлення, а тільки ті, які, по перше, були подані, та по-друге, містять відомості про вчинення кримінального правопорушення.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачена можливість оскарження бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

При цьому, у п. 2 листа Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування» від 09.11.2012 року № 1640/0/4-12 вказується, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 214 КПК України бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, означає невнесення таких відомостей до ЄРДР впродовж 24 годин після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. Цей строк обчислюється наступним чином:

- заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення вважаються поданими з моменту попередження заявника про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення (за винятком випадків, коли таке попередження неможливо зробити з об`єктивних причин: надходження заяви, повідомлення поштою, іншим засобом зв`язку, непритомний стан заявника, відрядження тощо);

- у випадку надходження заяви, повідомлення поштою, іншим засобом зв`язку, строк обчислюється з моменту надходження заяви слідчому, прокурору.

До скарги, поданої в порядку ст. 303 КПК України, ОСОБА_3 було долучено текст заяви від 27.11.2025 року про злочин, яку зареєстровано в Одеській обласній прокуратурі за № 74359-24 від 28.11.2024 року.

Вивченням заяви встановлено, що заява ОСОБА_3 від 27 листопада 2024 року адресована прокурору Одеської обласної прокуратури ( зареєстрована під № 74359-24 від 28.11.2024 року), в якій вказується, що слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 займаючи посаду слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси, ухвалила завідомо незаконну ухвалу суду справа №522/19710/24 в якій прийняла рішення про повернення без розгляду скарги ОСОБА_3 , щодо невнесення відомостей до ЄРДР, що є порушенням ст. 116 ч. 1, 304 ч.1 КПК України. При цьому суддя незаконно обґрунтувала ухвалу тим, що строк здійснення дій, які за заявою ОСОБА_3 датовані 02.10.2024р. та надіслані до Одеської обласної прокуратури 03.10.2024р. повинен був вчинити прокурор згідно з ч.1 ст. 214 КПК України, становить 24 години після спливу яких у разі не внесення відомостей до ЄРДР, починає обчислюватись строк оскарження (10 днів), і цей строк станом на день подання скарги до суду (08.11.2024р.) сплив. Слідчий суддя зазначає, що зазначена скарга, хоча і датована ОСОБА_3 10.10.2024р., але надійшла до суду саме 08.11.2024р., без жодних відомостей на поштовому конверті про відправлення та дати відправлення, тому слідчий суддя вважає дату її подання до суду, саме 08.11.2024р. Таким чином ОСОБА_4 , на думку ОСОБА_3 вчинила суспільно небезпечні діяння передбачені: ст.ст. 111 ч.2; 111-2 ч. 1; 364 ч.2; 365 ч.3; 366 ч.2; 367 ч.2; 368-2 ч.3; 368-5 ч.1 КК України, бо скарга на бездіяльність прокурора від 10.10.2024р. надіслана 10.10.2024р. з ДУ «Одеській слідчий ізолятор», що підтверджує супровідний лист ДУ «Одеській слідчий ізолятор» від 10.10.2024р. про відправку скарги до Приморського районного суду м. Одеси. Тобто слідчий суддя ОСОБА_4 свідомо порушила ч. І ст. 116 КПК України, бо строк не вважається пропущеним, якщо скаргу здано до закінчення строку службовій особі відповідної установи до закінчення строку за місцем тримання під вартою.

Вивчивши матеріали по скарзі, суддя приходить до наступного.

Так реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення. Підставами вважати заяву чи повідомлення саме заявою про кримінальне правопорушення, окрім наведення тієї чи іншої статті кримінального закону, є наявність в ній об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які повинні бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Такі обставини, які викладені скаржником в його заяві до Одеської обласної прокуратури від 27.11.2024 ( зареєстрована під № 74359-24 від 28.11.2024 року), на думку ОСОБА_3 є підставою для внесення в ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення за ознаками злочинів, передбачених ст.ст. 111 ч.2; 111-2 ч.2; 364 ч.2; 365 ч.3; 366 ч.2; 367 ч.2; 368-2 ч.3; 368-5 ч.1 КК України.

Суд звертає увагу, що підставами вважати заяву саме про злочин, окрім наведення тієї чи іншої статті кримінального закону, є обов`язкова наявність в ній об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Якщо у заяві таких даних немає, то вона не може вважатися такою, яка має бути обов`язково внесена до ЄРДР.

Разом з тим, у заяві ОСОБА_3 до Одеської обласної прокуратури від 27.11.2024 року ( зареєстрована за вх.№74359-24 від 28.11.2024), таких даних зазначено не було, не наведено формальних ознак кримінального правопорушення, яке заявник вважає вчиненим.

Відповідно до змісту скарги ОСОБА_3 та його виступу в залі судового засідання, судом встановлено, що ОСОБА_3 не згодний з процесуальним рішенням ( вважає його незаконним), яке ухвалила слідчий суддя ОСОБА_4 , повернувши без розгляду його скаргу, яка надійшла на розгляд до Приморського районного суду м. Одеси 08.11.2024 року, хоча складена заявником 10.10.2024 року ( ухвала Приморського районного суду м. Одеси по справі № 522/19710/24).

