Справа №760/8800/25 1-кс/760/5106/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2025

м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС 3 відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Амбросіївка, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у кримінальному провадженні №0000247 від 30.06.2022, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 109 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Клопотання про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 , подане в рамках кримінального провадження №0000247 від 30.06.2022 р., відповідає вимогам ст.ст. 183, 184 КПК України.

Подане клопотання обґрунтовується тим, що слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № №0000247 від 30.06.2022, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 109 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Верховною Радою України 28.06.1996 ухвалено Основний Закон України - Конституцію України.

Рішенням Конституційного Суду України № 3-зп від 11.07.1997 зазначено, що засади конституційного ладу в Україні закріплені у розділах І, ІІІ та ХІІІ Основного Закону України - Конституції України.

Зокрема, положеннями статей 1 та 2 визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до ст. 5 Конституції України, носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами. Ніхто не може узурпувати державну владу.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду № 6-рп/2008 від 16.04.2008 влада народу є первинною, єдиною і не відчуженою та здійснюється народом шляхом вільного волевиявлення через вибори, референдум, інші форми безпосередньої демократії у порядку визначеному Конституцією та законами України, через органи державної влади та органи місцевого самоврядування, сформовані відповідно до Конституції та законів України. Тільки народ має право безпосередньо шляхом всеукраїнського референдуму визначати конституційний лад в Україні, який закріплюється Конституцією України, а також змінювати конституційний лад внесенням змін до Основного Закону України в порядку, встановленому його розділом XIII.

Згідно вимог статті 103 Конституції України Президент України обирається громадянами України на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування строком на п`ять років. Чергові вибори Президента України проводяться в останню неділю березня п`ятого року повноважень Президента України. У разі дострокового припинення повноважень Президента України вибори Президента України проводяться в період дев`яноста днів з дня припинення повноважень. Порядок проведення виборів Президента України встановлюється законом.

Згідно вимог стаття 108 Конституції України Президент України виконує свої повноваження до вступу на пост новообраного Президента України.

Згідно вимог статті 109 Конституції України відставка Президента України набуває чинності з моменту проголошення ним особисто заяви про відставку на засіданні Верховної Ради України.

За статтею 111 Конституції України Президент України може бути усунений з поста Верховною Радою України в порядку імпічменту у разі вчинення ним державної зради або іншого злочину.

Згідно із п. 4.3 мотивувальної частини Рішенням Конституційного суду України від 05.10.2005 року № 6-рп/2005 основні засади конституційного ладу в Україні закріплені у розділах I, III, XIII Конституції України. Відповідно до п. 3 резолютивної частини вказаного рішення КСУ № 6-рп/2005, узурпація державної влади означає неконституційне або незаконне її захоплення органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, громадянами чи їх об`єднаннями тощо.

Стаття 6 Конституції України передбачає, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Статтями 69, 72 та 73 Конституції України передбачено, що народне волевиявлення здійснюється через вибори, референдум та інші форми безпосередньої демократії. Всеукраїнський референдум призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених цією Конституцією.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду № 6-рп/2008 від 16.04.2008 народ як, носій суверенітету і єдине джерело влади в Україні, може реалізувати на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою своє виключне право визначати і змінювати конституційний лад в Україні шляхом прийняття Конституції України у порядку, який має бути визначений Конституцією і законами України. Народ як носій суверенітету і єдине джерело влади в Україні, здійснюючи своє волевиявлення через всеукраїнський референдум за народною ініціативою, може в порядку, який має бути визначений Конституцією і законами України, приймати закони України (вносити до них зміни), крім законів, прийняття яких на референдумі не допускається згідно з Конституцією України.

Зміст терміну «державна влада» окреслено у ч. 1 ст. 6 Конституції України, згідно із якою державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Відповідно, державна влада - це головна складова публічної влади, яка належить тільки державі і реалізується нею шляхом прийняття компетентним органом обов`язкових для виконання усіма рішень та застосування в разі необхідності державного примусу. Завдяки цьому здійснюється керівництво справами суспільства як самою державою, так і її органами.

Крім того, стаття 140 Конституції України, визначає що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Згідно статті 143 Конституції України органам місцевого самоврядування можуть надаватися законом окремі повноваження органів виконавчої влади. Органи місцевого самоврядування з питань здійснення ними повноважень органів виконавчої влади підконтрольні відповідним органам виконавчої влади.

Статтями 2, 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», визначено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. Органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Органам місцевого самоврядування законом можуть надаватися окремі повноваження органів виконавчої влади, у здійсненні яких вони є підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Згідно статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

При цьому, ОСОБА_6 , із жовтня 2022 року перебував на території Російської Федерації.

Так, у ОСОБА_6 , який не будучи наділеним повноваженнями на виконання функцій держави, у невстановлений досудовим розслідуванням час виник злочинний умисел на вчинення групою осіб публічних закликів до насильницької зміни конституційного ладу та до захоплення державної влади.

