Справа № 308/7531/23
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.03.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисників-адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали контрольного провадження 11-кп/4806/75/25, за апеляційними скаргами: захисників-адвокатів: ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 ; ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ; ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_14 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.01.2025.

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, до 28.03.2025 включно, щодо:

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України;

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України;

ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317, ч. 1 ст. 263 КК України;

ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України;

ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_5 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України;

ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_6 , обвинуваченого вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України;

Продовжено обвинуваченим ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , дію обов`язків, передбачених п. 1, 2, 3, 4 ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 02 (двох) місяців, тобто, до 28.03.2025 включно.

-2-

Продовжено обвинуваченим ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_11 та ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , дію обов`язків, передбачених п. 1, 2, 3, 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 02 (двох) місяців, тобто до 28.03.2025 включно.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження № 0000334 від 29.06.2022, за обвинуваченням: ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України; ОСОБА_27 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України; ОСОБА_28 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України; ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317, ч. 1 ст. 263 КК України; ОСОБА_29 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України; ОСОБА_30 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317, ч. 1 ст. 309 КК України; ОСОБА_31 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України; ОСОБА_32 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України; ОСОБА_33 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_34 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_35 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку дії раніше обраного судом запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_36 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , судом враховано тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, у вчиненні яких останнім пред`явлено обвинувачення (зокрема ч. 1, 2 ст. 255, ч. 3 ст. 307 КК України), оскільки санкція ч. 3 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, а за ч. 1, 2 ст. 255 КК України встановлено можливість застосування основного покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 та від 5 до 12 років, відповідно. Також судом враховано і те, що всі вищезгадані обвинувачені є мешканцями інших областей та зареєстровані поза межами Закарпатської області. З огляду на обставини кримінального провадження, тяжкість інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, а також характер та методику розслідування кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, судом констатовано про те, що ризики того, що обвинувачені можуть переховуватися від суду та незаконно впливати на свідка, який конфіденційно співпрацює зі стороною обвинувачення, не відпали та продовжують існувати. З урахуванням, зокрема, даних про особу кожного із обвинувачених, характеру інкримінованих кожному діянь та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінальних правопорушень, суд дійшов висновку про необхідність продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи, а саме домашній арешт, застава чи особисте зобов`язання є недоцільними з огляду на їх непропорційність встановленим ризикам.

-3-

В апеляційних скаргах:

- в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 захисник-адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду від 28.01.2025 про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_13 скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора, а в разі неможливості визначити розмір застави 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що прокурором у клопотанні не зазначено чому до обвинуваченого ОСОБА_13 не може бути застосовано більш м`який запобіжний захід. Зазначає про відсутність підстав вважати, що відносно ОСОБА_13 існує хоча б один ризик, визначений ст. 177 КПК України, оскільки наявність таких не доведено. Свідок, про якого йдеться в клопотанні прокурора, нікому не відомий і ОСОБА_13 не має можливості здійснювати на нього будь-який вплив, а також жодних намірів переховуватись від суду. Крім того, захисник стверджує про наявність у обвинуваченого постійного місяця проживання, міцних соціальних зв`язків, позитивної характеристики, відсутність перешкод для визначення обвинуваченому ОСОБА_13 розміру застави;

- захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у виді застави. Стверджує, що стороною обвинувачення в черговому аналогічному клопотанні не наведено нових обставин, які б свідчили про те, що ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу, є реальними і наявними. Звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_9 вже два роки і два місяці перебуває під вартою, останній не має наміру ні переховуватись від суду, ні перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, ні впливати на свідка у кримінальному провадженні. Обвинувачений тривалий час перебуває під вартою, раніше не судимий, є немолодим за віком, має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, міцні соціальні зв`язки, його дружина є онкохворою та відповідно потребує постійного догляду й допомоги;

- захисник-адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати відносно обвинуваченого запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, в тому числі визначити розмір застави з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України. Посилається на те, що підозра ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень є необґрунтованою, а заявлені стороною обвинувачення ризики не є доведеними та ґрунтуються на припущеннях. Обвинувачений перебуває під вартою більше двох років. Ризик переховування ОСОБА_12 від органів досудового розслідування та суду є недоведеним, обвинувачений має міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання. Ризик незаконного впливу на свідка у кримінальному провадженні є безпідставним, як і ризик вчинення іншого кримінального правопорушення. У клопотанні належним чином не обґрунтовано та не доведено неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно обвинуваченого ОСОБА_12 . Прокурором безпідставно та необґрунтовано у клопотанні не ставиться питання про визначення розміру застави, оскільки жодних перешкод у її застосуванні немає;

- захисник-адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_14 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову, якою щодо обвинуваченої ОСОБА_14 обрати запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, або визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави. Вважає, що обвинувачена ОСОБА_14 вже понад 25 місяців утримується під вартою і на момент розгляду клопотання відсутні будь-які докази, які би підтверджували неналежну процесуальну поведінку обвинуваченої. Крім того, у клопотанні прокурора немає доказів, які б підтверджували

-4-

існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а обвинувачена вже більше дев`ятнадцяти місяців перебуває під вартою і всі ризики, які слугували підставою для обрання їй запобіжного заходу, відпали. Судом першої інстанції не враховано те, що обвинувачена ОСОБА_14 як під час досудового слідства, так і під час судового розгляду вину у вчиненому визнавала, співпрацювала зі слідством. Також ОСОБА_14 має постійне місце проживання, є особою молодого віку, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась. Під час перебування під вартою у обвинуваченої погіршився стан здоров`я, вона неодноразово зверталась до медичної частини зі скаргами на стан здоров`я і задля недопущення погіршення її стану, обвинуваченій необхідно пройти ряд обстежень, що неможливо в умовах перебування у слідчому ізоляторі.

- захисник-адвокат ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 просить ухвалу суду від 28.01.2025 про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_11 скасувати та постановити нову, якою відносно останнього застосувати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. В обґрунтування апеляційної скарги захисник вказує на те, що стороною обвинувачення не дотримано вимоги обґрунтованої підозри, оскільки така обґрунтовується припущеннями, неналежними й недопустимим доказами, здобутими з грубим порушенням вимог кримінального процесуального закону. Прокурором в клопотанні не зазначено чому до обвинуваченого ОСОБА_11 не може бути застосовано більш м`який запобіжний захід. ОСОБА_11 заходиться під вартою з 19.12.2022, тому підстави вважати, що відносно ОСОБА_11 існує хоча б один ризик, визначений ст. 177 КПК України, на сьогоднішній день є необґрунтованими та нічим не доведені. Свідок, про якого йдеться в клопотанні прокурора, допитаний в порядку ст. 225 КПК України, також ОСОБА_11 співпрацював зі слідством, дав показання та не має жодних намірів переховуватись від суду, здійснювати незаконний вплив на учасників кримінального провадження;

Апеляційні скарги розглядається у відсутності обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , а також захисника-адвоката ОСОБА_10 , неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає їх розгляду. При цьому береться до уваги і те, що будь-яких заяв про відкладення розгляду апеляційних скарг від вказаних осіб не надходило, крім того захисники-адвокати ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та прокурор, не заперечували проти розгляду апеляційних скарг у відсутності обвинувачених.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників-адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на підтримання поданих апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали контрольного провадження, обговоривши доводи сторін, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги захисників-адвокатів: ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 ; ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 ; ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 задоволенню не підлягають, однак апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_14 підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Висновок суду з приводу наявності підстав для задоволення клопотання прокурора в частині продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_37 ніким з учасників судового провадження не оскаржується, а тому законність ухвали в цій частині, в силу положень ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряється.

При оцінці доводів апеляційних скарг, які подали захисники-адвокати: ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 ; ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 ; ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ; ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_14 та прийнятті судового рішення, апеляційний суд бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.

-5-

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

За приписами ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 КПК України.

Згідно ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , колегія суддів уважає належним чином вмотивованим, викладені у судовому рішенні висновки такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами та обставинами кримінального провадження.

Колегія суддів уважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 обвинувачуються, у тому числі, у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, є тяжкими та особливо тяжкими злочинами, зокрема санкцією ч. 3 ст. 307 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, у свою чергу, ч. 1, 2 ст. 255 КК України встановлено можливість застосування основного покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 та від 5 до 12 років, відповідно. До того ж кримінальні правопорушення, передбачені статтями 307, 311 і 317 КК України, є злочинами у сфері обігу особливо небезпечних наркотичних засобів, що створює загрозу для здоров`я населення і такі мають значний ступінь суспільної небезпеки та значний резонанс у суспільстві.

Апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обставини вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , тяжкість кримінальних правопорушень, а також те, що судове провадження не закінчено, дають достатні підстави вважати, що обвинувачені, перебуваючи на волі можуть ухилятися від явки до суду та не будуть виконувати процесуальні рішення, а також перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

-6-

Під час перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у кримінальному провадженні щодо обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , суд першої інстанції прийшов до обґрунтованих висновків про те, що ризик переховування від суду обумовлюється серед іншого можливістю притягнення особи до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування обвинувачених від суду.

Колегія суддів констатує, що тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, що хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, в сукупності з іншими обставинами суттєво збільшує ризик втечі, а тому враховується при оцінюванні ризиків. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

У рішенні Європейського суду «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання у сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченими переховуватися від суду, судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги те, що існує певна ймовірність того, що обвинувачені з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих їм кримінальних правопорушень можуть вдатися до відповідних дій.

На користь реального існування вказаного ризику обґрунтовано віднесено ті обставини, що обвинувачені ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , обвинувачуються в тому числі у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення яких законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, в тому числі, до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Колегія суддів уважає, що небезпека переховування обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 від суду, є переконливою. Судом першої інстанції також обґрунтовано враховано і ту обставину, що ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 зареєстровані поза межами Закарпатської області, що додатково свідчить про можливість перешкоджанню встановлені істини у даному кримінальному провадженні та ризику переховування їх від суду.

Таким чином, колегія суддів констатує, що продовжує залишатися реальним ризик того, що кожний з обвинувачених, перебуваючи на волі, зможе ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування).

Крім того, актуальним залишається ризик незаконного впливу на свідка, який конфіденційно співпрацює зі стороною обвинувачення, з метою зміни ним показань на їх користь, зокрема, будучи на волі обвинувачені зможуть здійснити підкуп чи застосувати насильство щодо нього. При цьому колегія суддів критично оцінює доводи сторони захисту про неможливість впливу на вказаного свідка, через те, що останній допитаний в порядку ст. 225 КПК України, оскільки такі не спростовують того, що залучений до конфіденційного співробітництва свідок, який обвинуваченим добре знайомий, не зможе почувати себе у безпеці у випадку, якщо знатиме, що обвинувачені перебуватимуть на волі.

-7-

Вищенаведене, на думку колегії суддів, свідчить і про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що встановлені при застосуванні запобіжних заходів щодо обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , ризики переховування їх від суду, а також незаконного впливу на свідка, - на даний час не зменшилися й не відпали.

Оцінивши всі обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 .

Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність з боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання кримінальному провадженню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24.07.2003; «Вемгофф проти Німеччини» від 27.06.1968; «Штегмюллер проти Австрії» від 10.11.1969; «Мацнеттер проти Австрії» від 10.11.1969; «Летельєр проти Франції» від 26.06.1991.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

Колегія суддів уважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Таким чином, колегія суддів уважає, що прокурором доведено існування ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З матеріалів контрольного провадження також вбачається, що сторона захисту під час розгляду клопотання не посилалась на наявність даних, які б підтверджували, що передбачені ст. 177 КПК України ризики, встановлені при обранні та продовженні обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зменшилися або відпали.

На наявність таких даних сторона захисту не посилається і в апеляційних скаргах.

Колегія суддів уважає, що продовження обвинуваченим ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинувачених.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції правильно враховано те, що застосований щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 запобіжний захід з врахуванням його тривалості та у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку й кореспондується з характером суспільного інтересу, у зв`язку з чим, з огляду на сукупність викладених обставин щодо тривалості перебування обвинувачених під вартою, даних про особу обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , у силу характеру інкримінованих їм діянь та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального провадження, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, з

-8-

чим погоджується й колегія суддів, уважаючи, що інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених та дієвості кримінального провадження.

З цих підстав, апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційних скарг про те, що обвинувачені тривалий час перебувають під вартою.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що дійшовши висновку про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 строку тримання під вартою, суд першої інстанції належним чином врахував і те, що останні обвинувачуються в тому числі у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та дійшов обґрунтованого висновку про неможливість визначення обвинуваченим розміру застави, з чим погоджується і колегія суддів уважаючи, що факт неможливості визначення обвинуваченим розміру застави підтверджується вищенаведеними обставинами та ґрунтується на вимогах КПК України, зокрема, положеннях ст. 177, 178, ч. 5 ст. 183 КПК України.

