Справа № 161/3170/25
Провадження № 1-кп/161/642/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 28 березня 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участі:

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у Луцькому міськрайонному суді Волинської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0000097 від 06.02.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця міста Луцьк Волинської області, з середньою освітою, одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, не являється особою з інвалідністю, не працюючого, не пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 , близько 19 години 30 хвилин 04 лютого 2025 року, перебуваючи в тамбурі під`їзду першого поверху житлового будинку АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, усвідомлюючи значення та кримінально-протиправний характер своїх дій, на ґрунті особистих неприязних відносин із потерпілим ОСОБА_4 , умисно наніс останньому три удари кулаками обох рук в ділянку голови, шиї та обличчя.

В подальшому, ОСОБА_7 , продовжуючи своїх протиправні дії, умисно наніс один удар кулаком правої руки в ділянку лівого зап`ястя руки та два удари коліном правої ноги в грудну клітку потерпілого ОСОБА_4 .

Відповідно до висновку експерта за № 118 від 06 лютого 2025 року, внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 , потерпілий ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді забою та синців лівої половини грудної клітки, забою з синцем та садном тильної поверхні лівого променево-зап`ястного суглобу, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він своїми умисними протиправними діями, які виразились у нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження, вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 вину визнав частково. Суду пояснив, що потерпілого він знає, це його сусід. 04.02.2025 року приблизно о 19:30 він приїхав додому і віз гроші тещі за комунальні платежі. Теща була дуже розстроєна та пояснила, що в квартирі сильно накурено. Він постукав у вікно на першому поверсі. Потерпілий вийшов на зустріч, у нього була неадекватна поведінка та від нього був запах. Він зробив потерпілому зауваження, штовхнув його.

Незважаючи на часткове визнання своєї провини, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України повністю доведена сукупністю зібраними у справі і дослідженими в судовому засіданні доказами.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 суду показав, що раніше обвинуваченого він знав, а вже два роки не розмовляли. 04.02.2025 року він сидів у свого кума, пили пиво. Близько 19:00 хтось сильно постукав у вікно, він вийшов подивитись хто це, зайшов у під`їзд. Там був його сусід, який наніс йому близько п`яти ударів в ділянку голови, шиї та обличчя.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 повідомив, що обвинуваченого він не знає. Потерпілий є його товаришем. 04.02.2025 року приблизно о 19:00 годині він з ОСОБА_4 сиділи в квартирі по АДРЕСА_2 . Вони святкували його день народження. В тамбур заскочив обвинувачений та наніс декілька ударів ОСОБА_4 .. Останній був трохи випивший.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 повідомила, що є мамою потерпілого. Також вона є головою ОСББ. 04.02.2025 року зателефонувала теща ОСОБА_7 і сказала що палять. Вона надала телефон родички власниці квартири. Через деякий час, приблизно о 19.00 год, вона почула шум на 1 поверсі будинку. Пізніше прийшов син, був у сінцях, на обличчі, шиї та ребрах. Син пояснив що його побив ОСОБА_7 . Разом поїхали в травмпункт, де пояснили, що потрібно подати заяву в поліцію. Син мав постійний дохід, працював в таксі.

Даючи оцінку поясненням свідка, суд вважає їх чіткими, послідовними та такими що узгоджуються з іншими доказами дослідженими у судовому засіданні.

Відомості про початок досудового розслідування у кримінальному провадженні внесено 06.02.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000097 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Згідно протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 05.02.2025 року, 04.02.2025 року близько 15 години, ОСОБА_7 , діючи умисно, перебуваючи на сходовій клітці у будинку АДРЕСА_2 , заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_4 ..

Згідно висновку експерта № 118 від 06.02.2025 року:

1. Згідно до даних судово-медичного обстеження та довідки з травмпункту КП «МОЛМТГ» ОСОБА_4 отримав ушкодження у вигляді забою та синців лівої половини грудної клітки, забою з синцем та садном тильної поверхні лівого променево-зап`ястного суглобу.

