УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року

м. Київ

справа № 950/3667/23

провадження № 51 -133 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргуОСОБА_4 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 03 лютого 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження на ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 16 грудня 2024 року,

встановив:

Ухвалою Лебединського районного суду Сумської області від 16 грудня 2025 року під час судового розгляду кримінального провадження № 0000165 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.258-2 ч. 1 КК України, відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні клопотання про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 21 серпня 2023 року, на належний йому ноутбук «Lenovo G550».

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 03 лютого 2025 року відмовлено

у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на зазначену ухвалу місцевого суду на підставі ст. 399 ч. 4 КПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу Полтавського апеляційного суду від 03 лютого 2025 року та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вважає, що ухвала судді-доповідача апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження на ухвалу місцевого суду про відмову в задоволенні клопотання про скасування арешту майна є необґрунтованою. Вважає, що ухвала суду про відмову у скасуванні арешту майна призводить до таких же правових наслідків як і ухвала про арешт майна або відмову в арешті майна, тому положення ст. 392 ч. 1 п. 3 КПК України у їх взаємозв`язку зі статтями 170, 173, 174 цього Кодексу передбачають право на апеляційне оскарження не лише ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову у ньому, а також і ухвали суду про відмову у скасуванні арешту майна.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії ухвал, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити відповідно

до ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України з таких підстав.

Відповідно до ст. 19 ч. 2, ст. 129 ч. 1 п. 8 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише

на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією

та законами України.

Частиною першою статті 1 КПК України встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством, аналіз якого свідчить, що унормування кримінальних процесуальних відносин відбувається шляхом чіткого

та імперативного визначення процедур, регламентації прав їх учасників

для попередження свавільного використання владними органами своїх повноважень і забезпечення умов справедливого судочинства.

Відповідно до ст. 392 ч. 2 КПК ухвали, постановлені під час судового провадження

в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Ухвала Лебединського районного суду Сумської області від 16 грудня 2024 року постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених ст. 392 ч. 1 КПК України, а тому окремому оскарженню в апеляційному порядку вона не підлягає.

Згідно з приписами ст. 399 ч. 4 КПК України суддя-доповідач апеляційного суду відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Саме цими нормами процесуального закону керувався апеляційний суд, постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 16 грудня 2024 року.

Таке рішення апеляційного суду відповідає висновку викладеному в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24 жовтня 2022 року у справі № 456/3303/21 (провадження № 51-5257 кмо 21), відповідно до якого ухвала суду про накладення арешту на майно, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених ст. 392 ч. 1 КПК України, не підлягає окремому апеляційному оскарженню.

Отже, ухвала апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження постановлена відповідно до вимог ст. 399 ч. 4 КПК України.

Крім того, ст. 392 ч. 2 КПК України передбачено, що ухвалу судді (суду) про арешт майна може бути переглянуто під час апеляційного оскарження вироку

у відповідному кримінальному провадженні. Це свідчить про те, що чинне законодавство не виключає можливості перегляду відповідної ухвали судді (суду), але визначає певний порядок для реалізації цього.

За таких обставин, доводи касаційної скарги щодо порушення апеляційним судом вимог КПК України є безпідставними.

Відповідно до ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу

про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається,

що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, з касаційної скарги та наданого до неї судових рішень колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України, Верховний Суд

постановив:

Відмовити ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 03 лютого 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження на ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 16 грудня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3