У зв`язку з чим доводи апеляційних скарг про можливість визначення обвинуваченим ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 розміру застави не можуть бути прийняті до уваги та спростовуються вищенаведеним.

Як такі, що не знайшли свого підтвердження апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційних скарг сторони захисту про те, що в матеріалах кримінального провадження є достатньо доказів та підстав, які свідчать про те, що запобіжний захід обвинуваченим може бути змінений на більш м`який без шкоди для реалізації завдань кримінального провадження, а також про те, що прокурором не доведено існування будь-яких ризиків того, що більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 .

Колегія судів не перевіряє доводи захисників ОСОБА_8 й ОСОБА_10 про безпідставність обвинувачення ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , оскільки суд апеляційної інстанції не повинен дублювати повноваження суду першої інстанції і може перевірити вищевказані доводи тільки під час оскарження остаточного рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційний суд, позбавлений можливості надати оцінку сукупності доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, об`єктивно встановити стадію судового провадження на якій знаходиться розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, визначити ступінь готовності суду ухвалити остаточне рішення по кримінальному провадженню та обсяг дій, які необхідно виконати суду до завершення судового розгляду кримінального провадження та встановити причини тривалого розгляду кримінального провадження з урахуванням процесуальної поведінки сторін протягом розгляду кримінального провадження.

Апеляційний суд приймає до уваги те, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд першої інстанції самостійно вирішує питання про застосування чи продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Рішення апеляційного суду щодо розгляду питання про законність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, кримінальне провадження щодо якого розглядається по суті судом першої інстанції, не повинно виглядати як втручання у порядок розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та створювати перешкоди суду в організації ефективного судового розгляду у розумні строки.

-9-

Посилання захисника-адвоката ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на дані про особу обвинуваченої ОСОБА_14 , зокрема те, що остання має значні проблеми зі здоров`ям, апеляційний суд вважає такими, що також не впливають на висновок суду про необхідність продовження ОСОБА_14 строку тримання під вартою і не дають підстав для зміни їй запобіжного заходу на більш м`який.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Тобто особам, котрі утримуються у слідчому ізоляторі, забезпечується надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Згідно ст. 92 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Стаття 1 Закону України «Про судову експертизу» передбачає, що судова експертиза це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 243 КПК України, експерт залучається у разі наявності підстав для проведення експертизи за дорученням сторони кримінального провадження. Сторона захисту має право самостійно залучати експертів на договірних умовах для проведення експертизи, у тому числі обов`язкової. Експерт може бути залучений слідчим суддею за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу.

Згідно ч. 1, 2 ст. 244 КПК України, у разі якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання, сторони кримінального провадження мають право звернутися з клопотанням про проведення експертизи до слідчого судді.

У частині 3 статті 332 КПК України визначено, що суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання, якщо: 1) суду надані кілька висновків експертів, які суперечать один одному, а допит експертів не дав змоги усунути виявлені суперечності; 2) під час судового розгляду виникли підстави, передбачені частиною другою статті 509 цього Кодексу; 3) існують достатні підстави вважати висновок експерта (експертів) необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає інші обґрунтовані сумніви в його правильності.

Разом з тим, стороною захисту не надано відомостей про те, що обвинувачений чи його захисник, маючи у розпорядженні судово-медичну документацію, самостійно звертались до експертної установи для проведення судово-медичної експертизи з метою встановлення стану здоров`я обвинуваченої ОСОБА_14 , як того передбачає ст. 243 КПК України. При цьому, жодних належних доказів про наявність у обвинуваченої ОСОБА_14 таких захворювань, які виключають її подальше тримання під вартою захисником-адвокатом ОСОБА_7 не надано.

-10-

Як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційних скарг захисників-адвокатів: ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 ; ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_14 , ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_12 про те, що передбачені ст. 177 КПК України ризики відсутні й стороною обвинувачення не наведено будь-яких обставин і не надано доказів у підтвердження таких ризиків.

Аналогічним чином, колегією суддів відхиляються доводи захисника ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_11 частково визнав свою вину, співпрацює зі слідством, оскільки такі не впливають на висновки суду про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.

Як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційних скарг захисників-адвокатів: ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 ; ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 ; ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_12 ; ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_14 про те, що стороною обвинувачення не доведено неможливості застосування щодо обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених у кримінальному провадженні.

