Справа№ 953/2669/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2025 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000258 від 01.02.2024 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кочеток, Чугуївського району Харківської області, громадянина України, українця, із середньою спеціальною освітою, одруженого, має неповнолітнього сина, 2011 р.н., працюючого на посаді робітника в АТ «Трест Житлобуд-1» зі слів, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1

з кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, -

Встановив:

Відповідно до Закону України про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та Указу Президента України № 65/2022 «Про загальну мобілізацію», з 24.02.2022 на території України оголошено загальну мобілізацію у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової мобілізаційної готовності Збройних сил України та інших військових формувань.

Указом Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» 735/2023 від 06 листопада 2023 року, затвердженого Законом № 3430-ІХ від 16.11.2023, строк проведення загальної мобілізації продовжено з 14.02.2024 на 90 діб.

Так, 27 листопада 2023 року ОСОБА_4 , який відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», є військовозобов`язаним під час воєнного стану, отримав повістку для прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 , до якого з`явився 27.11.2023 року та пройшов військово-лікарську комісію після чого, будучи придатним згідно довідки ВЛК № 1/1180 від 27.11.2023 до військової служби, отримав повістку для відправлення 28.11.2023 до військової частини НОМЕР_1 та проходження військової служби.

Відповідно до ч. З ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитись до військової частини, або збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах.

Так, 28.11.2023, ОСОБА_4 , маючи прямий умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер, свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, будучи придатним до військової служби, згідно довідки військово-лікарської комісії №1/1180 від 27.11.2023, з метою ухилення від мобілізації, без поважних на те причин не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 у зазначену дату, та 08.02.2024 надав письмову заяву про відмову від призову на військову службу у зв`язку із мобілізацією.

Своїми умисними та протиправними діями обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.336 КК України, тобто ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину у інкримінованому йому злочині не визнав та пояснив, що 27.11.2023 року він зранку їхав на велосипеді на роботу і його зупинили працівники поліції, а потім під*їхали і працівники ТЦК. Йому сказали їхати до військомату і він поїхав. Приїхавши до ТЦК він пройшов ВЛК (здавав аналізи, його оглядали лікарі окуліст, травматолог, психіатр, кардіолог, робили дослідження, в тому числі і серця, можливо стоматолог оглядав). За результатами ВЛК його визнали придатним, кардіологу про свої хвороби він нічого не говорив, хоча перебуває на обліку у кардіолога. Після проходження ВЛК йому виписали повістку про явку на 28.11.2023 року з речами для відправки до військової частини для проходження служби за мобілізацією, однак він не прийшов, був дома, оскільки 27.11.2023 року отримав стрес. Потім він не ухилявся, оскільки працював. Коли його знов викликали до ТЦК, написав відмову щодо мобілізації і взагалі вважає, що він повинен був знятий з військового обліку в 2014 році по досягненню граничного віку.

Незважаючи на фактичне невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини, його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному проваджені та дослідженими у судовому засіданні доказами:

- повідомленням про кримінальне правопорушення №711 від 26.01.2024 про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 ;

-даними з витягу ЄРДР за № 0000258 від 01.02.2024 року з правовою кваліфікацією за ст. 336 КК України:

- довідкою військово-лікарської комісії №1/1180 від 27.11.2023, відповідно до якої солдат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за результатами обстеження лікарів, визнаний придатним до військової служби;

- карткою обстеження та медичного огляду від 27.11.2023, відповідно до якої солдат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ВЧ НОМЕР_2 , військова служба у Збройних Силах 1988-1990, придатний до військової служби;

- корінцем повістки, з якого вбачається, що 27.11.2023 о 14 год. гр. ОСОБА_4 отримав повістку про явку до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 28.11.2023 на 07:30, за що розписався;

- поіменним списком військовозобов`язаних, призваних ІНФОРМАЦІЯ_4 і відправлених у складі команди НОМЕР_1 від 28.11.2023 року, відповідно до якого відомості про солдата ОСОБА_4 відміток про відправку немає;

- військовим квитком серії НОМЕР_3 , виданим 22.12.1988 Чугуївським об* ІНФОРМАЦІЯ_5 , з якого вбачається, що ОСОБА_4 у 1989 р. прийняв військову присягу у ВЧ НОМЕР_2 та зазначено, що прийнятий на військовий облік військовозобов*язаних в ІНФОРМАЦІЯ_6 09.04.2019 року;