2. Дані тілесні ушкодження виникли від травмуючої дії тупих предметів (предмета), індивідуальні особливості яких (якого) в характері ушкоджень не відобразились, цілком можливо при обставинах та в час вказаних обстежуваним та в постанові, за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

3. Виникнення вищевказаних ушкоджень в результаті падіння з висоти власного зросту з прискоренням чи без такого малоімовірно.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 07.02.2025 року, за участю свідка ОСОБА_8 , в приміщенні Луцького РУП, останній показав механізм нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 .

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 07.02.2025 року, за участю потерпілого ОСОБА_4 , в приміщенні Луцького РУП, останній показав механізм нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

Згідно протоколу до пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.02.2025 року за участю свідка ОСОБА_8 , останній вказав на особу на фотознімку № 3, яка 04.02.2025 року, перебуваючи за адресою: м. Луцьк, вул Огієнко, 10, нанесла ОСОБА_4 . На фото № 3 зображений ОСОБА_7 .

Суд, дослідивши запропоновані учасниками докази, дійшов висновку, що вони, у відповідності до вимог ст. 85 КПК України, є належними, вони прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Що стосується питання про винуватість обвинуваченого у вчинені цього кримінального правопорушення, то суд ураховує наступне.

Так, при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суд має керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним ч. 2 та 4 ст. 17 КПК України.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований кримінальний проступок був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього кримінального проступку.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Як свідчать дослідженні у судовому засіданні докази, обвинувачений ОСОБА_7 дійсно наніс тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_4 ..

Допитавши обвинуваченого, потерпілого, свідків, дослідивши матеріали кримінального провадження в повному обсязі, суд вважає, що подія кримінального проступку мала місце, провина обвинуваченого ОСОБА_7 доведена повністю та його дії правильно кваліфіковані як своїми умисними протиправними діями, які виразились у нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження, вчинив кримінальний проступок, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7 (із подальшими змінами), при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, відповідно до якої особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, не працює, в установах міста на обліку не перебуває.

Обставин, які пом`якшують покарання, судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

З урахування викладеного, а саме той факт, що обвинувачений провину частково визнав вину, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе в умовах без ізоляції його від суспільства та що йому слід призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, у вигляді сплати штрафу в доход держави.

Цивільний позов представника потерпілого до обвинуваченого про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, підлягає задоволенню частково.

Згідно чт.1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода завдана кримінальним правопорушенням, або іншим суспільно - небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Частиною 1 статті 128 КПК України встановлено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).

У відповідності до Постанова Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Враховуючи ступінь вини відповідача, характер вчиненого діяння, суд вважає розумним, виваженим та справедливим визначити суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн..

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат пов`язаних з розглядом справи належить витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно положень ст.137 ЦПК України, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами, за винятком суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Правова допомога може складатися у тому числі з надання консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, підготовки процесуальних документів.

Згідно положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до позовної заяви додано договір про надання правничої допомоги між позивачем та адвокатом ОСОБА_5 , повноваження якого підтверджуються ордером, свідоцтвом, акт прийому-передачі послуг до вказаного договору, квитанції.

Що стосується вимог про стягнення з ОСОБА_7 витрат на правничу допомогу, а саме аванс за подальшу участь у судових засіданнях захисника у розмірі 10000 грн та відшкодування супутніх витрат у розмірі 2000 грн., пов`язаних з розглядом справи, в цей частині, суд відмовляє, оскільки вказані витрати не передбачені діючим законом.

Таким чином, суд вважає доведеними вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу і вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 в розмірі 8000 грн.

Речові докази не долучались.

Витрати на залучення експертів відсутні.

Керуючись ст. ст. 127-129, 368-370, 373- 374, 392, 395 КПК України,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_10 визнати винуватим у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у вигляді сплати штрафу в доход держави у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 850 (вісімсот п`ятдесят грн).

Запобіжний захід не обирався.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 10000 грн (десять тисяч грн.), витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн. (вісім тисяч грн.)

Речові докази не долучались.

Витрати на залучення експертів відсутні.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до Волинського Апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області на протязі 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя:

Вирок складено та надруковано в єдиному примірнику у нарадчий кімнаті.

Суддя: