справа № 388/2500/23
провадження № 1-кп/388/115/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2024 м. Долинська

Долинський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.11.2023 за № 0000204 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Антонівка Долинського району Кіровоградської області, громадянина України, маючої повну загальну середню освіту, офіційно не працюючого, який не перебуває у зареєстрованому шлюбі, осіб на утриманні не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

за участю:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_7 ,

встановив:

13.11.2024 близько 16 годин 45 хвилин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи прямий умисел на спричинення тілесних ушкоджень, прибув за адресою: АДРЕСА_2 , де в цей час перебував потерпілий ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Реалізуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, з мотивів, що виникли на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ході словесного конфлікту з ОСОБА_6 , з метою заподіяння тілесних ушкоджень, взяв дерев`яну палицю в праву руку та підійшовши до потерпілого, наніс останньому два удари в ділянку голови, від чого потерпілий впав на землю прикрившись руками.

Продовжуючи протиправні дії, ОСОБА_3 наніс ще три удари палицею в ділянку голови ОСОБА_6 , один удар палицею в ділянку правої лопатки та удар в ділянку правої гомілки.

У результаті таких дій, ОСОБА_3 спричинив потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді: А) рани (3) на межі правої скроневої та правої тім`яної ділянки, рани (2) правої потиличної та потилично-тім`яної ділянки, закритий перелом кісток носа, закрита черепно-мозкова травма, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я та Б) садно третього пальця правої кисті по тильній поверхні проксимальної фаланги, синець правої лопатки, садна (2) правого колінного суглобу, садна правої гомілки в середній третині по передній поверхні, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, - визнав повністю, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння та пояснив, що обставини скоєного ним протиправного діяння у обвинувальному акті викладені вірно. Надав покази про те, що 13.11.2024 перебуваючи по провулку Садовому у смт. Молодіжне після словесного конфлікту з ОСОБА_6 , наніс останньому два удари у область голови, від чого потерпілий впав на землю.Після цього наніс ОСОБА_6 ще декілька ударів палицею у область голови, удар у район правої лопатки та удар по правій гомілці. Повідомив, що повністю усвідомлює протиправність вчиненого ним діяння та запевнив суд, що не вчинить таких дій у майбутньому. Додатково повідомив, що має матеріальну можливість сплати штраф у разі призначення такого покарання.

Цивільний позов обвинувачений не визнав, посилаючись на те, що він є недоведеним.

Потерпілий ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у судовому засіданні погодився з кваліфікацією вчиненого відносно нього діяння та повідомив, що обставини скоєного ОСОБА_3 відносно нього протиправного діяння у обвинувальному акті викладені вірно.

Заявлений цивільний позов потерпілий підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, учасники судового провадження фактичні обставини справи не оспорювали, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, що свідчить про правильне розуміння ними змісту цих обставин, - суд, провівши судовий розгляд стосовно обвинуваченого у межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого, та дослідивши докази у справі в узгодженому зі сторонами об`ємі, - дійшов висновків про таке.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при встановлених судом обставинах, окрім отриманих у судовому засіданні показань обвинуваченого та потерпілого, також підтверджується фактичними даними про кримінальне правопорушення, які містяться у досліджених судом процесуальних джерелах доказів:

- висновку експерта № 166 від 28.11.2023, складеним за результатами проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_6 , після проведення якої експерт дійшов висновку про таке:

1-А) рани (3) на межі правої скроневої та правої тім`яної ділянки, рани (2) правої потиличної та потилично-тім`яної ділянки, закритий перелом кісток носа, закрита черепно-мозкова травма, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я;

1-Б) садно третього пальця правої кисті по тильній поверхні проксимальної фаланги, синець правої лопатки, садна (2) правого колінного суглобу, садна правої гомілки в середній третині по передній поверхні, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень;

2) Згідно правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, наказ МОЗ № 6 від 17.01.1995, п. 2.3.3 тілесні ушкодження вказані у п. 1-А відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.Згідно правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, наказ МОЗ № 6 від 17.01.1995, п. 2.3.5 тілесні ушкодження вказані у п. 1-Б відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень;

3) вказані тілесні ушкодження мають загальні ознаки дії тупого предмету (предметів). Вказані тілесні ушкодження могли виникнути в термін, що зазначений в обставинах випадку (а.к.п. 35).

