Справа № 372/5740/24
Провадження № 1-кп-392/24
ухвала

25 грудня 2024 року м. Обухів

Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області кримінальне провадження №0001881 від 01.10.2024 року відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3, ст. 15, ч. 4, ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Обухівського районного суду Київської області перебуває обвинувальний акт за матеріалами кримінального провадження № №0001881 від 01.10.2024 року відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3, ст. 15, ч. 4, ст. 186 КК України.

Під час судового засідання за даним кримінальним провадженням прокурором заявлено клопотання про продовження строку запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, оскільки строк дії попередньої ухвали суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою спливає, а ризики, через які обрано запобіжний захід на даний час продовжують існувати.

Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 поклались на розсуд суду.

Потерпіла підтримала клопотання прокурора щодо продовження ОСОБА_4 строк тримання під вартою.

Заслухавши доводи прокурора, потерпілої, захисника, обвинуваченого, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора про продовження тримання під вартою відносно ОСОБА_4 за такими обставинами.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

У судовому засіданні встановлено, що як під час досудового розслідування існували та на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме можливості ОСОБА_4 переховуватись від суду та прокурора, незаконно впливати на свідків та потерпілу у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від семи до десяти років.

Водночас, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк проти України» тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тобто, у розумінні практики Європейського суду з прав людини сама тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Також у рішенні «Харченко проти України», ЄСПЛ зазначив, що тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Зважаючи на викладене, суд все ж приходить до висновку, що обставини, на які посилався слідчий суддя при обранні обвинуваченому запобіжного заходу, не змінилися. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При цьому суд зазначає, що сама тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися.

Обставини особистого життя та соціальної адаптації у суспільстві свідчать про наявність певних ознак нестабільного характеру поведінки обвинуваченого у звичайному житті (враховуючи обґрунтовану підозру вчинення тяжкого кримінального правопорушення та його поведінку), що дає підстави стверджувати те, що домашній арешт не забезпечить належних гарантій здатності обвинуваченого самостійно дотримуватись належної процесуальної поведінки без додаткових стимулюючих факторів.

Оцінюючи всі встановлені під час розгляду клопотання обставини, враховуючи ризик втечі, зумовлений тяжкістю покарання за інкримінованим йому злочином та обґрунтованість підозри, яка встановлена (та не спростована) при застосуванні запобіжного заходу, суд вважає, що на даний час більш м`які запобіжні заходи не будуть достатніми та не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Тримання під вартою обвинуваченого як запобіжний захід відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя.

Згідно ст. 183 ч. 3 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених ст. 183 ч. 4 КПК України.

Відповідно ст. 182 ч. 5 п. 2 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При визначенні розміру застави суд, беручи до уваги суспільну небезпеку злочину в скоєнні якого обвинувачуються ОСОБА_4 , особу останнього, враховуючи матеріальний стан обвинуваченого, приходить до висновку залишити без змін розмір застави, визначений ухвалою слідчого судді від 03.10.2024 року у розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 гривень.

Крім цього, під час судового засідання за даним кримінальним провадженням захисником обвинуваченого ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_5 заявлено клопотання, про призначення стаціонарної судово-психіатричної експертизи на предмет визначення неосудності обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме просив поставити на вирішення експертизи питання чи міг ОСОБА_4 усвідомлювати свої дії та керувати ними під час скоєння злочину та на даний час. Клопотання обґрунтовано тим, що з 29.11.2012 року по 02.04.2021 року ОСОБА_4 знаходився на лікуванні в «Українській психіатричній лікарні з суворим наглядом МОЗ України» і продовжує хворіти на даний час, він не розуміє своїх дій, а тому виникають сумніви щодо його осудності. Крім того, обвинувачений перебуває на обліку у лікаря-психіатра в КНП ОМР «Обухівська БЛІЛ». Крім того, у разі призначення експертизи просив витребувати медичну документацію відносно обвинуваченого ОСОБА_4 та проведення експертизи доручити експертам Київського міського центру судово-психіатричної експертизи.

Обвинувачений підтримав клопотання захисника.

Прокурор просила відмовити у задоволенні клопотання, оскільки відповідно до висновку експерта встановлено, що обвинувачений являється обмежено осудним.

Потерпіла ОСОБА_6 не заперечила щодо призначення експертизи.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність призначення стаціонарної судово-психіатричної експертизи з наступних підстав.

Під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам ч. 1 ст. 332 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КПК України експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права.

Згідно з ч. 1 ст. 332 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.

Згідно ч. 2 ст. 509 КПК України у разі необхідності здійснення тривалого спостереження та дослідження особи може бути проведена стаціонарна психіатрична експертиза, для чого така особа направляється до відповідного медичного закладу на строк не більше двох місяців. Питання про направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи вирішується під час досудового розслідування - ухвалою слідчого судді за клопотанням сторони кримінального провадження в порядку, передбаченому для подання та розгляду клопотань щодо обрання запобіжного заходу, а під час судового провадження - ухвалою суду.

Статтею 1 Закону України «Про судову експертизу» визначено, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

Організаційні засади проведення судово-психіатричної експертизи визначені Порядком проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.05.2018 року № 865.

