Дата документу 28.01.2025 Справа № 332/5446/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/347/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №332/5446/24Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.125 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

законного представника

неповнолітнього

потерпілого ОСОБА_7

неповнолітнього

потерпілого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 23 вересня 2024 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новогеоргіївки Октябрського району Приморського краю Росії, зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_10 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального проступку за наступних обставин.

26 липня 2024 року, приблизно о 18 год. 00 хв., ОСОБА_10 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив діяння, що має ознаки фізичного насильства як форми домашнього насильства відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» відносно своєї дитини, а саме неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, діючи умисно, протиправно, на ґрунті особистих неприязних відносин, під час раптово виниклого конфлікту із неповнолітнім сином ОСОБА_8 , обома руками штовхав останнього, внаслідок чого ОСОБА_8 впав на підлогу.

Далі, продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_10 наніс, лежачому на підлозі, ОСОБА_8 один удар кусаком лівої руки в область лівого ока та один удар ногою по лівому коліну неповнолітнього потерпілого.

Таким чином, ОСОБА_10 своїми діями спричинив ОСОБА_8 синець лівої ділянки очної ямки, садно лівого колінного суглоба, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Дії ОСОБА_10 кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК як умисне легке тілесне ушкодження. Йому призначено покарання у виді 150 годин громадських робіт. Застосовано до ОСОБА_10 обмежувальний захід, передбачений п.5 ч.1 ст.91-1 КК України у виді направлення для проходження програми для кривдників на строк 1 місяць, виконання якої покладено на Запорізьку міську раду, з роз`ясненням ОСОБА_10 наслідків невиконання обмежувальних заходів.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив вирок змінити, призначивши йому покарання у виді штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Зазначив, що суд дійшов висновку про застосування покарання у виді громадських робіт, виходячи із помилкового переконання про те, що він ніде не працює. Проте він повідомляв слідчого про своє працевлаштування у ТОВ «ОІЛТРЕЙД» водієм, що підтверджується відповідною довідкою №2 від 03.11.2023 року, наданою ним слідчому. На час виконання вироку він змінив місце роботи та на теперішній час працює водієм у ТОВ «ПАРАДІЗ ХХІ», що підтверджується копією довідки №157 від 05.11.2024 року. Таким чином, його майновий стан цілком дозволяє сплатити штраф. Більш того, таке покарання є цілком достатнім для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень з його боку, а тому перехід суду до більш суворої міри покарання, на його думку, є невиправданим та зробленим на підставі хибної інформації про його особу. Крім того, зазначив про неможливість направлення його для відбування покарання у виді громадських робіт через його офіційне працевлаштування. У системі виконання покарань йому було запропоновано звільнитися, але втрачати офіційне місце роботи для нього неприпустимо, з огляду на те, що він є внутрішньо переміщеною особою, проживає у м.Запоріжжі в орендованому житлі та піклується про двох неповнолітніх дітей.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію обвинуваченого та його захисників, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, яка заперечила проти скарги та просила вирок суду залишити без змін; неповнолітнього потерпілого, який вважав за можливе зменшити кількість годин громадських робіт, та його законного представника, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За приписами ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження, тобто у скоєнні передбаченого ч.1 ст.125 КК кримінального проступку, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають встановленим органом досудового розслідування фактичним обставинам, оскільки вирок суду був ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст.ст.381, 382 КПК.

Перевіряючи доводи обвинуваченого щодо невідповідності призначеного йому покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з вимогами ст.ст.50, 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, включаючи роль, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінку під час його вчинення та інші фактори, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватця. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 покарання суд першої інстанції відповідно до ст.65 КК врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК є кримінальним проступком, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, 2009 та 2015 років народження, за місцем проживання характеризується негативно, як такий, що зловживає спиртними напоями.

Належним чином при цьому враховано судом і щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_10 , а також наявність обтяжуючої покарання обставини, а саме вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах (щодо неповнолітнього сина).

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_10 покарання у виді 150 годин громадських робіт, яке за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, і є необхідним для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та в повній мірі відповідає вимогам ст.65 КК, а тому з доводами обвинуваченого про суворість призначеного йому вироком суду першої інстанції покарання колегія суддів погодитись не може.

Вимога обвинуваченого щодо визнання та врахування наявності такої обставини як його офіційне працевлаштування, що унеможливлює відбування ним покарання у виді громадських робіт, як підстава для пом`якшення призначеного ОСОБА_10 судом покарання, не може бути задоволена, оскільки наявність роботи не перешкоджає виконанню покарання у виді громадських робіт з огляду на положення ст.56 КК, відповідно до якої громадські роботи полягають у виконанні засудженим у вільний від роботи час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування.

А відтак призначене ОСОБА_10 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, і є необхідним для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК.

З урахуванням викладеного, не маючи інших підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 23 вересня 2024 року щодо ОСОБА_10 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4