Справа № 357/1453/23
У Х В А Л А

про продовження строку тримання під вартою

07 червня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника (в режимі відеоконференції із Заводського районного суду м. Дніпродзерджинська) адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про продовження строку тримання під вартою, у кримінальному провадженні № 0003276, яке внесене до ЄРДР 16 грудня 2022 року, стосовно ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

У С Т А Н О В И В :

у поданому клопотанні прокурор ОСОБА_3 , просив: продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 строком на 60 (шістдесят) днів, без можливості внесення застави.

Мотивував його тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло, в умовах воєнного стану.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неодружений, непрацюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: (1) вироком Акимівського районного суду Запорізької області від 14 жовтня 2010 року, за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України, до позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, від відбування якого звільнений, на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки; (2) вироком Акимівського районного суду Запорізької області від 25 листопада 2011 року, за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України, до позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць, яке відбув повністю та звільнений 21 жовтня 2015 року; (3) вироком Акимівського районного суду Запорізької області від 24 лютого 2016 року, за ч. 2 ст. 185 КК України, до позбавлення волі на строк 3 (три) роки; (4) вироком Акимівського районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2016 року, за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строк 3 (три) роки 10 (десять) днів, яке відбув повністю та звільнений 26 грудня 2017 року; (5) вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 28 лютого 2019 року, за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК України, до арешту на строк 4 (чотири) місяці; (6) вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 23 червня 2020 року, за ч. 2, 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строк 3 (три) роки, яке відбув повністю та звільнений 16 листопада 2022 року.

Згідно з ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 квітня 2024 року, обраний ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою продовжений на 60 (шістдесят) днів, без визначення застави.

Вказував, що зараз продовжують існувати ризики, які передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, обвинувачений ОСОБА_4 без застосування до нього запобіжного заходу може вчиняти спроби переховування від суду та вчинити нове кримінальне правопорушення.

Про можливість переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду, на його думку, свідчить тяжкість покарання, яке загрожує останньому позбавлення волі на строк від 5 (п`яти) до 8 (восьми) років, що саме по собі може спонукати його до переховування від суду, відомі дані про особу ОСОБА_4 , який постійного джерела доходів та міцних соціальних зв`язків не має, не є мешканцем м. Біла Церква, де згідно пред`явленого обвинувачення він вчинив злочин, а також процесуальна поведінка останнього, який 09 січня 2024 року не прибув до суду без поважних на те причин.

Звертав увагу, що на ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 нового кримінального правопорушення вказує репутація останнього, який неодноразово засуджувався за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185, 186 КК України, у тому числі, відбував покарання реально.

До того ж, зазначав, що обвинувачений ОСОБА_4 достовірно знаючи про воєнний стан на території України, неспровоковану військову агресію проти українського народу, з боку російської федерації, усвідомлюючи надзвичайно складний період в житті української нації, протиставив себе державі, суспільному порядку та моральності, без будь-яких докорів сумління та співчуття вирішив збагатитись за рахунок чужого майна, задовольняючи свої корисливі інтереси. Характер вчиненого кримінального правопорушення, поведінка обвинуваченого вказує на його сміливість та кмітливість у вчиненні злочинів, а відтак наявність у нього морального бажання та схильності до вчинення інших кримінальних правопорушень, зокрема корисливих.

Зазначав, що запобігти вказаним ним ризикам можна лише за допомогою запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки процесуальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_4 у ході судового провадження свідчить, що інші запобіжні заходи не зможуть попередити установлені ризики.

Вказував, що відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України, заставу застосовувати не слід, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 раніше порушив умови застави.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти поданого клопотання, вказував, що до взяття під варту він був працевлаштованим, покладені на нього обов`язки не порушував, усі ризики є надуманими, він може жити в суспільстві, працював у міжнародній компанії.

Захисник ОСОБА_5 підтримав свого підзахисного, зазначав, що ризики не можуть існувати постійно, обставини зазначені прокурором не відповідають дійсності, наведені ним аргументи не змусять суд змінити думку.

Водночас, при продовженні строку тримання під вартою покладався на розсуд суду.

Судом установлено, що згідно з ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 квітня 2024 року, обраний ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою продовжений на 60 (шістдесят) днів, тобто до 07 червня 2024 року, включно, без визначення розміру застави.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців …

Отже, за наявності клопотань учасників судового провадження, суд вирішує питання доцільності продовження запобіжного заходу. За результатами розгляду цього питання, суд вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно із ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Отже, для продовження строку тримання під вартою, прокурор має довести, що існують обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові, які виправдовують подальше тримання особи під вартою.

На стадії судового провадження, питання наявності обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, судом не з`ясовується, оскільки досудове розслідування вже завершене.

