Дата документу 06.01.2025 Справа № 334/9958/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/9958/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/372/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 січня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2024 року, якою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, українця, маючого середньо - спеціальну освіту, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , маючого на утриманні малолітню дитину, 2019 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11 лютого 2025 року із визначенням розміру застави у сумі 363360 грн., -

В С Т А Н О В И Л А:

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2024 року було продовжено застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11 лютого 2025 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю застосувати до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу та звільнити ОСОБА_7 з-під варти.

В обґрунтування скарги вказує, що їй як захиснику не було вручено клопотання прокурора, а обвинуваченому клопотання вручено лише 12 грудня 2024 року.

Зазначає, що оскільки строк дії ухвали про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 закінчувався 14 грудня 2024 року, днем належного звернення до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою є 10 грудня 2024 року, з якого починається п`ятиденний строк, а отже прокурором порушено вимоги ст. 199 КПК України в частині недодержання строку звернення до суду.

Звертає увагу на те, що сторона обвинувачення не надала жодного доказу причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому злочину.

Крім того вказує, що на утриманні ОСОБА_7 перебуває малолітня дитина 2019 року народження, а також інші діти: 2012 року народження та 2015 року народження, обвинувачений потребує операції внаслідок отримання поранення ноги під час виконання бойового завдання.

Вважає, що ризики є недоведеними.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник - адвокат ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу та вказала, що клопотання подане із порушенням строку, передбаченого ст. 199 КПК України, клопотання прокурора їй не вручалось.

Повідомлені належним чином обвинувачений ОСОБА_7 (шляхом повідомлення через адміністрацію ДУ «Запорізький слідчий ізолятор») із клопотанням про забезпечення його участі у судовому засіданні апеляційного суду не звернувся.

Прокурор також, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, до судового засідання апеляційного суду не з`явився, із клопотанням про відкладення розгляду не звертався.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Ураховуючи, що обвинуваченим ОСОБА_7 та прокурором не заявлено клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх участю, яке б узгоджувалося з наведеними положеннями ч. 4 ст. 422-1 КПК України, колегія суддів вважає, що розгляд даної апеляційної скарги може здійснюватися у відсутність обвинуваченого та прокурора.

Заслухавши доповідь судді, захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, ураховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 злочину, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, суворість можливого покарання у виді позбавлення волі до 10 років, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

Крім того, і ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшився, оскільки, як випливає із оскаржуваної ухвали, судовий розгляд у даному кримінальному провадженні триває, потерпілий та свідки ще не допитувались, та їх покази ще не були сприйняті безпосередньо судом, у зв`язку із чим, обвинувачений може здійснювати на них певний вплив з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення кримінальної відповідальності.

На переконання колегії суддів ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України також продовжує існувати, з огляду на те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, раніше неодноразово звільнявся від відбування покарання як з випробуванням, так і умово - достроково, наразі в апеляційному суді оскаржується вирок в іншому кримінальному провадженні щодо нього, яким його визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187 та ч. 2 ст. 121 КК України, згідно клопотання прокурора на цей час відносно ОСОБА_7 скеровані до суду ще обвинувальні акти, а також ураховуючи те, що обвинуваченому інкримінується вчинення умисного корисливого злочину з метою власного збагачення, що в сукупності свідчить про продовження ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відтак, ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися, є досить актуальними та вказують про недостатність застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід не здатний забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчиняти інше кримінальне правопорушення.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_7 потребує лікування, оперативного втручання та надання належної медичної допомоги, яку не отримує у повному обсязі в умовах слідчого ізолятора, не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали та обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, оскільки суду не надано доказів про неможливість утримання обвинуваченого під вартою та неможливість отримання ним необхідного лікування в умовах установи попереднього ув`язнення, як не надано і відомостей про те, що наявні та діагностовані у ОСОБА_7 захворювання відносяться до переліку хвороб, які несумісні із триманням під вартою.

Доводи про наявність у обвинуваченого на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, також не свідчать про можливість застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

З приводу доводів про порушення прокурором строків для подання клопотання про продовження строку запобіжного заходу, то слід зазначити, що вимоги ст. 331 КПК України зобов`язують суд за наявності клопотань під час судового розгляду розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

На переконання колегії суддів, вимоги ст. 331 КПК України зобов`язують суд розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку, а отже, у суду першої інстанції не було підстав для не розгляду клопотання прокурора, навіть, за умови, що таке клопотання подане та вручення в день його розгляду.

Доводи сторони захисту про відсутність доказів провини обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів вважає передчасними, оскільки оцінка таким доводам може бути надана лише за наслідком здійснення судового розгляду обвинувального акту по суті, із встановленням усіх обставини ймовірно вчиненого кримінального правопорушення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2024 року, якою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11 лютого 2025 року, із визначенням розміру застави у сумі 363360 грн., залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4