Справа № 165/2615/24
Провадження № 1-кп/156/15/25
У Х В А Л А

Іменем України

10 березня 2025 року сел.Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора (у режимі відеоконференції) - ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_4 ,

представника потерпілого - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

під час розгляду в режимі відкритого судового засідання у залі судових засідань № 1 у сел. Іваничі Волинської області кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.03.2024 за № 0000329, про обвинувачення:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121 КК України та ст. 336 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Іваничівського районного суду Волинської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000329 від 21.03.2024 про обвинувачення ОСОБА_7 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121 КК України та ст.336 КК України.

У судовому засіданні прокурор клопотала про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 днів, оскільки строк дії попередньої ухвали спливає 10.03.2025.

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні двох кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від п`яти до восьми років. Так, ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121 КК України та ст.336 КК України, тобто в умисному нанесенні тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння та ухилення від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

У зв`язку з цим, на думку прокурора, у разі обрання ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, існують ризики переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення відповідальності, незаконного впливу на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, вчинення інших кримінальних правопорушень, оскільки він не працевлаштований, не має стійких соціальних зв`язків, обвинувачується у вчиненні злочину проти життя та здоров`я особи, вчинив кримінальні правопорушення в період дії воєнного стану, при цьому свідки ще не допитані.

На думку прокурора, враховуючи те, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні двох злочинів, один з яких є тяжким, наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, та з урахуванням наведених обставин, які підтверджуються матеріалами кримінального провадження, необхідним є продовжити відносно ОСОБА_7 застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи у виді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту не зможуть належним чином забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечила проти задоволення клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 та клопотала про зміну запобіжного заходу на більш м`який. Додатково вказала, що ОСОБА_7 зареєстрований як внутрішньо переміщена особа у встановленому законом порядку та проживає за адресою АДРЕСА_1 разом зі своєю дружиною, до обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою працював за цивільно-правовою угодою у ТОВ «Ю.Кенвес». Ризики, які були враховані слідчим суддею значно зменшилися. Захисник просила застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту. Також адвокат ОСОБА_6 надала на підтвердження викладеного відомості про право користування житлом за адресою АДРЕСА_1 .

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку свого захисника та просив застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Потерпілий ОСОБА_4 підтримав клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді строку тримання під вартою, зазначив, що у разі обрання ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу у нього є підстави побоюватись за своє життя, у задоволенні клопотання захисника просив відмовити.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_8 підтримав думку свого підзахисного та просив задовольнити клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, вказав на наявність ризиків щодо можливого тиску з боку обвинуваченого на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши подані клопотання та матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Ухвалою Іваничівського районного суду від 10.01.2025 обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, строк якого спливає 10.03.2025.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається у порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань, суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Оцінюючи наведені підстави у даній конкретній справі відносно ОСОБА_7 , суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону). Статтею 29 Конституції України гарантовано право кожної людини на свободу та особисту недоторканність.

Згідно зі ст. 9 Основного Закону чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Україною 17.07.1997 року ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), яка набрала чинності для України 11.09.1997 року. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини. Саме така правова позиція висловлена у п.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 року № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України».

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення, наведеного у п.175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04) від 21.04.2011 року, де зазначено, що обґрунтована підозра - це існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти і інформація, якими сторона обвинувачення обґрунтовує причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінальних правопорушень, кваліфікованих за ч.1 ст.121 КК України та ст.336 КК України, в обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування відображені з достатньою мірою для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 28.10.1994 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (Murray v. the United Kingdom), заява № 14310/88, зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження, що є завданням наступних етапів кримінального процесу. Як вбачається із додатків до обвинувального акта, стороною обвинувачення зібрані певні докази у кримінальному провадженні, які зазначені у реєстрі матеріалів досудового розслідування за № 0000329 від 21.03.2024. Однак ці докази мають бути досліджені на більш пізніх етапах судового розгляду справи.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_7 органом досудового розслідування пред`явлені обвинувачення у скоєнні двох кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до категорії тяжких злочинів, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Європейський суд з прав людини у п.74 рішення від 01.06.2006 року у справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia), заява № 7064/05, зазначив, що «… хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину… продовження строку тримання під вартою також не можна застосовувати як передбачення вироку у формі позбавлення волі…».

Аналізуючи у своїй правозастосовній практиці питання застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути певні ризики, при цьому обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (рішення у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, заява № 40107/02, п. 80).

Оцінюючи існування ризику з боку ОСОБА_7 переховуватися від суду, суд звертає увагу на те, що з плином часу ризик переховуватися від правосуддя, що існував з боку ОСОБА_7 істотно зменшився, обвинувачений тривалий час перебував в умовах ізоляції від суспільства, у майбутньому не є доцільним застосовувати найбільш суворий з передбачених законом запобіжних заходів, цілком достатнього застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Європейський суд в рішенні по справі «В. проти Швейцарії», заява № 14379/88, від 26.01.1993, п.33, з цього приводу вказав, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою … При цьому треба враховувати характер обвинувачуваного, його моральні якості, його кошти, зв`язки з державою, у якій його переслідували за законом, і його міжнародні контакти.