Відповідно до п. 10 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи предметом СПЕ є психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу. Психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу визначається з метою надання відповіді на запитання, поставлені особою або органом, яка (який) залучила(в) експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Згідно до п. 22 стаціонарна експертиза проводиться в експертній установі на підставі відповідного процесуального документа про призначення СПЕ. Стаціонарна СПЕ проводиться в експертній установі з окремим утриманням осіб, яких тримають і не тримають під вартою. Строк проведення стаціонарної СПЕ становить до двох місяців, якщо коротший строк не встановлено ухвалою слідчого судді або суду.

Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлена презумпція психічного здоров`я, відповідно до якої кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року №8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» судово-психіатрична експертиза обов`язково призначається для визначення психічного стану обвинуваченого за наявності у справі даних, які викликають сумнів щодо його осудності.

Європейським судом з прав людини в своїй усталеній практиці зазначено, що особа не може вважатися «психічно хворою» та бути позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно встановити, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання (рішення ЄСПЛ «Вінтерверп проти Нідерландів»).

Крім того, суд вважає, що жодне позбавлення свободи особи, яка вважається психічно хворою, не може розглядатися як таке, що відповідає підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції, якщо воно було призначене без висновку медичного експерта. Це правило є застосовним навіть якщо метою тримання заявника є саме отримання медичного висновку (рішення ЄСПЛ у справі «Варбанов проти Болгарії»). Конкретні форма і порядок можуть відрізнятися залежно від обставин. У термінових випадках або у випадках, коли особу затримано внаслідок агресивної поведінки, прийнятним може бути отримання такого висновку одразу після затримання. В усіх інших випадках необхідною є попередня консультація з лікарем. Коли такої можливості немає (наприклад, у зв`язку з відмовою зазначеної особи з`явитися для проведення огляду), потрібно принаймні призначити проведення медичної експертизи на підставі документів з матеріалів справи, і якщо цього зроблено не буде, не можна стверджувати, що наявність у особи психічної хвороби було достовірно доведено.

В ході розгляду справи виникла необхідність у проведенні стаціонарної судово-психіатричної експертизи, спрямованої на встановлення психічного стану обвинуваченого, для встановлення стану його осудності.

А тому, у зв`язку з необхідністю встановлення істини у справі та перевірки обставин справи, які мають істотне значення для кримінального провадження, суд вважає за доцільне клопотання захисника задовольнити та призначити у кримінальному провадженні стаціонарну судово-психіатричну експертизу для встановлення психічного стану обвинуваченого ОСОБА_4 , доручивши проведення експертизи Київському міському центру судово-психіатричної експертизи.

Керуючись ст.ст. 177-178, 182, 183, 193-194, 196, 242, 331-332, 370-372 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , - задовольнити.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, продовживши строк тримання під вартою строком на 60 діб до 22 лютого 2025 року, включно.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави відповідно до ухвали суду від 03.10.2024 року, продовжити до 22 лютого 2025 року, включно.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 щодо призначення стаціонарної судово-психіатричної експертизи, - задовольнити.

Призначити у кримінальному провадженні №0001881 від 01.10.2024 року відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3, ст. 15, ч. 4, ст. 186 КК України, стаціонарну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручити експертам Київського міського центру судово-психіатричної експертизи (адреса: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 103-А).

На вирішення експерта (-ів) поставити питання:

-Чи міг ОСОБА_4 усвідомлювати свої дії та керувати ними під час скоєння злочину та на даний час ?

Попередити експертів про кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст. 384, 385 КК України.

Витребувати медичну документацію відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із наступних установ:

- КНП КОР «ОПНМО» відділення амбулаторних судово-психіатричних експертиз (адреса: 08630, Київська обл., Фастівський р-н., смт. Глеваха, вул. Вокзальна, буд. 8);

- Державний заклад «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» (адреса: 49006, м. Дніпропетровськ, вул. Чичеріна, буд. 84);

- КНП ОМР «Обухівська БЛІЛ» (адреса: 08700, Київська обл., м. Обухів, вул. Каштанова, буд. 52).

Вказану медичну докментацію негайно направити на адресу Обухівського районного суду Київської області (адреса: 08700, Київська обл., м. Обухів, вул. Київська, буд. 20).

Направити експертній установі копію ухвали суду, матеріали судової справи № 372/5740/24, медичну документацію відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Надати дозвіл експертам використовувати під час проведення експертизи медичну документацію ОСОБА_4 .

Надати дозвіл на направлення обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для проходження стаціонарної судово-психіатричної експертизи до Київського міського центру судово-психіатричної експертизи.

Для проведення призначеної стаціонарної судово-психіатричної експертизи, обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час проведення експертизи видати з Державної установи «Київський слідчий ізолятор» з подальшою його доставкою до Київського міського центру судово-психіатричної експертизи (адреса: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 103-А).

Після проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи, обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зворотно доставити (конвоювати) до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» (адреса: 04050, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 13).

Зобов`язати експертну установу Київський міський центр судово-психіатричної експертизи (адреса: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 103-А) у місячний термін з дня надходження відповідної ухвали провести експертизу та висновок експерта негайно направити на адресу Обухівського районного суду Київської області.

Контроль за виконанням ухвали суду покласти на процесуального прокурора у даному кримінальному провадженні прокурора Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 .

Копію ухвали вручити учасникам провадження для відома та направити до ДУ «Київський слідчий ізолятор» для виконання.

Розгляд кримінального провадження продовжити після надходження висновку судово-психіатричної експертизи.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

На ухвалу в частині призначення експертизи може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя : ОСОБА_1