Справа №639/721/25
Провадження №1-кп/639/208/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2025 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, зареєстроване в ЄРДР за №0000591 від 16.01.2025 року, у відношенні

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Краснопавлівка Лозівського району Харківської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, військовослужбовця військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 НГУ, який має військове звання «солдат», неодруженого, не маючого будь-яких осіб на утриманні, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 37 від 24.02.2022 солдата ОСОБА_5 призначено на посаду стрільця-кухаря 3 відділення 3 взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Надалі наказом командира військової частини НОМЕР_1 НГУ від 10.10.2024 №262 солдата ОСОБА_5 призначено на посаду номера обслуги 1 протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки НОМЕР_2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України у зв`язку із військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому воєнний стан в України неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

Відповідно до вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 28 Статуту внутрішньої служби, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За ст. 29 Статуту внутрішньої служби, за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Відповідно до ст. 30 Статуту внутрішньої служби, начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу і ставитися до нього з повагою. Згідно зі ст. 31 Статуту внутрішньої служби, начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.Як вбачається з ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, за своїми військовими званнями начальниками є: полковники, генерал-майори, генерал-лейтенанти - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу; генерал-полковники, адмірали, генерали армії України - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу. Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту, право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати. Відповідно до п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі Положення), право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з`єднань, військових частин, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Однак, солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 НГУ, 04 грудня 2024 року вирішив стати на злочинний шлях та, діючи умисно, в умовах воєнного стану, вчинив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника.

Так, 04.12.2024 о 10 год. 33 хв. т.в.о. командира 3 батальйону оперативного призначення в/ч НОМЕР_1 НГУ капітаном ОСОБА_6 вишикувано зведене відділення 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ, в тому числі солдата ОСОБА_5 в пункті тимчасової дислокації підрозділу, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та усно доведено й роз`яснено бойове розпорядження командира НОМЕР_2 бригади оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_7 від 03.12.2024 №12/6488дск «З метою виконання бойових завдань у складі ОТУ «Запоріжжя» з 08 год. 00 хв. 04.12.2024 здійснити марш за маршрутом: м. Харків м. Красноград м. Новомосковськ м. Оріхів (Запорізької області) та до 16 год. 00 хв. 04.12.2024 зосередитись в районі м. Оріхів. З 21 год. 00 хв. 04.12.2024 здійснити заняття ПВід «СВАТ» з метою недопущення прориву противника в глибину оборони бригади».

Будучи невдоволеним наказом щодо висування до м. Оріхів Запорізької області для подальшого виконання спеціального бойового завдання, солдат ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, відкрито відмовився виконувати наказ та вибувати до м. Оріхів Запорізької області для подальшого виконання спеціального бойового завдання за призначенням, чим підірвав боєготовність та боєздатність військової частини НОМЕР_1 НГУ.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, а саме: непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

12.02.2025 року між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_8 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000591 від 16.01.2025 року, та обвинуваченим ОСОБА_5 з іншого боку, в присутності захисника адвоката ОСОБА_4 , укладено угоду про визнання винуватості.

При укладанні даної угоди прокурором враховано клопотання військової частини НОМЕР_1 НГУ від 17.01.2025 №40/17110/2-656, в якому командування військової частини надає згоду на подальше проходження військової служби ОСОБА_5 у військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно із змістом клопотання ОСОБА_5 з 2022 року приймав безпосередню участь у бойових діях із захисту суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості України проти збройної агресії російської федерації та надалі проявляє ініціативу у захисті Батьківщини, у зв`язку із чим Т.в.о. командира в/ч НОМЕР_1 просив не призначати ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі.

В угоді про визнання винуватості визначено, що обвинувачений ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, вчиненого ним за викладених вище обставин у повному обсязі висунутого обвинувачення.

Обвинувачений ОСОБА_5 під час досудового розслідування щиро покаявся у скоєному злочині та активно сприяв розкриттю злочину. Обвинувачений ОСОБА_5 під час судового провадження кримінального провадження №0000591 від 16.01.2025 року зобов`язується: а) беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України; б) щиро каятися; в) активно сприяти розкриттю злочину та розгляду кримінального провадження судом.

