ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/5149/22 Номер провадження 11-кп/814/1868/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000382, № 0000299 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 02 липня 2024 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лисича Чутівського району Полтавської області, громадянина України, із середньою освітою, розлученого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, не працюючого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останній раз:

10.12.2020 Ленінським районним судом м. Полтави за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ст.70 КК України на 2 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 2 роки,

засуджено за:

- ч.4 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі;

- ч.1 ст. 309 КК України на 1 рік пробаційного нагляду.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за сукупністю кримінальних правопорушень визначено ОСОБА_8 покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України до призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 10.12.2020 та остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу, процесуальних витрат та речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

Епізод 1 03.09.2022 приблизно о 23 год. 00 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи на території спільного подвір`я будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , з підвіконня вікна будинку № 67 умисно, таємно, повторно, в період воєнного стану, скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_9 перебувала за межами подвір`я в цей час, шляхом вільного доступу викрав мобільний телефон марки «Huawei Y6 2019», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , що належить останній. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_9 матеріального збитку на суму 2500 грн.

Епізод 2 22.10.2022 приблизно о 11 год. 00 хв. ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знайшов за будівлею дитячого садочку, розташованого по вул. Сакко, 19 у м. Полтаві, психотропну речовину PVP, забрав згорток та поклав його до кишені своєї куртки для власного вживання без мети збуту, тим самим вчинив дії щодо незаконного придбання психотропної речовини без мети збуту.

В цей же день приблизно о 11 год. 48 хв. у сквері неподалік Південного вокзалу за адресою: м. Полтава, пл. Слави, 1, працівниками поліції у ОСОБА_8 було вилучено полімерний пакет із порошкоподібною речовиною блідо-зеленого кольору, яка є психотропною речовиною, обіг якої заборонено PVP, масою 0,346 г, що перевищує невеликі розміри.

Таким чином ОСОБА_8 діючи з прямим умислом, незаконно придбав та зберігав при собі психотропну речовину PVP для власного вживання без мети збуту.

На вирок суду обвинувачений подав апеляційну скаргу, у якій просить призначити йому більш м`яке покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що суд неповно врахував, що телефон потерпілій він повернув та вона не має матеріальних претензій до нього, у вирішенні питання про призначення покарання потерпіла поклалася на розсуд суду. Свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, за встановлених судом обставин він визнав, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, має на утриманні неповнолітню дочку, має інвалідність, тому вважає, що суд призначив йому занадто суворе покарання.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений просив закрити провадження в справі за епізодом крадіжки майна у зв`язку з декриміналізацією.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити, призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 69 КК України та звільнити від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що суд недостатньо врахував обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність майнової шкоди, оскільки викрадена річ була повернута потерпілій.

Також обвинувачений впродовж усього розгляду справи щодо нього висловлював щирий жаль щодо вчиненого, тобто критично ставився до кримінальних правопорушень. Не враховано наявність у нього на утриманні неповнолітньої дочки та погіршення стану здоров`я, має кілька захворювань та ампутовані пальці ніг, через що потребує постійного нагляду та медичного лікування. Тому вважає, що суд призначив обвинуваченому занадто суворе покарання. У зв`язку з цим просить визначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 69 КК України та звільнити від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та захисника в підтримку апеляційних скарг, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 309 КК України, за обставин, встановлених судом та кваліфікація кримінальних правопорушень, є правильними, учасниками провадження не оскаржується та судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Окрім того, оскільки обвинувачений визнав вину у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин висунутого обвинувачення, суд першої інстанції визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, тому і з цих підстав апеляційна інстанція вказані обставини не перевіряє.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вимоги закону, передбачені ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень відповідно до ст.12 КК України, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема і за злочини проти власності, наявність обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів та добровільне відшкодування завданої шкоди, обставини, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Отже, судом враховані всі встановлені під час судового розгляду обставини. Інших обставин, які б давали підстави для пом`якшення покарання, учасниками провадження не зазначено та колегією суддів під час перегляду вироку суду не встановлено.

Стан здоров`я та наявність дитини обвинуваченого судом першої інстанції було враховано, проте будь-яких даних про утримання дитини стороною захисту не надано. З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений не працює та не має будь-якого доходу, тому наявність у обвинуваченого дитини не свідчить про її утримання.

При цьому стан здоров`я та визнання вини разом зі щирим каяттям, враховуючи кількість судимостей та те, що нові кримінальні правопорушення ним були вчиненні під час іспитового строку за попереднім вироком, істотно не знижують ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень та є недостатніми підставами для застосування положень ст. 69 України і звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Відповідно до норм ст. 69 КК України, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Однак, враховуючи тяжкість злочинів, кількість та періодичність судимостей за вчинення кримінальних правопорушень, зокрема проти власності інших осіб, наявність не знятих і не погашених судимостей, те, що ОСОБА_8 були вчинені нові злочини під час іспитового строку за попереднім вироком, що свідчить про небажання обвинуваченого виправитися, таких обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчинених правопорушень у цьому кримінальному провадженні, не встановлено.

У зв`язку з цим суд дійшов правильного висновку, що ОСОБА_8 має бути призначене покарання з реальним його відбуванням в умовах виправної установи.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання в повній мірі відповідає вимогам кримінального законодавства, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Також відсутні підстави для закриття провадження за епізодом крадіжки в ОСОБА_9 з огляду на таке.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX (далі - Закон № 3886-IX) внесені зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), зокрема до ст. 51 КУпАП, якими змінено в бік збільшення (до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян) поріг відмежування адміністративної та кримінальної відповідальності за викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння».

Сума неоподатковуваного мінімуму доходів громадян в частині кваліфікації кримінальних правопорушень, у тому числі передбачених ст. 185 КК України, встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України для відповідного року (пункт 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 Податкового кодексу України соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено, зокрема за вчинення крадіжки 03.09.2022 у потерпілої ОСОБА_9 на суму 2500 грн.

Станом на 01 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2481 грн, а 50 відсотків від його розміру дорівнювали 1240,50 грн.

Відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України на момент вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становила 2481 гривня (1240,50х2 = 2481).

Отже, вартість викраденого ОСОБА_8 майна 03.09.2022 у потерпілої ОСОБА_9 є більшою за розмір, з якого настає кримінальна відповідальність. Тому в даному випадку декриміналізація діяння не застосовується.

З огляду на викладене вище, підстав, передбачених ст.409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання, як про це ставиться питання в апеляційних скаргах, колегія суддів не вбачає. Отже, апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 02 липня 2024 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк, з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4