При цьому ОСОБА_3 скористався своїм правом, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси по справі № 522/19710/24, скасовано Одеським апеляційним судом.

Статтею 111-2 КК України передбачено відповідальність за ряд складів злочину, що полягають пособництві державі агресору. За суб`єктивною стороною ці кримінальні правопорушення можуть бути вчинені у формі прямого або непрямого умислу. Кримінальне правопорушення вчиняється з метою завдати шкоди Україні. Об`єктивна сторона має вираження у формі дій. Першою такою дією є реалізація чи підтримка рішень та або дій держави агресора, збройних формувань та/ або окупаційної адміністрації держави-агресора з метою завдати шкоди Україні.

Статті 364 ч.2; 365 ч.3; 366 ч.2; 367 ч.2; 368-2 ч.3; 368-5 ч.1 КК України передбачають кримінальну відповідальність за ряд посадових злочинів.

Так ч.2 ст.364 КК України зловживання владою або службовим становищем, тобто, умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе або для іншої фізичної або юридичної особи, використання службовою особою влади чи службового становище всупереч інтересам служби, якщо воно спричинило тяжкі наслідки.

Частина 3 ст.365 КК України передбачає відповідальність за перевищення влади або умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони спричинили тяжкі наслідки.

Частина 366 ч.2 КК України передбачає відповідальність за службове підроблення, тобто складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення о офіційних документів, завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів, якщо вони спричинили тяжкі наслідки.

Частина 2 статті 367 КК України службова недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, якщо воно спричинило тяжкі наслідки.

Статтею 368-2 ч.3 КК України передбачено відповідальність за набуття службовою особою, яка займає особливо відповідальне становище, у власність активів у значному розмірі, законність підстав набуття яких не підтверджено доказами , а а так саме передача нею таких активів будь-який іншій особі. Згідно з рішенням Конституційного Суду №1-р/2019 від 26.02.2019 року статтю 368-2 КК України визнано такою що не відповідає Конституції України.

Статтею 368-5 ч.1 КК України передбачено відповідальність набуття особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, активів, вартість яких більше ніж на шусть тисяч п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян перевищує її законні доходи.

Що стосується професійної діяльності судді та прийнятих судових рішень, то відповідно до положень статей 126, 129 Конституції України, статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

За висновками Пленуму Верховного Суду України у постанові №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд, згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим законом порядком у справі не допускається.

Крім того, згідно з п.п. 66-68 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів, ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості. Лише держава може домагатися цивільної відповідальності судді, подавши скаргу до суду у разі, коли цей суддя повинен був присудити компенсацію. Тлумачення закону, оцінювання фактів або доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 57 Висновку 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень, сутність окремих судових рішень контролюється насамперед шляхом процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та шляхом звернення до Європейського суду з прав людини.

Таким чином, можливе порушення суддею норм матеріального або процесуального права не може бути безумовною підставою для притягнення судді до кримінальної відповідальності та кваліфікуватись як кримінальне правопорушення.

Відтак, самих лише припущень заявника та незгоди з процесуальним рішенням судді недостатньо для висновку про наявність кримінального правопорушення, тим більше, такі припущення не можуть бути підставою для початку досудового розслідування відносно судді у разі незгоди із прийнятими ним процесуальними рішеннями і діями в ході здійснення правосуддя.

Незгода із прийнятим суддею процесуальним рішенням в конкретній справі шляхом подання заяви про кримінальне правопорушення може вказувати на наявність ознак протиправного втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність суддів, визначених ст. 126 та 129 Конституції України щодо незалежності судді та заборони впливу на нього у будь-який спосіб. Ініціювання кримінального переслідування судді внаслідок незгоди з його процесуальними діями чи рішеннями є способом незаконного впливу на суд і такі дії слід розцінювати як спроби втручання у правосуддя, тиску на суд і суддів не процесуальним шляхом, поза межами процедури оскарження судових рішень, що є прямим порушенням вимог закону щодо незалежності судів та суддів.

Таким чином, наведені у заяві від 27.11.2024 року відомості не є повідомленням про злочин, оскільки містять інформацію, пов`язану із здійсненням правосуддя (прийняттям рішень слідчим суддею) і не містять достатні відомості про вчинення слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 .

Прийшовши до висновку, що не будь-яка заява про вчинене кримінальне правопорушення, виключно з огляду на її назву, набуває статусу цього документа, слідчий суддя звертає увагу, що і подання такої заяви до Одеської обласної прокуратури не тягне за собою процесуальні наслідки у виді внесення відомостей до ЄРДР, оскільки вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, яких заявником ОСОБА_3 наведено не було, а відтак, не було і вчинено бездіяльності прокурора Одеської обласної прокуратури щодо невнесення відомостей до ЄРДР.

Враховуючи вищевикладене приходжу до висновку, що суду не надані відомості, які б підтверджували, що заява ОСОБА_3 , датована 27.11.2024 року зареєстрована в Одеській обласній прокуратурі під №74359-24 від 28.12.2024 року, містить відомості про кримінальне правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 214, 303, 306, 307 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Одеської обласної прокуратури щодо невнесення даних до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань його заяви про вчинення кримінального правопорушення слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду у п`ятиденний строк.

Слідчий суддя: ОСОБА_1