- актом №9 від 23.01.2024, відповідно до якого ОСОБА_4 , 1970 р.н., якому представниками ІНФОРМАЦІЯ_3 27.11.2023 доведено про вимогу прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_7 на 28.11.2023 на 07:30 для призову за мобілізацією та повідомлено про кримінальну відповідальність за ухилення від призову за мобілізацією, в зазначений час для відправки до військової частини - 28.11.2023 о 07:30 до ІНФОРМАЦІЯ_7 не прибув;

- заявою ОСОБА_4 , 1970р.н., на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 02.04.2024, відповідно до якої, він повідомляє, що не перебуває на обліку у лікаря нарколога чи психіатра, травм голови, хребта на протязі життя не отримував, визнаний придатним для несення служби у лавах збройних сил України та категорично відмовляється проходити військову службу в ЗСУ, добровольчих батальйонах, а також інших військових формувань, із-за особистих причин, а саме тому, що вважає, що більше користі принесе на цивільній роботі (будівництво). Ознайомлений з ст. 336 КК України, можливим покаранням, но все одно свого рішення не змінює.

Також, в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 підтвердили обставини, викладені у обвинуваченні.

Так, свідок ОСОБА_10 пояснив, що він є головою ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_7 і 27.11.2023 року ОСОБА_4 проходив військово-лікарську комісію та був визнаний придатним до військової служби, що підтверджується карткою обстеження та медичного огляду, довідкою від 27.11.2023, під час проходження ВЛК Кауфман ніяких скарг на стан здоров*я або необхідності додаткового обстеження не висказував.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що вона була в 2023 році працівником ІНФОРМАЦІЯ_7 і 27.11.2023 року мобілізований ОСОБА_4 проходив ВЛК, визнаний за її результатами придатним до військової служби, йому була виписана бойова повістка на відправку до військової частини на наступний день, він повістку отримав, розписався без зауважень, був попереджений про кримінальну відповідальність із-за неявки за повісткою. 28.11.2023 року ОСОБА_4 за повісткою для відправки не прибув, про що був в подальшому складений акт, який вона підписала.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що працює в ІНФОРМАЦІЯ_8 і 27.11.2023 року до ТЦК прибув ОСОБА_4 , пройшов ВЛК, за результатами медичної комісії визнаний придатним до проходження військової служби. В нього не було права на відстрочку, а тому він отримав бойову повістку для відправки до ВЧ 28.11.2023 року, в корінці повістки ОСОБА_12 розписався без зауважень. Також він був попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від мобілізації у особливий період, скарг від нього не надходило. 28.11.2023 року Кауфман за повісткою не з*явився, про причини неявки не повідомляв, про що в подальшому був складений акт про неявку.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснював, що є працівником ІНФОРМАЦІЯ_7 , 27.11.2023 року до ТЦК прийшов ОСОБА_4 , пройшов ВЛК та був визнаний придатним до військової служби, йому видана бойова повістка на 28.11.2023 року о 07-30, також був попереджений по ст. 336 КК України та наслідки, ОСОБА_4 про причини неявки не повідомляв, скарг від нього не надходило. В подальшому, відносно ОСОБА_12 був складений акт про неявку за бойовою повісткою 28.11.2023 року, який він підписав.

Аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на неупередженому, повному та всебічному дослідженні усіх обставин кримінального правопорушення, керуючись законом та оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд визнає їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, логічно пов`язані з тими обставинами, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством.

Недопустимості доказів згідно вимог ст.ст. 87-89 КПК України судом не встановлено, оскільки всі докази встановлені, зібрані та досліджені органом досудового розслідування, а згодом судом, відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства України. Порушень прав та свобод людини, визначених ст. 87 КПК України, судом також не встановлено. Досліджені в судовому засіданні докази узгоджуються між собою та не викликають сумнівів у суду. Порушень вимог КПК України, спроможних спростувати висновки суду при розгляді справи, не встановлено.