Згідно з клопотанням прокурор ОСОБА_3 вважав, що ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати, а саме: обвинувачений ОСОБА_4 без застосування до нього запобіжного заходу може вчиняти спроби переховування від суду та вчинити нове кримінальне правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21 рішення ЄСПЛ у справі «Подвезько проти України», заява № 74297/11, від 12 лютого 2015 року). У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, а також міжнародні контакти (п. 33 рішення ЄСПЛ у справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року). Сама по собі відсутність постійного місця проживання не свідчить про ризик втечі (п. 128 рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Макаров проти Росії», заява № 15217/07 від 12 березня 2009 року).

Судом установлено, що обвинувачений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неодружений, непрацюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

(1) вироком Акимівського районного суду Запорізької області від 14 жовтня 2010 року, за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України, до позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, від відбування якого звільнений, на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки;

(2) вироком Акимівського районного суду Запорізької області від 25 листопада 2011 року, за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України, до позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць, яке відбув повністю та звільнений 21 жовтня 2015 року;

(3) вироком Акимівського районного суду Запорізької області від 24 лютого 2016 року, за ч. 2 ст. 185 КК України, до позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

(4) вироком Акимівського районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2016 року, за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строк 3 (три) роки 10 (десять) днів, яке відбув повністю та звільнений 26 грудня 2017 року;

(5) вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 28 лютого 2019 року, за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК України, до арешту на строк 4 (чотири) місяці;

(6) вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 23 червня 2020 року, за ч. 2, 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строк 3 (три) роки, яке відбув повністю та звільнений 16 листопада 2022 року.

Суд зазначає, що ОСОБА_4 загрожує покарання, передбачене санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі на строк від 5 (п`яти) до 8 (восьми) років.

Суд вважає, що вказане є суттєвим мотивом для обвинуваченого ОСОБА_4 здійснити спробу втечі та переховування від суду.

З наявних у матеріалах справи даних, судом установлено, що обвинувачений ОСОБА_4 неодружений, дітей не має, не навчається.

Суд вважає, що такі дані про особу ОСОБА_4 свідчать, що він не має міцних соціальних зв`язків, які унеможливлюють можливу зміну ним місця проживання чи перебування.

Отже, суд вважає, що наявність в обвинуваченого ОСОБА_4 мотиву, для здійснення спроб втечі та переховування від суду, а саме: йому загрожує покарання у виді позбавлення волі, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, які можуть попередити таку поведінку, а також його попередня процесуальна поведінка під час судового розгляду, за час якого він порушив умови застосованого до нього запобіжного заходу, доводять наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд оцінює його, як високий, зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 уже здійснив спробу ухилитися від суду.

Своєю чергою, обвинувачений ОСОБА_4 неодноразово судимий, за вчинення злочинів, з корисливого мотиву, відбував покарання за їх вчинення, у тому числі в місцях позбавлення волі, знову обвинувачується у вчиненні іншого кримінального правопорушення, з корисливим мотивом.

Усе вказане, на думку суду, доводить, що ОСОБА_4 має репутацію особи схильної до вчинення кримінальних правопорушень та у зв`язку з втратою джерел доходів, може вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Отже, суду доведена наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурор ОСОБА_3 вважав, що єдиним запобіжним заходом, який здатний попередити установлені ризики та забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_4 процесуальних обов`язків є тримання під вартою.

Суд погоджується з позицією прокурора ОСОБА_3 зважаючи на такі мотиви.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Суд вважає, що враховуючи ступінь ризику втечі та переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду, вчинення ним нових кримінальних правопорушень, які є високими, відсутність міцних соціальних зв`язків, які здатні попередити такі дії обвинуваченого ОСОБА_4 , його процесуальна поведінка під час судового розгляду, за час якого він порушив умови застави, відсутність у нього протипоказань, для перебування в умовах установи попереднього ув`язнення, за станом здоров`я, суд вважає, що без постійного контролю, в умовах установи попереднього ув`язнення, попередити установлені ризики та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_4 виконання ним процесуальних обов`язків, неможливо іншими запобіжними заходами, аніж тримання під вартою.

Зокрема, такий запобіжний захід, як особисте зобов`язання чи домашній арешт, не передбачають постійного контролю з боку працівників поліції і не зможуть перешкодити можливому переховуванню обвинуваченого ОСОБА_4 від суду.

Своєю чергою, заяв про взяття обвинуваченого ОСОБА_4 на поруки до суду не надходило.

Отже, суд задовольняє клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд заставу до ОСОБА_4 не застосовує, оскільки до нього вже застосовувався такий запобіжний захід та був ним порушеним.

Керуючись ст. 175, 177, 183, 194, 196, 197, 205, 331, 392, 394, 532 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про продовження строку тримання під вартою, - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 (шістдесят) днів, тобто до 05 серпня 2024 року, включно.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, прокурором, обвинуваченим, захисником, безпосередньо до Київського апеляційного суду, протягом п`яти днів, з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Ухвала виконується негайно, після її оголошення.

Повний текст ухвали проголошений 12 червня 2024 року о 08:30 год.

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_6