Відхиляючи доводи апеляційних скарг у цій частині, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачені й не мають на меті ухилятися від суду, а також незаконно впливати на свідка, однак, обставини, за яких вчинені кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

З вищенаведених підстав, як такі, що не впливають на висновки суду першої інстанції, колегія суддів відхиляє й апеляційні скарги сторони захисту в частині доводів про особу обвинувачених, які характеризуються з позитивної сторони.

Також колегія суддів бере до уваги і те, що доказів, які б підтверджували факт наявності в обвинувачених таких захворювань, що виключають тримання їх під вартою, в ході апеляційного розгляду не встановлено й таких стороною захисту не надано, у зв`язку з чим, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що стан здоров`я обвинувачених не перешкоджає утриманню їх під вартою.

Таким чином, зважаючи на встановлені судом першої інстанції та апеляційним судом обставини, наведені в апеляційних скаргах доводи не спростовують наявність ступеня ймовірності того, що обвинувачені можуть вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду та створять загрозу суспільству та, як наслідок, не спростовують висновки місцевого суду про неможливість запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, у разі незастосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Також, з матеріалів контрольного провадження вбачається, що дане кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, судове провадження щодо обвинувачених триває, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора та продовжив обвинуваченим ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на період судового розгляду справи, але не більше ніж 60 днів.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, зокрема, в частині продовження тримання під ватою щодо ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , колегією суддів не встановлено.

-11-

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги захисників-адвокатів: ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 ; ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 ; ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , доводи яких не впливають на висновки суду першої інстанції, задоволенню не підлягають, а ухвала суду першої інстанції в цій частині, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін.

Разом з тим, дійшовши обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для продовження обвинуваченій ОСОБА_14 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції необґрунтовано зазначив про неможливість визначення обвинуваченій розміру застави з огляду на таке.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для застосування застави, суд першої інстанції з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, даних, які характеризують особу обвинуваченої, вимог кримінального процесуального законодавства України та практики Європейського суду з прав людини, а також з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної, не визначив її розмір, мотивуючи це тим, що ОСОБА_14 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Проте, такий висновок, на думку колегії суддів, є передчасним і таким, що не узгоджується з наведеними нижче положеннями закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів (п. 5).

Зміст вказаної норми не є імперативним, а тому, приймаючи до уваги вимоги ст. 178, ч. 1 ст. 183 КПК України, зокрема, наявність у обвинуваченої ОСОБА_14 постійного місця проживання на території м. Ужгорода, стану здоров`я, зумовленого наявністю ряду захворювань, відсутність судимості, позитивної характеристики по місцю попереднього утримання, а також з огляду на тривалість її перебування під вартою, розглянувши можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2022 у справі «Харченко проти України), колегія суддів уважає за можливе визначити обвинуваченій ОСОБА_14 розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Визначаючи розмір застави у даному кримінальному провадженні, апеляційний суд приймає до уваги положення ч. 4 ст. 182 КПК України, згідно якої розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

-12-

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа. Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_14 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, а також, приймаючи до уваги обставини, визначені ст. 178 КПК України, колегія суддів уважає необхідним визначити розмір застави у межах п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 454200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) грн, оскільки саме такий розмір застави буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої, узгоджуватиметься з положеннями ст. 182 КПК України, а також практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Мангурас проти Іспанії» від 28.09.2010, «Гафа проти Мальти» від 22.05.2018), відповідно до яких розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

При таких обставинах, виходячи з вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України колегія суддів уважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_7 підлягає задоволенню частково, а ухвала суду в частині продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_14 - скасуванню з постановленням апеляційним судом в цій частині нової.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 412, 418, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги захисників-адвокатів: ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 ; ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 ; ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_14 задовольнити частково.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.01.2025 в частині продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_14 скасувати.

-13-

Клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_38 про продовження строку про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_19 задовольнити частково.

Продовжити щодо ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_5 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 28.03.2025 включно.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченою ОСОБА_14 обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 150 (сто п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) грн.

Роз`яснити, що обвинувачена ОСОБА_14 або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в ухвалі про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У разі внесення застави, покласти на обвинувачену ОСОБА_14 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до суду на першу вимогу у визначений час; не відлучатися з населеного пункту, в якому вона зареєстрована, проживає чи перебуває, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками в даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В решті ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.01.2025 щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді