КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/497/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 та апеляційними скаргами представника власників майна ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000414 від 07.03.2024 року,

за участю:

власника майна ОСОБА_6 , ОСОБА_9 ,

представників власників майна ОСОБА_7 , ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2024 рокузадоволено клопотання слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, ОСОБА_11 , погоджене прокурором Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_12 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000414 від 07.03.2024 року.

Накладено арешт на майно, яке перебуває у власності та фактичному користуванні підозрюваного ОСОБА_13 , РНОКПП НОМЕР_1 , а саме:

- об`єкт нерухомого майна - закінчений будівництвом об`єкт - нежитлове приміщення, загальною площею 125,3 кв.м., розташований за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 120, що на праві власності належить ОСОБА_13 ;

- об`єкт нерухомого майна - земельна ділянка кадастровий номер :01:001:1114, площею 0,579 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 228, що на праві власності належить ОСОБА_13 ;

- об`єкт нерухомого майна - квартира загальною площею 106 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, яка на праві власності належить ОСОБА_6

- об`єкт рухомого майна - автомобіль марки та моделі AUDI A3, 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , Vin: НОМЕР_3 , що на праві власності належить ОСОБА_13 ;

- об`єкт рухомого майна - автомобіль марки та моделі MERCEDES-BENZ E 220 D, 2024 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 , Vin: НОМЕР_5 , що на праві власності належить ОСОБА_13

- об`єкт рухомого майна - автомобіль MERCEDES-BENZ GLS 400 Vin НОМЕР_6 , д.н.з. НОМЕР_7 , що на праві власності належить ОСОБА_6 ;

- об`єкт рухомого майна - автомобіль MERCEDES-BENZ GLA 200 Vin: НОМЕР_8 , д.н.з. НОМЕР_9 , що на праві власності належить ОСОБА_6 ;

- об`єкт рухомого майна - автомобіль BMW 520D Vin: НОМЕР_10 , д.н.з. НОМЕР_11 , що на праві власності належить ОСОБА_8 ;

- об`єкт рухомого майна - автомобіль Peugeot Rifter, Vin: НОМЕР_12 , д.н.з. НОМЕР_13 , що на праві власності належить ОСОБА_14 ;

- об`єкт рухомого майна - автомобіль MERCEDES-BENZ GLE 300D, Vin: НОМЕР_14 , д.н.з. НОМЕР_15 , що на праві власності належить ОСОБА_9 .

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , через систему «Електронний суд» та засобами поштового зв`язку подав дві ідентичні за формою та змістом апеляційні скарги, в яких просив скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2024 року, якою задоволено клопотання слідчого та накладено арешт у кримінальному провадженні № 0000414 на транспортні засоби марки:

- «MERCEDES-BENZ GLS 400», Vin: НОМЕР_6 , д.н.з. НОМЕР_7 ;

- «MERCEDES-BENZ GLA 200», Vin: НОМЕР_8 , д.н.з. НОМЕР_16 , обидва належні ОСОБА_6 . Просить в цій частині постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого в частині накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000414 на транспортні засоби марки: «MERCEDES-BENZ GLS 400», Vin: НОМЕР_6 , д.н.з. НОМЕР_7 , «MERCEDES-BENZ GLA 200», Vin: НОМЕР_8 , д.н.з. НОМЕР_9 , які належать на праві власності ОСОБА_6 .

Представник власника майна ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_10 , також не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, через систему «Електронний суд» та засобами поштового зв`язку подала дві ідентичні за формою та змістом апеляційні скарги, в яких просила скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2024 року, якою задоволено клопотання слідчого та накладено арешт у кримінальному провадженні № 0000414 на транспортний засіб марки «Peugeot Rifter», Vin: НОМЕР_12 , д.н.з. НОМЕР_11 , належний ОСОБА_8 . Просить в цій частині постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого в частині накладення арешту на транспортний засіб марки «Peugeot Rifter», Vin: НОМЕР_12 , д.н.з. НОМЕР_11 , належний на праві власності ОСОБА_8 .