Докази, які містяться у зазначеному вище дослідженому судом процесуальному джерелі (висновку експерта) є належними та допустимими, оскільки отримані органом досудового розслідування у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України, вони містять у собі фактичні дані, які вказують на час та спосіб вчинення ОСОБА_3 інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення та його наслідки.

Оцінивши показання обвинуваченого, надані ними під час судового розгляду, суд констатує, що вони є послідовними, несуперечливими та відповідають встановленим у ході судового розгляду фактичним обставинам справи і у повній мірі узгоджуються з вищезазначеними доказами, з процесуальних джерел, які визнані судом належними і допустимими, а отже такі показання є достовірними.

Надаючи оцінку зазначеним вище доказам, які визнані судом належними і допустимими, як кожному окремо, так і в їх сукупності між собою та з отриманими у ході судового розгляду показаннями обвинуваченого, які визнані судом достовірними, суд констатує їх повну узгодженість і достатність для встановлення винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 .

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, при встановлених судом обставинах, доведена повністю.

Дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне спричинення легкий тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, керуючись вимогами ст. 65 КК України, враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України є кримінальним проступком; особу обвинуваченого, який не перебуває у зареєстрованому шлюбі, осіб на утриманні не має, за місцем проживання характеризується негативно, офіційно не працює, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, відсутність судимості.

Обставин, які б пом`якшували покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.

Щодо посилання сторони захисту на щире каяття обвинуваченого, суд зауважує, що ОСОБА_3 . визнаючи обставини вчиненого ним діяння критичності в осуді своїх дій не проявив. ОСОБА_3 шкодує про те, що і як сталося, але лише у світлі настання для нього за це наслідків у вигляді притягнення до кримінальної відповідальності. Він не надав належної критичної оцінки своїй протиправній поведінці, а тому дійсне щире каяття у ОСОБА_3 відсутнє.

Обставин, передбачених ст. 67 КК України, які б обтяжували покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.

Підстав для застосування ст. 69 КК України судом не встановлено, оскільки під час судового розгляду не встановлено обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинувачуваного, його матеріальний стан, а саме те, що останній стверджує про свою платоспроможність, інформацію, що характеризує останнього, відсутність обставин, що пом`якшують покарання чи обтяжують його, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 слід призначити покарання у межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу у середньому розмірі, передбаченому санкцією зазначеної частини вказаної статті.

Саме таке покарання буде найбільше відповідати принципам та цілям призначення покарань і є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_3 органом досудового розслідування не обирався, під час судового провадження клопотання від прокурора про застосування запобіжного заходу не надходило, а тому судом питання щодо обрання запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого не розглядалось, і доцільність його застосування при ухваленні вироку судом не встановлена.

До початку судового розгляду потерпілий ОСОБА_6 реалізував своє право на пред`явлення цивільного позову у кримінальному провадженні звернувшись до суду із цивільним позовом до обвинуваченого ОСОБА_3 , в якому (позові) просив стягнути з ОСОБА_3 на свою користь заподіяну матеріальну шкоду у сумі 9192,51 грн., моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Свої вимоги потерпілий ОСОБА_6 обґрунтовував тим, що протиправними діями ОСОБА_3 шляхом вчинення кримінального правопорушення йому було завдано матеріальну шкоду у вигляді понесених витрат на придбання ліків у сумі 5332,32 грн., недоотриманої заробітної плати у листопаді місяці 2023 року - 2522,66 грн., на придбання паливно мастильних матеріалів - 1337,53 грн., та моральну шкоду, що виразилося, зокрема, у стражданнях від отриманих ран, фізичного болю, страждань та пригніченого емоційного стану. На обґрунтування понесення витрат на правничу допомогу потерпілий надав підтверджуючі документи.