Сторонами погоджено призначення ОСОБА_5 покарання, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Сторони вважають за можливе з урахуванням всіх обставин справи на підставі ст. 58, 69 КК України замінити основне покарання ОСОБА_5 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 (два) роки з відрахуванням у дохід держави 20 (двадцяти) відсотків із суми його грошового забезпечення.

Під час підготовчого судового засідання прокурор ОСОБА_3 , обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_4 просили суд прийняти рішення про затвердження угоди про визнання винуватості.

Вислухавши думку учасників підготовчого провадження та дослідивши матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , є тяжким злочином. Потерпілі у кримінальному провадження відсутні. Вчиненим кримінальним правопорушенням шкода завдана лише державним та суспільним інтересам.Таким чином, у кримінальному провадженні можливе укладання угоди про визнання винуватості відповідно до абз. 5 ч. 4 ст. 469 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнає вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та погоджується на призначення узгодженого покарання, що він підтвердив під час підготовчого судового засідання.Обвинувачений цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Зміст угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України та положенням закону.

Умови угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, не суперечать інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зобов`язання взяті за угодою обвинуваченим можуть бути виконані повністю.

Наявні фактичні підстави для визнання винуватості. Правова кваліфікація кримінального правопорушення є правильною.

Судом не встановлені підстави для відмови у затвердженні угоди, що передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 402 КК України як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Крім цього, відповідно до положень ч. 2 ст. 66 КК України, суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 його участь у бойових діях та у відсічі збройної агресії рф.

Згідно ст.67 КК України обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлено.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має численні захворювання та поранення, які пов`язані з проходженням військової служби у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, інвалідності немає, неодружений, немає будь-яких осіб на утриманні, є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 НГУ, де характеризується посередньо, має постійне місце проживання та реєстрації, раніше не судимий.

При вирішенні питання про затвердження угоди, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше не судимий, активно приймав участь у бойових діях та у відсічі збройної агресії рф, де отримав численні поранення, по справі наявні декілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також відсутні обставини, які обтяжують покарання.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

З огляду на наявність по справі декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, з урахуванням конкретних обставин злочину, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, суд вважає за можливе при призначенні покарання ОСОБА_5 із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 402 КК України, що є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі ч. 1 ст. 58 КК України суд приймає рішення про заміну основного покарання ОСОБА_5 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки на службове обмеження для військовослужбовців на строк 2 (два) роки з відрахуванням із суми грошового забезпечення ОСОБА_5 в дохід держави двадцяти відсотків.

Суд зазначає, що узгоджені сторонами вид і міра покарання відповідають ступеню тяжкості вчиненого злочину та даним про особу обвинуваченого, відповідають загальним засадам призначення покарання, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого до набрання вироком законної сили необхідно залишити раніше обраний у вигляді застави.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати та речові доказі у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 373, 374, 376, 394, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 12.02.2025 року у кримінальному провадженні №0000591 від 16.01.2025 року, укладену між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_8 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора, та обвинуваченим ОСОБА_5 з іншого боку, в присутності захисника адвоката ОСОБА_4 .

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 58 КК України замінити ОСОБА_5 призначене йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 (два) роки з відрахуванням у дохід держави 20 (двадцяти) відсотків із суми його грошового забезпечення.

На підставі ч.1, ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк покарання ОСОБА_5 строк його попереднього ув`язнення з 04.12.2024 року по 09.12.2024 року із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає три дні службового обмеження для військовослужбовців.

До набрання вироком законної сили продовжити стосовно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді застави.

Заставу у розмірі 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень, які знаходяться на розрахунковому рахунку ТУ ДСА України в Харківській області відповідно до ухвали Московського районного суду м. Харкова від 05.12.2024 року, після набрання вироком законної сили - повернути заставодавцю ОСОБА_9 .

Після набрання вироком законної сили направити його копію командиру військової частини НОМЕР_1 для виконання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 58 КК України, під час відбування покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Згідно з ч. 4 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим та його захисником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя ОСОБА_1