Крім цього, адвокат ОСОБА_10 , в інтересах власника майна ОСОБА_9 , не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, через систему «Електронний суд» та засобами поштового зв`язку подала дві ідентичні за формою та змістом апеляційні скарги, в яких просила скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2024 року, якою задоволено клопотання слідчого та накладено арешт у кримінальному провадженні №0000414 на транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ GLE 300D» Vin: НОМЕР_17 , д.н.з. НОМЕР_18 належний ОСОБА_9 . Просить в цій частині постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого в частині накладення арешту на транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ GLE 300D» Vin: НОМЕР_17 , д.н.з. НОМЕР_18 , належний на праві власності ОСОБА_9 .

В обґрунтування доводів апеляційних скарг апелянти посилаються на те, що власники майна, ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не погоджуються з вказаною ухвалою в частині підстав та мотивів накладення арешту на їх майно. Вважають, що висновки суду повністю не відповідають фактичним матеріалам кримінального провадження, а ухвалу слідчого судді такою, що винесена із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вказують, що в обґрунтування накладення арешту, в оскаржуваній ухвалі слідчий суддя зазначив як мету забезпечення кримінального провадження - збереження майна з ціллю його конфіскації, як можливого виду покарання підозрюваного ОСОБА_13 , у випадку доведення його вини та призначення йому відповідного покарання.

Разом з тим, на думку власників майна, належне обґрунтування та мотивація накладення арешту на їх майно, в розумінні вимог ст. 370 КПК України, як в клопотанні прокурора, так і в ухвалі слідчого судді взагалі відсутні.

Зокрема, відповідно до оскаржуваної ухвали, підставами накладення арешту на вище указані транспортні засоби, на думку слідчого, з якою погодився слідчий суддя, є те, що автомобілі фактично належні та перебувають у користуванні підозрюваного ОСОБА_13 , а не їх власників - ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , і дані обставини підтверджені неідентифікованими «матеріалами оперативного підрозділу», які не є джерелом доказу у кримінальному провадженні, як спроба підміни належного доказування та права власності.

Також апелянти вказують, що в рамках кримінального провадження №0000414 в результаті обшуків вище вказаних транспортних засобів, вилучені самі транспортні засоби, належні ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , при цьому, за результатами судового розгляду клопотання про арешт майна, суд припустився хибного висновку, що вказане майно одноособово перебуває лише у власності підозрюваного ОСОБА_13 , тому є підстави для заходів забезпечення щодо нього в повному обсязі.

Представник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 вказує, що майно вилучено на паркомісцях, за місцем постійного проживання ОСОБА_6 , по АДРЕСА_4 .

Адвокат ОСОБА_10 , в своїх апеляційних скаргах зазначає, що адреса проведення обшуку автомобілів не є місцем проживання, паркування, роботи, чи іншої соціальної діяльності підозрюваного. Відмінної інформації матеріали клопотання слідчого не містять.

Апелянти звертають увагу на те, що власники вказаних транспортних засобів - ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не є підозрюваними, свідками чи потерпілими у даному кримінальному провадженні.

Також вказують, що автомобілі, на які накладено арешт не є знаряддям, засобом чи предметом ймовірного протиправного діяння, яке інкриміновано підозрюваному ОСОБА_13 , та не є майном, набутим протиправним шляхом. Жодних заборонених речей та предметів в ньому не було віднайдено за результатами обшуку.

Крім цього апелянти посилаються на те, що належних, допустимих та достовірних доказів саме володіння та постійного користування підозрюваним ОСОБА_13 даним майном як єдиним власником, органом досудового розслідування не здобуто, та до клопотання слідчого не долучено, про що зазначив сам слідчий суддя, посилаючись на наявність в нього лише реєстраційної картки транспортного засобу ІБД «НАІС» та «матеріалів оперативного підрозділу».

Перебування ОСОБА_13 за кермом автомобіля, під час його зупинки працівниками органу правопорядку та проведення в ньому обшуку, не заміняє встановлення та доведення факту фактичного користування автомобілем ОСОБА_13 , як і не змінює власника авто.

Стверджують, що навіть у випадку доведення факту співвласності на майно, або у випадку доведення факту володіння чи користування автомобілем іншою особою ніж власником, доведення факту регулярності його використання та обслуговування, не є юридичним моментом переходу повного права власності між співвласникамичи від власника до користувача, відтак не заміняє правочину про відчуження частини майна, предмету договору, отже не наділяє підозрюваного 100 % правом власності на дане майно, що унеможливлює застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження щодо майна, яке на праві власності не належить підозрюваному або належить на праві співвласності декільком власникам.

Апелянти зазначають, що оскаржувана ухвала не містить жодних висновків суду про визнання вилученого майна (автомобілів) речовими доказами у кримінальному провадженні та перевірку судом їх відповідності критеріям, визначеним ч. 1 ст. 98 КПК України, та підтвердження даних обставин конкретними доказами, дослідженими під час судового розгляду, що оцінені судом відповідно до статті 94 КПК України.

Суд в оскаржуваній ухвалі не зазначив про заборону чи обмеження розпоряджатися чи користуватися майном ОСОБА_6 як власником відповідно до вимог п. 4 ч. 5 ст. 173 КПК України.

Крім цього, в резолютивній частині оскаржуваної ухвали, слідчий суддя зазначив про накладення арешту на автомобіль марки «Peugeot Rifter», Vin: НОМЕР_12 , д.н.з. НОМЕР_13 , який належить на праві власності ОСОБА_15 , що не відповідає відомостям реєстраційної картки ТЗ ІБД «НАІС». Втім, як в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали слідчий суддя вже зазначив, про перебування у власності ОСОБА_8 ТЗ марки «Peugeot Rifter», Vin: НОМЕР_12 , д.н.з. НОМЕР_13 , що не відповідає фактичним даним наявним в реєстраційній картці ТЗ ІБД «НАІС» та даним технічного паспорту на автомобіль. Оскільки ОСОБА_8 має у власності ТЗ марки «Peugeot Rifter», Vin: НОМЕР_12 , д.н.з. НОМЕР_11 .

За таких обставин, на думку апелянтів, висновок суду викладений в оскаржуваній ухвалі, про наявність підстав для задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно, яким нібито володіє підозрюваний ОСОБА_13 з метою забезпечення конфіскації його майна, як виду покарання, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, тобто не підтверджується доказами, дослідженими судом під час судового розгляду.

Висновки суду містять істотні суперечності в частині встановлення судом реального і фактичного власника автомобілів, не визначення форми та виду співвласності, на підставі доказів, досліджених під час судового розгляду, і дані розбіжності не були усунуті судом.

В апеляційних скаргах представники власників майна також посилаються на те, що суд не повідомив (не викликав) власників майна ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про розгляд клопотання щодо накладення арешту на їх майно, чим порушив право останніх на захист, визначене в ч. 3 ст. 64-2, ч. 4 ст. 172 КПК України (зокрема, приймати участь у судовому розгляді, надавати матеріали (докази), які мають значення для вирішення питання про арешт майна). Попри те, що у суду були достатні докази, що вилучені автомобілі, належать на праві власності ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 і інші правочини про передачу права користування чи володіння на вказане майно в реєстрах речових прав на рухоме майно відсутні, а свідоцтво про реєстрацію шлюбу не відміняє право власності одного із членів подружжя на майно.

В оскаржуваній ухвалі відсутній висновок суду на обґрунтування необхідності проведення судового засідання з розгляду клопотання про арешт тимчасово вилученого майна без виклику власників майна, тим більше якщо строки його розгляду все одно були порушені судом.

На переконання апелянтів, проведення судового засідання з розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на вилучені транспортні засоби без належного повідомлення про це власників майна, які мали право та намір надати докази на підтвердження приналежності та перебування у їх володінні та користуванні автомобілів, перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Таким чином, на думку апелянтів, оскаржувана ухвала про накладення арешту щодо указаного вище майна є не обґрунтованою, не вмотивованою та відповідно, незаконною, що тягне за собою її скасування з постановленням нової у цій частині.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання його повідомлено у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення власника майна ОСОБА_6 та її представника - адвоката ОСОБА_7 , власника майна ОСОБА_9 та представника ОСОБА_8 і ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 , які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги представників власників майна ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_10 не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2024 року фактично оскаржена в частині накладення арешту на транспортні засоби марки: «MERCEDES-BENZ GLS 400», Vin: НОМЕР_6 , д.н.з. НОМЕР_7 , «MERCEDES-BENZ GLA 200», Vin: НОМЕР_8 , д.н.з. НОМЕР_9 , які належать на праві власності ОСОБА_6 , транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ GLE 300D» Vin: НОМЕР_17 , д.н.з. НОМЕР_18 , належний на праві власності ОСОБА_9 та транспортний засіб марки «Peugeot Rifter», Vin: НОМЕР_12 , д.н.з. НОМЕР_11 , належний на праві власності ОСОБА_8 , то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційних скарг, та лише щодо вказаного майна.

Ухвала слідчого судді в частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту на інше майно, крім зазначеного у вищевказаних пунктах оскаржуваної ухвали, колегією суддів не перевіряється.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів, Першим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000414 від 07.03.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 336, ч. 5 ст. 361, ч. 3 ст. 368, ч. 5 ст. 426-1 КК України.

23.10.2024 ОСОБА_13 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України.

24.10.2024 року слідчий Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, ОСОБА_11 , за погодження з прокурором Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_12 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні №0000414 від 07.03.2024 року.

Згідно даних клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що у ОСОБА_13 у невстановлений слідством час, проте не пізніше вересня 2024 року, виник протиправний корисливий умисел, спрямований на особисте збагачення, який полягав у організації надання посередницьких послуг військовозобов`язаним громадянам України, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, проте не мають дійсного бажання бути призваними та проходити військову службу та у яких відсутні визначені чинним законодавством України підстави не підлягати призову на військову службу під час мобілізації; виготовлення військово-облікових документів, що засвідчують факт взяття та виключення з військового обліку військовозобов`язаних, які визнані непридатними до військової служби на підставі довідки військово-лікарської комісії, а також внесення відповідних відомостей стосовно зазначених осіб до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що забезпечує ухилення таких військовозобов`язаних від проходження військової служби та створює передумови для перетину державного кордону України.

Як вважає слідчий, за задумом ОСОБА_13 реалізація вказаного протиправного механізму під час дії воєнного стану, створила б серед військовозобов`язаних, які мають намір ухилитись від проходження військової служби за відсутності на те законних підстав інформаційний простір, у відповідності до якого останній є так званим «посередником», від визначеного ІНФОРМАЦІЯ_1 , уповноваженим на вирішення питань щодо виключення військовозобов`язаних з військового обліку та внесення відповідних відомостей щодо останніх до Реєстру, що у свою чергу мало сприяти у системності звернення таких військовозобов`язаних до останнього, а відтак й отримання очікуваних надприбутків від здійснення протиправної діяльності.

Усвідомлюючи, що реалізація такого задуму потребує залучення відповідних співробітників одного з районних у місті ІНФОРМАЦІЯ_2 , до компетенції яких відносяться вирішення питань щодо виготовлення військово-облікових документів, взяття та виключення з військового обліку громадян України, а також внесення відомостей щодо них до Реєстру, ОСОБА_13 вирішив залучити до нього свого знайомого тимчасового виконувача обов`язків начальника відділення військового обліку та бронювання солдат і сержантів ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_16 , а також інших невстановлених співробітників ІНФОРМАЦІЯ_3 , яким довів до відому розроблений ним протиправний задум, та які погодилися стати учасниками та виконавцями зазначених планів.

На думку слідчого, ОСОБА_13 усвідомлюючи, що передумовою виключення з військового обліку громадян України є визнання їх непридатними до військової служби, вирішив залучити до розробленого ним протиправного задуму свого знайомого - колишнього голову ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_17 , який маючи відповідну компетенцію та обізнаність у сфері діяльності військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, а також широке коло знайомств із особами, які запровадили та на даний час упроваджують проведення військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, може забезпечити проходження військовозобов`язаними громадянами України військово-лікарської комісії та виготовлення довідок військово-лікарської комісії щодо непридатності громадян України до проходження військової служби у зв`язку із наявністю хвороб, станів та фізичних вад, перелік яких визначений Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008, якому довів до відому розроблений ним протиправний задум, та який погодився стати його учасником та співвиконавцем.

Поряд з цим, з метою конспірації, а також унеможливлення документування та викриття їх протиправних дій співробітниками правоохоронних органів, ОСОБА_13 залучив до власного злочинного задуму свого знайомого - ОСОБА_18 , який мав забезпечити комунікацію із потенційно зацікавленими у вказаній протиправній схемі військовозобов`язаними, отримання від них необхідного пакету документів та їх передачі співучасникам злочину, якому довів до відому розроблений ним протиправний задум, та який погодився стати його учасником та пособником.

Таким чином, ОСОБА_13 підозрюється в організації одержання службовою особою неправомірної вигоди за вчинення службовою особою в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй службового становища, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України.

23.10.2024 року ОСОБА_13 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368 КК України.

У відповідності до інформаційної довідки № 400160479 від 21.10.2024 року у власності підозрюваного ОСОБА_13 РНОКПП НОМЕР_1 , перебуває наступне майно, а саме:

1) об`єкт нерухомого майна - закінчений будівництвом об`єкт - нежитлове приміщення, загальною площею 125,3 кв. м., розташований за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 120;

2) об`єкт нерухомого майна - земельна ділянка кадастровий номер :01:001:1114, площею 0, 579 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 228;

3) об`єкт рухомого майна - автомобіль марки та моделі AUDI A3, 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , Vin: НОМЕР_3 ;

4) об`єкт рухомого майна - автомобіль марки та моделі MERCEDES-BENZ E 220 D, 2024 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 , Vin: НОМЕР_5 .

Також, встановлено, що ОСОБА_13 є фактичним власником та використовує наступне нерухоме майно, яке згідно інформаційної довідки № 400157103 та матеріалів оперативного підрозділу, перебуває у власності третіх осіб та на праві власності належить ОСОБА_6 , яка відповідно до актового запису про шлюб №206 від 27.04.2013 року є дружиною ОСОБА_13 , а саме: об`єкт нерухомого майна - квартира загальною площею 106 кв. м. , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Також, встановлено, що ОСОБА_13 є фактичним власником та використовує наступне рухоме майно, яке згідно реєстраційної картки транспортного засобу ІБД «НАІС» та матеріалів оперативного підрозділу, перебуває у власності третіх осіб та на праві власності належить ОСОБА_6 , яка відповідно до актового запису про шлюб №206 від 27.04.2013 року є дружиною ОСОБА_13 , а саме:

1) об`єкт рухомого майна - автомобіль MERCEDES-BENZ GLS 400 Vin НОМЕР_6 , д.н.з. НОМЕР_7 ;

2) об`єкт рухомого майна - автомобіль MERCEDES-BENZ GLA 200 Vin: НОМЕР_8 , д.н.з. НОМЕР_9 ;

Також, встановлено, що ОСОБА_13 є фактичним власником та використовує наступне рухоме майно, яке згідно реєстраційної картки транспортного засобу ІБД «НАІС» та матеріалів оперативного підрозділу, перебуває у власності третіх осіб та на праві власності належить ОСОБА_8 , а саме:

1) об`єкт рухомого майна - автомобіль BMW 520D Vin: НОМЕР_10 , д.н.з. НОМЕР_11 ;

2) об`єкт рухомого майна - автомобіль Peugeot Rifter, Vin: НОМЕР_12 , д.н.з. НОМЕР_19 .

Також, встановлено, що ОСОБА_13 є фактичним власником та використовує наступне рухоме майно, яке згідно реєстраційної картки транспортного засобу ІБД «НАІС» та матеріалів оперативного підрозділу, перебуває у власності третіх осіб та на праві власності належить ОСОБА_9 , а саме:

1) об`єкт рухомого майна - автомобіль MERCEDES-BENZ GLE 300D, Vin: НОМЕР_14 , д.н.з. НОМЕР_15 .

Слідчий зазначив, що зважаючи на те, що ОСОБА_13 підозрюється у вчиненні тяжкого корупційного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, санкція якої передбачає конфіскацію майна, виникла необхідність в накладенні арешту на вказане вище майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2024 року задоволено клопотання слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, ОСОБА_11 , погоджене прокурором Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_12 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000414 від 07.03.2024 року.

Накладено арешт на майно, яке перебуває у власності та фактичному користуванні підозрюваного ОСОБА_13 , РНОКПП НОМЕР_1 , а саме:

- об`єкт нерухомого майна - закінчений будівництвом об`єкт - нежитлове приміщення, загальною площею 125,3 кв.м., розташований за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 120, що на праві власності належить ОСОБА_13 ;

- об`єкт нерухомого майна - земельна ділянка кадастровий номер :01:001:1114, площею 0,579 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 228, що на праві власності належить ОСОБА_13 ;

- об`єкт нерухомого майна - квартира загальною площею 106 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, яка на праві власності належить ОСОБА_6

- об`єкт рухомого майна - автомобіль марки та моделі AUDI A3, 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , Vin: НОМЕР_3 , що на праві власності належить ОСОБА_13 ;

- об`єкт рухомого майна - автомобіль марки та моделі MERCEDES-BENZ E 220 D, 2024 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 , Vin: НОМЕР_5 , що на праві власності належить ОСОБА_13

- об`єкт рухомого майна - автомобіль MERCEDES-BENZ GLS 400 Vin НОМЕР_6 , д.н.з. НОМЕР_7 , що на праві власності належить ОСОБА_6 ;

- об`єкт рухомого майна - автомобіль MERCEDES-BENZ GLA 200 Vin: НОМЕР_8 , д.н.з. НОМЕР_9 , що на праві власності належить ОСОБА_6 ;

- об`єкт рухомого майна - автомобіль BMW 520D Vin: НОМЕР_10 , д.н.з. НОМЕР_11 , що на праві власності належить ОСОБА_8 ;

- об`єкт рухомого майна - автомобіль Peugeot Rifter, Vin: НОМЕР_12 , д.н.з. НОМЕР_13 , що на праві власності належить ОСОБА_14 ;

- об`єкт рухомого майна - автомобіль MERCEDES-BENZ GLE 300D, Vin: НОМЕР_14 , д.н.з. НОМЕР_15 , що на праві власності належить ОСОБА_9 .

Задовольняючи дане клопотання, подане в межах кримінального провадження №0000414 від 07.03.2024 року, слідчий суддя виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою забезпечення його збереження, ненастання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги слідчим суддею дотримані належним чином.

Санкція ч. 3 ст. 368 КК України, за якою підозрюється ОСОБА_13 , передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

Як убачається із матеріалів судового провадження, ОСОБА_13 є фактичним власником та використовує рухоме майно, яке згідно реєстраційної картки транспортного засобу ІБД «НАІС» та матеріалів оперативного підрозділу, перебуває у власності третіх осіб та на праві власності належить ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а саме:

1) автомобіль MERCEDES-BENZ GLS 400 Vin НОМЕР_6 , д.н.з. НОМЕР_7 ;

2) автомобіль MERCEDES-BENZ GLA 200 Vin: НОМЕР_8 , д.н.з. НОМЕР_9 ;

3) автомобіль Peugeot Rifter, Vin: НОМЕР_12 , д.н.з. НОМЕР_19 ;

4) автомобіль MERCEDES-BENZ GLE 300D, Vin: НОМЕР_14 , д.н.з. НОМЕР_15 .

Вказані обставини підтверджуються доказами, здобутими в ході досудового розслідування, тому доводи апеляційних скарг про те, що ОСОБА_13 не є власником чи користувачем вказаного майна є безпідставними.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого в частині накладення арешту на вище вказане майно, яким фактично володіє та користується підозрюваний ОСОБА_13 , а саме:

1) автомобіль MERCEDES-BENZ GLS 400 Vin НОМЕР_6 , д.н.з. НОМЕР_7 ;

2) автомобіль MERCEDES-BENZ GLA 200 Vin: НОМЕР_8 , д.н.з. НОМЕР_9 ;

3) автомобіль Peugeot Rifter, Vin: НОМЕР_12 , д.н.з. НОМЕР_19 ;

4) автомобіль MERCEDES-BENZ GLE 300D, Vin: НОМЕР_14 , д.н.з. НОМЕР_15 , з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане, пошкоджене, втрачене, знищене чи відчужене.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на вказане майно, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, у випадку визнання ОСОБА_13 винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, та призначення йому покарання у виді конфіскації майна, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Доводи апеляційних скарг про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.

Твердження апелянтів про те, що оскаржувана ухвала не містить жодних висновків суду про визнання вилученого майна (автомобілів) речовими доказами у кримінальному провадженні та перевірку судом їх відповідності критеріям визначеним ч. 1 ст. 98 КПК України є безпідставними та не спростовують правильність висновків слідчого судді про наявність підстав для накладення арешту на майно, так як в даному випадку метою арешту майна є забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

Колегією суддів перевірено і доводи апелянтів про те, що судовий розгляд проведено без повідомлення та без участі власників майна. Дана обставина знайшла своє підтвердження, однак колегія суддів цю обставину не вважає істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що потягло б за собою скасування оскаржуваної ухвали, з урахуванням строків розгляду даної категорії клопотань відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України, та з урахуванням того, що в такому випадку відповідно до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України, у власника майна виникає право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією суддів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 та апеляційні скарги представника власників майна ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4