Від обвинуваченого до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог оскілки вважає, що вимоги недоведені. Щодо витрат потерпілого на правову допомогу, зазначив, що заявлені потерпілим витрати є завищеними оскільки неспівмірні наданій йому правовій допомозі.

Положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

За правилами ч. 1, ч. 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, ч. 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Щодо вимоги про відшкодування матеріальної шкоди судом відзначається таке.

Відповідно до положень п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно з умовами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Положеннями ч. 1 - ч. 2 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Пленумом Верховного суду України у п.п. «в» п. 19 Постанови № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» визначено, що розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Необхідність лікування потерпілого, придбання ним ліків та тривалість лікування підтверджується медичним документом, а саме, випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 2661 хірургічного відділення (а.к.с. 28).

Документально підтверджена сума витрат позивача на лікування та придбання ліків становить 3106,99 грн. (а.к.с. 25-26), яка підлягає стягненню з обвинуваченого у рахунок відшкодування спричиненої матеріальної шкоди.

Поряд з цим, судом відзначається, що заявлені позивачем до відшкодування витрати на паливо для транспортного засобу у розмірі 1337,53 грн., понесені у зв`язку із необхідністю відвідування медичних закладів не підтверджені належними доказами у частині їх понесення саме з приводу зазначеної позивачем необхідності. Зокрема не надано доказів на підтвердження використання конкретного автомобіля, показників його витрат пального та відстані до місця знаходження медичного(их) закладу(ів). Окрім того необґрунтовано необхідність використання саме приватного транспортного засобу та неможливість використання інших видів транспорту, зокрема, але не виключно, громадського.

Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 втраченого заробітку (доходу) у розмірі 2522,66 грн., суд відзначається таке.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності.

Відповідно до абз. 1 п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розмір відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою потерпілим заробітку (його частини) у зв`язку з ушкодженням здоров`я, встановлюється виходячи зі ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, який потерпілий мав до ушкодження здоров`я.

Положеннями п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» визначено, що встановлення групи інвалідності потерпілих, причини і часу її виникнення провадиться в усіх випадках медико-соціальними експертними комісіями - МСЕК. Ступінь втрати професійної працездатності (у процентах), потребу в додаткових видах допомоги визначають: МСЕК - якщо шкода була заподіяна у зв`язку з виконанням працівником трудових обов`язків (в тому числі на шляху до роботи і з роботи); судово-медичною експертизою - в решті випадків.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» в рішенні суд повинен навести точний розрахунок присуджених сум для відшкодування шкоди, зазначені строки їх виплати.

Відшкодування шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я складається зі щомісячних платежів (страхових виплат), що виплачуються протягом строку, на який встановлено втрату працездатності, та додаткових витрат, що виплачуються протягом строку, на який визначено потребу в них.

Сукупний аналіз наведених норм вказує на те, що на підтвердження обґрунтованості вимоги щодо відшкодування потерпілому заробітку (доходу), втраченого ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, останній має надати докази наявності у нього ступеня втрати професійної працездатності, строку втрати працездатності та середньомісячного заробітку, який потерпілий мав до ушкодження здоров`я. Враховуючи, що в даному випадку шкода здоров`ю потерпілого була заподіяна не у зв`язку з виконанням ним трудових обов`язків, то ступінь втрати ним професійної працездатності має бути підтверджений висновком судово-медичної експертизи.

При цьому, такий висновок судово-медичної експертизи потерпілим суду не надавався і питання щодо визначення ступеня втрати ним професійної працездатності та строку такої втрати на вирішення експерта при призначенні органом досудового розслідування судово-медичної експертизи (а.к.п. 34-35) не ставилися, а позовна вимога про стягнення з обвинуваченого втраченого заробітку (доходу), як відшкодування потерпілому заробітку (доходу), втраченого ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності у розмірі 2522,66 грн. була заявлена під час судового провадження, тобто після проведення зазначеної експертизи.

