Справа № 148/2678/24
Провадження №1-кп/148/196/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2024 року Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

з боку обвинувачення - прокурора ОСОБА_3 ,

з боку захисту - обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

за участю потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина матеріали кримінального провадження №0000329, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.09.2024, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Летківка Тростянецького району Вінницької області, громадянина України, українця, із незакінченою базовою середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

встановив:

У період дії воєнного стану в Україні, запровадженого Указом Президента України №64/2022 від 24:02.2022 (з подальшим продовженням), ОСОБА_4 , 10.09.2024 близько 21 години 30 хвилин, через незамкнену хвіртку зайшов на територію домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_6 , з метою попросити в останньої цигарок.

Знаходячись на території подвір`я вказаного домоволодіння, ОСОБА_4 , декілька раз покликав ОСОБА_6 , однак вона у відповідь не відізвалась, тому ОСОБА_4 зрозумів, що остання відсутня за вказаним місцем проживання і у цей момент в нього виник раптовий корисливий умисел на таємне викрадення майна з приміщення зазначеного будинку.

Після чого ОСОБА_4 , скориставшись відсутністю власника і будь- яких інших осіб та реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, підійшов до приміщення житлового будинку, де шляхом ривка відкрив замкнені на замок вхідні двері, проникнувши таким чином всередину будинку.

В подальшому ОСОБА_4 пройшов до спальні, де виявив мобільний телефон торгової марки «Хіаоmі», серії «REDMI», моделі «REDMI 12», вартістю 5182,06 грн., належний ОСОБА_6 . Діючи умисно, таємно, протиправно, розуміючи, що вчиняє протиправні дії в умовах воєнного стану, попередньо переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 вчинив крадіжку вказаного мобільного телефону, помістивши його до кишені штанів, в які був одягнений.

Після вчинених дій ОСОБА_4 залишив місце злочину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, замінивши сім- карту мобільного телефону, використовував його для своїх потреб, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 майнової шкоди на загальну суму.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Одночасно з обвинувальним актом до суду надійшла угода про визнання винуватості, яка укладена 25.11.2024 між прокурором ОСОБА_3 обвинуваченим

ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_5 .

За змістом даної угоди прокурор та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинен понести обвинувачений у виді п`яти років позбавлення волі зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням та покладенням на ОСОБА_4 обов`язків, визначених п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України.

Сторони угоди, усвідомлюючи наслідки застосування ст. ст. 75, 76 КК України, дають згоду на застосування та визначення судом тривалості іспитового строку.

В угоді зазначені наслідки її укладення та затвердження, передбачені ст. 473 КПК України, а також зазначені наслідки її невиконання.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та пояснив, що йому цілком зрозумілі надані законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, а також вид покарання, яке буде застосоване до нього у разі затвердження угоди судом. Просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити йому узгоджене покарання, при цьому вказав, що угода була укладена добровільно, без будь-якого примусу.

Захисник ОСОБА_5 підтвердив позицію обвинуваченого, заявив про відсутність будь-якого впливу на його підзахисного, добровільність укладення ним угоди, а тому просив затвердити угоду у кримінальному провадженні.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні вважав можливим затвердити угоду про визнання винуватості і призначення обвинуваченому ОСОБА_4 узгодженого сторонами угоди покарання. Зазначив, що потерпіла ОСОБА_6 надала свою письмову згоду на укладення ними угоди про визнання винуватості під час досудового розслідування.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердила, що під час досудового розслідування кримінального провадження надала свою згоду на укладення угоди між обвинуваченим та прокурором. Також підтвердила свою згоду і в судовому засіданні. Зазначила, що матеріальних претензвй до обвинуваченого не має, так як мобільний телефон їй повернуто.

Суд, вислухавши обвинуваченого, захисника, прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, доходить наступних висновків.

Згідно п.1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти таке рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

У пункті 2 ч. 1 ст. 468 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно положень ч.ч. 2, 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого, у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Згідно ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону.

Так, подана на затвердження угода про визнання винуватості, у повній мірі відповідає вимогам ст. 472 КПК України щодо її форми та змісту, датована та підписана відповідними сторонами, включаючи захисника, участь якого з моменту її ініціювання є обов`язковою.

Кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 185 КК України, у вчиненні якого обвинувачено ОСОБА_4 , за максимальною санкцією відповідно до визначеної у ст. 12 КК України класифікації є тяжким злочином, можливість застосування угоди про визнання винуватості щодо якого прямо передбачена законом.

Погоджене сторонами угоди покарання перебуває в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України та повністю усвідомлює наслідки укладання, затвердження та невиконання угоди, за результатом чого не отримано заяв сторін про відмову від угоди про визнання винуватості.

Суд також переконався, що укладення сторонами угоди про визнання винуватості є добровільним і воно не стало наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Крім того, встановлено судом і те, що потерпіла ОСОБА_6 25.11.2024 надала свою письмову згоду прокурору на укладення з обвинуваченим угоди.

Отже, в підготовчому судовому засіданні судом встановлено відповідність умов угоди про визнання винуватості вимогам кримінального процесуального та кримінального закону, визначено правильність правової кваліфікації кримінального правопорушення, вчиненням якого шкода заподіяна інтересам конкретної особи, яка надала свою згоду на укладення угоди, тяжкість даного кримінального правопорушення передбачає можливість укладення угоди про визнання винуватості; умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, не виявлено обґрунтованих підстав вважати, що укладення угоди не було добровільним; чи виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань є очевидно неможливим; не виявлено відсутності фактичних підстав для визнання винуватості, що у сукупності дає підстави для висновку про відсутність в даному конкретному випадку застережених законом підстав для відмови у затвердженні умов угоди про визнання винуватості.

З огляду на викладене, суд вважає, що угода про визнання винуватості підлягає затвердженню.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Також судом враховується, що ОСОБА_4 у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.

Виходячи із викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 25.11.2024 між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором ОСОБА_3 і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Питання речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Процесуальні витрати на залучення експерта, відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з ОСОБА_4 на дохід держави.

Керуючись ст.ст.314, 373, 374, 394, 473-475 КПК України, суд, -

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 25.11.2024, укладену між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000329.

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4. ст. 185 КК України, призначивши йому узгоджене сторонами угоди покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Відповідно до вимог п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Строк іспитового строку обчислювати з 24.12.2024.

Речові докази: - сліди пальців рук, які поміщенні на аркуш паперу білого кольору та упаковані до паперового конверту скріпленого підписами понятих, слідчого, які 13.09.2024 були виявлені та вилучені в ході огляду домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 - знищити, скасуваши з них арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді від 17.09.2024;

- мобільний телефон марки Redmi 12, об`єм пам`ять 4/128, чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , який передано на відповідальне зберігання власниці ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительці АДРЕСА_2 - залишити останній за належністю, скасувавши з нього арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 17.09.2024.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави витрати на залучення експерта в сумі 4319,52 грн (чотири тисячі триста дев`ятнадцять гривень п`ятдесят дві копійки).

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Тульчинський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України

Суддя ОСОБА_1