У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23 січня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за п. 9 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 289 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23 січня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 23 березня 2025 року включно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обвинувачений вважає, що стороною обвинувачення немає достовірних доказів на підтвердження його винуватості.

Вважає, що прокурором не доведено та не підтверджено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які б давали підстави продовжити строк дії запобіжного заходу.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

На розгляді в Корабельному районному суді м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження №0000048 від 14.01.2021 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 9 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 289 КК України.

Прокурор подав клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_7 , опинившись на волі, може переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

На наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вказує те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, а саме умисних злочинів, в тому числі у вчиненні особливо тяжкого умисного злочину проти життя людини, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, тобто тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим, може спонукати його ухилитися від суду.

Щодо ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків, то обвинувачений, з урахуванням звинувачення його у вчиненні, у тому числі, насильницького злочину, може вдатись до заходів впливу на вказаних осіб з метою надання ними показів на його користь.

Крім того, ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки неодноразово судимий, у тому числі за корисливі злочини, на шлях виправлення не став, обвинувачується у вчиненні злочинів в період іспитового строку.

На переконання суду першої інстанції, жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти встановленим ризикам, які не зменшилися та продовжують існувати.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Обвинувачений ОСОБА_7 повідомлений про дату та час апеляційного розгляду. Заяву про бажання брати участь в апеляційному розгляді не подавав. Участь в апеляційному розгляді обвинуваченого відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України є необов`язковою.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»). За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вищевказані вимоги кримінального процесуального закону судом враховано.

Щодо не згоди апелянта з обвинуваченням.

Положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Всупереч доводам апелянта, який вважає обвинувачення необґрунтованим, колегія суддів зазначає, що апеляційний суд на даній стадії судового розгляду, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою, ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акта та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Також, апелянт оспорює висновки суду в частині доведеності ризиків, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою. Проте, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення слідчого судді з наведених в апеляційній скарзі підстав.

З матеріалів, наданих апеляційному суду, вбачається, що на розгляді в Корабельному районному суді м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 9 ч. 2 ст. ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 289 КК України.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18 липня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Судовий розгляд триває.

До Корабельного районного суду м. Миколаєва прокурором подано клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , в обґрунтування якого зазначено, що ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу обвинуваченому, залишаються та можуть зашкодити виконанню процесуальних обов`язків.

Що стосується наявності ризиків, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів погоджується з висновками суду, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду, впливати на потерпілого та свідків даного кримінального правопорушення, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Отже, на наявність встановлених судом першої інстанції ризиків вказує те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та особливо тяжкого злочину, передбаченого п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України.

На переконання суду першої інстанції, суворість передбаченого законом покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування від суду та не може бути проігнорована.

Щодо ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків, то обвинувачений, з урахуванням обвинувачення його у вчиненні, у тому числі, насильницького злочину, може вдатись до заходів впливу на вказаних осіб з метою надання ними показів на його користь.

Також доведеним ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, так як обвинувачений неодноразово судимий, в тому числі за корисливі злочини, на шлях виправлення не став, обвинувачується у вчиненні злочинів в період іспитового строку, що вказує на можливість продовження ним подібної поведінки.

За таких обставин, є достатні підстави вважати, що продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Оскаржуване рішення про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином вмотивовано.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що встановленим ризикам неможливо запобігти в умовах застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, і що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого в ході судового розгляду.

За таких обставин, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422-1, 424, 532 КПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23 січня 2025 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3