З цією метою, 04.03.2023, протягом доби, у період часу із 00:00 по 23:59, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи на території РФ у м. Москва, більш точне місце досудовим розслідуванням не встановлено, будучи співвиконавцем вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_6 взяв участь у зустрічі певної групи осіб, шляхом онлайн підключення за допомогою соціально-орієнтовнаої мережі «YouTube» на якій були присутні громадяни України ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , невстановлена особа ОСОБА_14 , де ведучим та організатором виступав ОСОБА_15 (якого визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 109, ч. 2 ст. 436-2 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна на користь держави) та інші невстановлені досудовим розслідуванням особи, щодо якої було здійснено відеофіксацію та поширення в мережі інтернет.

Розпочавши вказану зустріч, ОСОБА_15 , будучи організатором запропонував присутній групі осіб відкрити «засідання», назвав цю групу осіб «ініціативною групою зі скликання зборів українського народу» та проголосив вказану зустріч «скликанням «загальних зборів народу України».

У подальшому, на прохання ОСОБА_15 , згадана група осіб, проголосувала за відкриття так званого «засідання», обрання його «головуючим» зустрічі, обрання членів «рахункової, мандатної, редакційної комісій», «секретаріату», а також ОСОБА_15 попросив технічних спеціалістів зберегти відеозапис зустрічі.

Згодом ОСОБА_15 надав можливість висловитись ОСОБА_6 за допомогою онлайн спілкування, а також ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , невстановленій особі ОСОБА_16 та за його пропозицією вказана група осіб проголосувала за прийняття документа під назвою «ДЕКЛАРАЦІЯ ЗАХИСТУ НАРОДУ УКРАЇНИ», яким зокрема «ухвалили» рішення про утворення «Представництва українського народу».

Вказана група осіб «проголосила» «Народне представництво» єдиним законним представником українського народу, «позбавила» Президента України ОСОБА_17 владних повноважень, закликала військових, працівників правоохоронних органів, суддів, державних службовців та службовців місцевого самоврядування перейти на бік «Представництва українського народу».

Також, було затверджено склад «народних представників», з яких формується «Представництво українського народу», за участю: ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 .

Присутня група осіб уповноважила «Представництво українського народу» створювати будь-які органи, наділяючи їх повноваженнями, необхідними для виконання покладених завдань.

Надалі, 10.03.2023, протягом доби, у період часу із 00:00 по 23:59, у невстановленому досудовим розслідуванням місці відеозапис «зібрання ініціативної групи зі скликання зборів українського народу» був розміщений невстановленими досудовим розслідуванням особами на YоuTube-каналі « ОСОБА_19 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 », який має назву «Зеленского отстраняют от власти. Украина отказывается платить долги МВФ», що містить 7700 переглядів та 487 реакцій.

Згідно висновку експертів від 14.06.2023 № 14222/14223/23-36 КНДІСЕ Мінюста України у відеофрагменті під назвою «Зеленского отстраняют от власти. Украина отказывается платить долги МВФ», який розміщено за посиланням «https://www.youtube.com/watch?v=GlczLG3hjUY», містяться публічні заклики до насильницької зміни конституційного ладу та захоплення державної влади.

Так, ОСОБА_6 , взяв участь без попередньої змови між собою у зібранні групи осіб з метою здійснення публічних закликів до насильницької зміни конституційного ладу та захоплення державної влади в Україні в непередбачений Конституцією спосіб, тобто усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, тобто вчинив кримінальне правопорушення з прямим умислом.

Так, підозра ОСОБА_6 обґрунтовано підтверджується наступними матеріалами кримінального провадження:

- Протокол огляду від 10.04.2023.

- Висновок експертів № 14222/14223/23-36 від 14.06.2023 за результатами проведення судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи.

- Висновок експерта за результатами проведення судової портретної експертизи у кримінальному провадженні.

- Допит свідка ОСОБА_20 під час досудового розслідування в судовому засіданні (в порядку ст. 225 КПК України).

11.03.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 109 КК України та викликано на допит в якості підозрюваного на 17.03.2025, 18.03.2025, 19.03.2025.

17.03.2025 підозрюваний на допит не з`явився та не повідомив поважних причин свого неприбуття.

18.03.2025 підозрюваний на допит не з`явився та не повідомив поважних причин свого неприбуття.

19.03.2025 підозрюваний на допит не з`явився та не повідомив поважних причин свого неприбуття.

Згідно з відповіддю оперативного підрозділу громадянин України ОСОБА_6 знаходиться на території російської федерації.

Разом з тим, враховуючи, що встановити фактичне місцезнаходження підозрюваного не виявилося за можливе, 20.03.2025 ОСОБА_6 оголошено у міжнародний розшук.

У клопотанні поставлене питання про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою, у зв`язку із існуванням ризиків, передбачених пунктами 1,2,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 КПК України розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, його захисника, крім випадків, передбачених частиною 6 цієї статті.

Згідно ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

Враховуючи викладене, а також оголошення підозрюваного в розшук, у зв`язку з перебування останнього на території російської федерації, слідчий суддя вважає можливим здійснювати розгляд клопотання за відсутності підозрюваного ОСОБА_6 .