Виходячи з фактичних обставин справи, суд вважає, що органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ст.336 КК України, тобто ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Доводи обвинуваченого про те, що він повинен бути знятий з військового обліку в 2014 році є безпідставними та необґрунтованими, оскільки за даними військового квитка, який знаходився на руках у ОСОБА_4 він прийнятий на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_9 13.12.1990 року, в подальшому прийнятий на військовий облік Київським РВК 23.12.2008 року та 09.04.2019 року, та станом на 2023 рік не досяг граничного віку для зняття з військового обліку та не знятий з військового обліку.

Також, зазначено у військовому квитку, що ОСОБА_4 обстежений медичною комісією по ІНФОРМАЦІЯ_10 09.04.2019 року та визнаний придатним до військової служби за гр. 2. Будь-якісь інших відомостей про зняття з військового обліку до 2023 року за віком, або з інших підстав до суду під час розгляду справи не надано.

Викладені у заяві ОСОБА_4 на ім*я начальника ТЦК мотиви відмови від військової служби у особливий період під час мобілізації, а саме із-за особистих причин (роботи на будівництві), є необґрунтованими та такими, що підривають авторитет та захист Держави.

Відповідно до статей 17, 65 Конституції України захист держави і забезпечення її безпеки є найважливішими функціями всього Українського народу. Військова служба - це конституційний обов`язок громадян України, який полягає у забезпеченні оборони України, захисті її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності. захист вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Такі положення основного закону дублюються в ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 (далі: ЗУ№ 2232-XII) - захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. До військовослужбовців належать особи, які проходять таку службу, зокрема у Збройних Силах України. Військовій службі передує необхідність виконання конституційного військового обов`язку, що передбачає проходження громадянами України військової служби (добровільно чи за призовом).

Відповідно до ст.2 ЗУ№ 2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про оборону України» № 1932-XII від 06.12.1991 захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Таким чином, жодні особисті переконання не можуть бути підставою ухилення громадянина України, визнаного придатним до військової служби, від мобілізації з метою виконання ним конституційного обов`язку із захисту територіальної цілісності та суверенітету держави від військової агресії з боку іноземної країни.

Отже, всіма дослідженими доказами під час розгляду справи встановлено, що в діях ОСОБА_4 наявні ознаки кримінального правопорушення, що судом кваліфіковано за ст.336 КК України, тобто ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 уродженець Харківської області, громадянин України, українець, із середньою спеціальною освітою, одружений, з його слів працевлаштований в АТ «Трест Житлобуд-1», однак до суду документальних даних не надано, має на утриманні неповнолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_11 , проживає в м. Харкові, не є особою з інвалідністю, не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Судом надана оцінка медичній документації, яка надана ОСОБА_4 про стан його здоров*я, однак суд зазначає, що згідно довідок від лікаря ОСОБА_4 хворів з 06.06.2024 року по 14.06.2024 року, 01.12.2024 року отримав консультацію невролога, і ці медичні дані не свідчать про поважність причин неявки ОСОБА_4 за бойовою повісткою саме 28.11.2023 року, оскільки таких даних обвинуваченим або його захисником не надано.

Також, до суду не надані і належні дані про неможливість станом на листопад 2023 року або станом на теперішній час ОСОБА_4 виконання військового обов*язку за мобілізацією в особливий період за станом його здоров*я, оскільки за результатами ВЛК від 27.11.2023 він визнаний придатним до військової служби, а інших даних під час усього розгляду справи не представлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, керуючись принципами законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, а також, з огляду на встановлені обставини справи, дані про особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ст. 336 КК України, оскільки його виправлення неможливе без ізоляції від суспільства.

Правових підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом не встановлено.

На переконання суду, саме таке покарання відповідає загальним засадам його призначення, визначеним у ст.ст. 50,65 КК України, є справедливим та співмірним протиправному діянню, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, що цілком відповідає меті покарання, тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався і підстав його застосування суд не вбачає, враховуючи і відсутність таких клопотань з боку сторони обвинувачення.

Речові докази та витрати на залучення експерта відсутні.

Керуючись ст.ст. 369 - 371, 373, 374, 376, 392 - 395 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався і підстав його застосування суд не вбачає.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту фактичного затримання обвинуваченого.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який утримуються під вартою - протягом того ж строку з моменту вручення йому копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя - ОСОБА_1