Таким чином, позовна вимога у частині стягнення з обвинуваченого втраченого заробітку (доходу), як відшкодування потерпілому заробітку (доходу), втраченого ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності у розмірі 2522,66 грн., не підтверджена належними та допустимими доказами, а отже задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди судом відзначається таке.

Відповідно до положень п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Положеннями ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 Постанови Пленуму).

Судом встановлено, що внаслідок неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_3 потерпілий ОСОБА_6 дійсно зазнав моральних страждань, пов`язаних із фізичним болем та душевними стражданнями у наслідок отримання легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я та лікування їх наслідків.

Отже, внаслідок винних дій ОСОБА_3 ОСОБА_6 було завдано моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню.

Визначаючи розмір спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер та обсяг болю і страждань, яких зазнав потерпілий, характер немайнових втрат, зокрема, враховує глибину душевних та фізичних страждань, яких зазнав останній безпосередньо у зв`язку із самою подією отримання тілесних ушкоджень та їх наслідками, які потребували зміни способу життя для відновлення здоров`я.

При цьому, судом зауважується, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення, та у жодному разі не може бути покаранням винної особи.

З урахуванням викладеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням принципу пропорційності, суд дійшов висновку, що розмір компенсації моральної шкоди, завданої ОСОБА_6 у грошовому виразі становить 10000,00 грн., які підлягають стягненню з обвинуваченого у рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди.

Ухвалюючи рішення у даній справі у частині цивільного позову, суд щодо його умотивованості відзначає, що доводи сторін та їх представників у даній справі оцінені судом на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин, а відтак, інші доводи ними озвучені у судовому засіданні та зазначені ними у заявах по суті справи і заявах з процесуальних питань, які було подано до суду, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на суб`єктивному трактуванні ними фактичних обставин справи і норм матеріального права, судової практики та процесуального закону, а тому такі доводи враховуючи, зокрема, практику Європейського суду з прав людини, не вимагають детальної відповіді або спростування.

Щодо відшкодування витрат потерпілого на правову допомогу судом відзначається таке.

Питання розподілу процесуальних витрат у кримінальному провадженні чітко визначено главою 8 КПК України.

Так, п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України визначено, що процесуальні витрати, окрім інших, складаються з витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, а отже і витрати на правову допомогу.

Тому, понесені потерпілим ОСОБА_6 процесуальні витрати, а саме, витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 гривень, що підтверджується наданими останнім: угодою про захист (представництво) та надання правничої допомоги від 02.02.2024; розрахунком судових витрат на правничу допомогу та детальний опис наданих послуг від 02.02.2024; актом здачі-прийняття послуг від 02.02.2024; квитанцією про отримання готівкових коштів за послуги правничої допомоги на 5000,00 грн. від 02.02.2024, - підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 .

Інші документально підтвердженні процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання щодо речових доказів слід вирішити у порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 369-376 КПК України, -

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 75 (сімдесят п`ять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1275 (одна тисяча двісті сімдесят п`ять) гривень 00 копійок.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_3 не обирався.

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 у рахунок відшкодування завданої шкоди 13106 (тринадцять тисяч сто шість) грн. 99 коп., з яких: матеріальна шкода - 3106,99 грн.; моральна шкода - 10000,00 грн.

У задоволені іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 у рахунок відшкодування витрат на правову допомогу 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- змиви РБК на марлеві тампони, які поміщено до паперових сейф-пакетів, та які запломбовано бірками: 1 пакет - № 00235721, 2 пакет - № 00235722, - після набрання вироком законної сили - знищіти;

- флеш-накопичувач «Kingston 32 GB» із відеозаписом одночасного допиту потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_8 , який долучено до матеріалів кримінального провадження, - після набрання вироком законної сили залишити зберігати у матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду через Долинський районний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, подавши відповідну заяву. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1