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання здійснювалось за допомогою технічних засобів кримінального провадження.

Вислухавши думку прокурора та захисника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладення на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні чи перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

В ході судового розгляду клопотання встановлено, що пред`явлена органами досудового розслідування ОСОБА_6 , підозра за ч. 2 ст. 27 ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 109 КК України, відповідає вимогам ст.ст. 276-278 КПК України.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі кримінального провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах дані, слідчий суддя приходить для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 109 КК України.

Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», наведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_6 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, в клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.09.1990).

На обґрунтування пред`явленої ОСОБА_6 підозри, слідчим надані зібрані під час досудового розслідування докази, а саме: висновок експертів від 14.06.2023 р. №14222/14223/23-26 а.с. 14-62, протокол огляду інтернет ресурсу від 1003.2023 р. а.с. 63-89, журнал судового засідання від 24.11.2023 р. а.с. 92-93, висновок експерта від 02.08.2023 року №20550/23-35 а.с. 102-110, повідомлення про підозру від 11.03.2025 р. а.с. 112-116, постанова про зупинення досудового розслідування від 20.03.2025 р. а.с. 129-130 та інші докази, які на думку слідчого судді, обґрунтовано свідчать про причетність підозрюваного до вчинення кримінальних правопорушень, які розслідуються.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») 31315/96 від 25.04.2000, Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських судів, що прийняли рішення про тримання під вартою з огляду в тому числі на те, що заявникові загрожувало відносно суворе покарання.

Так, в ході судового розгляду клопотання знайшов своє підтвердження ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від органів досудового розслідування, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у злочині за який, передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 3-х років з конфіскацією майна або без такої, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній переховується від органу досудового розслідування та суду, з метою уникнення понесення покарання, також в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 на даний час перебуває на території російської федерації.

Крім цього, після того, як ОСОБА_6 був належним чином повідомлений про підозру та отримав повістки про виклик на допит у якості підозрюваного на 17.03.2025, 18.03.2025, 19.03.2025, останній не з`явився та продовжує переховуватися від органів досудового розслідування.

При цьому, його вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки, майновий стан дозволяють переховуватись від органу досудового розслідування та суду, що унеможливлює досягнення мети визначеної статтею 2 КПК України.

Під час судового розгляду клопотання знайшов своє підтвердження ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та обґрунтовується тим, що у вказаному кримінальному провадженні не встановлені всі обставини, які підлягають доказуванню, зокрема не встановлено всіх учасників вчинення правопорушення, інших можливих епізодів вчинення аналогічних злочинів, місця перебування інших речей, предметів та документів, які можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, а тому для уникнення покарання за скоєння злочину підозрюваний ОСОБА_6 перебуваючи на волі, може самостійно, за допомогою інших причетних до протиправного механізму осіб, які на даний час перебувають на волі, знищити, сховати або спотворити речі і документи, які можуть мати значення речових доказів у кримінальному провадженні та які на даний час не відшукані органом досудового розслідування.

Під час судового розгляду клопотання знайшов своє підтвердження ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності для себе, який обґрунтовується тим, що підозрюваний, ознайомившись з матеріалами поданого клопотання, зокрема зі змістом показань допитаних у кримінальному провадженні свідків, зможе незаконно схилити таких свідків до зміни своїх показань в суді, які, з огляду на викладене, можуть бути використані в якості доказу лише під час безпосереднього їх отримання під час допиту в судовому засіданні.

Слідчим суддею також підтверджено ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість вчинення ОСОБА_6 іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, який обґрунтовується тим, що підозрюваний може і надалі вчиняти кримінальні правопорушення, адже відповідно до зібраних доказів підозрюваний ОСОБА_6 не збирався завершувати свою злочинну діяльність.

За таких обставин, слідчий суддя вважає доведеним існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland N 7/03 від 04.05.2006) Європейський суд з прав людини наголошує, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним засобом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину, а також тяжкості ймовірного покарання. Крім того, Європейський суд з прав людини вважає за необхідне, щоб підстави, наведені владою на обґрунтування застосування запобіжного заходу у вигляді позбавлення свободи, були доповнені конкретними фактами стосовно підозрюваного, а мотиви за обставинами справи могли вбачатися переконливими та відповідними.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини та враховуючи особу підозрюваного ОСОБА_6 , його майновий та сімейний стан, обставини вчиненого ним кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваного у разі визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, а також ту обставину, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, вчиненого під час дії воєнного стану в Україні, тому з урахуванням наявних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, положень ч. 6 ст. 176 КПк України, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України після затримання підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не пізніше як через 48 годин з часу його доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя за участю підозрюваного повинен розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 4 ст. 197 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 193, 194, 196,197, 199, 303, 395 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання старшого слідчого в ОВС 3 відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Обрати підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжній захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України після затримання підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не пізніше як через 48 годин з часу його доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя за участю підозрюваного повинен розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Київську міську прокуратуру.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1