В цьому контексті суд враховує наявність у обвинуваченого сім`ї (дружини), місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстрований там як внутрішньо переміщена особа у встановленому законом порядку. Ризик переховуватись від суду може бути цілком нівельований застосуванням до обвинуваченого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту та застосуванням електронних засобів контролю за обвинуваченим.

Водночас стороною обвинувачення не надано суду жодних доказів, які б дозволяли поза розумним сумнівом припускати можливість впливу обвинуваченого на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, про наявність протиправного тиску на них з боку обвинуваченого (звернень з цього приводу до правоохоронних органів тощо). Доказів наявності соціальних зв`язків обвинуваченого зі свідками стороною обвинувачення також не надано.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Летельє проти Франції» (Letellier v. France), заява № 12369/86, від 26.06.1991, п. 39, визнав, що реальна небезпека чинення тиску на свідків може таки бути на початку справи, але з часом вона значно зменшується й врешті зникає зовсім. Таким чином, прокурором не було доведено існування з боку ОСОБА_7 ризику здійснення протиправного впливу на свідків у кримінальному провадженні.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v. Russia), заява № 7064/05, від 01.06.2006, п.79, вказав, що на початкових стадіях розслідування ризик втручання особи у здійснення правосуддя міг виправдовувати її тримання під вартою, однак після того, як докази були зібрані, ця підстава своє значення втратила.

Доводи сторони обвинувачення щодо існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України також не знайшли свого підтвердження, оскільки будь-яких даних про те, що ОСОБА_7 раніше притягався до відповідальності, вчиняв протиправні дії чи намагася продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, не було встановлено.

Відповідно до ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пп. 1 та 2 ч.1 ст.194 КПК, але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 ст.194 КПК, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Прокурором, на думку суду, не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні та не доведено наявність підстав, які б надавали можливість вважати, що обов`язки, передбачені ст.194 КПК України, обвинуваченим виконані не будуть.

Отже, суд вважає за можливе застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, а саме цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю за обвинуваченим, який в свою чергу буде співмірним і доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

Суд враховує, що ОСОБА_7 має на території м. Нововолинськ Волинської області місце проживання, де мешкає разом з дружиною, зареєстрований у встановленому законом порядку як внутрішньо переміщена особа.

Водночас, зважаючи на серйозність висунутих обвинувачень, суд встановлює для обвинуваченого ОСОБА_7 заборону тривалістю два місяці цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України та зобов`язати його: повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання; негайно прибувати до суду за першим викликом; утримуватися від спілкування із свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за наявності); носити електронний засіб контролю.

Суд вважає необхідним застосування електронних засобів контролю за обвинуваченим, оскільки це в повній мірі усуне ризик його переховування від суду.

Відповідно до ст.195 КПК України застосування електронних засобів контролю полягає у закріпленні на тілі підозрюваного, обвинуваченого пристрою, який дає змогу відслідковувати та фіксувати його місцезнаходження. Такий пристрій має бути захищений від самостійного знімання, пошкодження або іншого втручання в його роботу з метою ухилення від контролю та сигналізувати про спроби особи здійснити такі дії.

Згідно зі ст.202 КПК України у разі застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий, негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.

Ухвала слідчого судді, суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення (ст.205 КПК України).

Керуючись ст.ст. 176 - 178, 181, 193, 194, 197,318,331,372,376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, раніше застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_7 .

Клопотання сторони захисту щодо зміни раніше застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу на більш м`який задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на строк два місяці, тобто до 05.05.2025 включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 , на строк два місяці, тобто до 05.05.2025 включно, такі обов`язки:

- не залишати цілодобово житло за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання;

- негайно прибувати до суду за першим викликом;

- утримуватися від спілкування із свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за наявності).

Під час дії запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту застосувати відносно ОСОБА_7 електронні засоби контролю за обвинуваченим.

Обвинуваченого ОСОБА_7 негайно доставити до місця його проживання і звільнити з-під варти.

Судове засідання щодо розгляду кримінального провадження відкласти на 13.03.2025 на 11 год. 00 хв., про що повідомити учасників справи.

Копію ухвали суду вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику, направити начальнику ДУ «Луцький слідчий ізолятор» та до Відділення поліції №1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП ГУ НП у Волинській області, для відома та виконання.

Ця ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду підлягає оскарженню протягом п`яти днів з моменту її проголошення безпосередньо до Волинського апеляційного суду.

Повний текст ухвали оголошено 10.03.2025 о 12 год. 45 хв.

Головуючий суддя: ОСОБА_1