Справа № 752/2950/24
Провадження №: 1-кп/752/1068/25
У Х В А Л А

31.03.2025 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

провівши в приміщенні суду судове засідання кримінального провадження №0001306 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 382, ст. 287 КК України та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 382, ч. 4 ст. 286-1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 , яка була підключена через ВКЗ з ДУ «Київський слідчий ізолятор»,

обвинуваченого ОСОБА_3 , який був підключена через ВКЗ з ДУ «Дніпровська установа виконання покарань №4»,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 , який був підключений за допомогою ВКЗ,

представника потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_10 ,

представника потерпілої ОСОБА_11 ,

встановив:

прокурор ОСОБА_5 заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4. С вою позицію відносно ОСОБА_4 прокурор обґрунтував тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, найтяжчий з яких, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачено реальний вид покарання. Вказує, що наразі продовжують існувати передбачені законом ризики, зокрема, можливість переховування обвинуваченої від суду, а також можливість незаконного впливу на потерпілу сторону. На переконання прокурора, ризики, які стали підставою для обрання та неодноразового продовження запобіжного заходу передбачені ст. 177 КПК України не зменшились. Крім того, при продовженні запобіжного заходу обвинуваченій прокурор просив врахувати, що ОСОБА_4 на час інкримінованих кримінальних правопорушень ігнорувала рішення суду про позбавлення права керування транспортними засобами, що в подальшому призвело до загибелі людей та перебувала в стані алкогольного сп`яніння. Інші більш м`які запобіжні заходи, на думку прокурора, застосовані бути не можуть, а тяжкість вчинених злочинів вказує на доцільність продовження найсуворішого виду запобіжного заходу. Також прокурор ОСОБА_5 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_3 з нічного домашнього арешту на тримання під вартою. Подане клопотання обґрунтував тим, що ОСОБА_3 06.03.2025 року повідомлено про підозру за ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України в рамках кримінального провадження №0001444, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без можливості внесення застави та поміщено до ДУ «Дніпровська установа виконання покарань №4». Прокурор вказує, що застосований до ОСОБА_3 запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту не зміг забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та попередити вчинення ним нових умисних злочинів. Прокурор вказує, що ОСОБА_3 може переховуватись від суду, незаконно впливати на експертів у цьому провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Також прокурор вказує, що ОСОБА_3 неодноразово притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, в тому числі за порушення ПДР та керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про ігнорування ним вимог чинного законодавства і дає достатні підстави вважати, що останній продовжить свою протиправну поведінку, а тому, на переконання прокурора є всі підстави для зміни ОСОБА_3 запобіжного заходу з нічного домашнього арешту та тримання під вартою.

Сторона захисту ОСОБА_4 - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 просили відмовити в задоволенні клопотань прокурора. Вказали, що ризики прокурором не доведені, клопотання безпідставне, із врахуванням тривалості утримання обвинуваченої під вартою, практики Європейського суду, наявності у обвинуваченої близьких родичів просять змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачена ОСОБА_4 підтримала думку своїх захисників.

Захисники ОСОБА_3 - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заперечували щодо задоволення клопотань прокурора. Вказали, що подане прокурором клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_3 є не обґрунтованим, оскільки ОСОБА_3 жодних обов`язків покладених на нього судом не порушував, а наразі перебуває під вартою в іншому кримінальному провадженні, за ознаками вчинення злочину, який мав до вчинення злочину, інкримінованого в цьому кримінальному провадженні. Будь-які ризики відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку захисників.

Представник потерпілої ОСОБА_11 просив задовольнити клопотання прокурора про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу та щодо зміни запобіжного заходу ОСОБА_3 .

Представник потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_10 підтримав позицію прокурора щодо ОСОБА_4 , щодо ОСОБА_3 залишив вирішення питання на розсуд суду.

З`ясувавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання прокурора, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, зокрема ті, що перелічені цією статтею. Так, суд враховує, зокрема, тяжкість покарання, вік та стан здоров`я обвинувачених, міцність соціальних зв`язків.

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою суд повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

У кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

При визначенні питання доцільності продовження тримання обвинуваченої ОСОБА_4 під вартою, суд бере до уваги, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, зокрема, тяжкого злочину проти безпеки руху та експлуатації транспортних засобів, що спричинило смерть двох потерпілих, в стані алкогольного сп`яніння та враховуючи тяжкість пред`явленого обвинувачення, обставини вчинення інкримінованих злочинів, беручи до уваги дані щодо особи обвинуваченої, а саме факти притягнення її до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, залишення місця пригоди після повернення до нього з медичного закладу, суд вважає, що прокурором було доведено, що ризики, які були встановлені раніше, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, і які були враховані при обранні та продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, наразі існують та не зменшились, зокрема, можливість ухилитись від суду шляхом виїзду за кордон або перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

На думку суду, продовжує також існувати ризик можливого вчинення нових злочинів обвинуваченою, враховуючи обставини вчинення викладених в обвинувальному акті злочинів, а тому суд вважає за доцільне залишити ОСОБА_4 раніше обраний запобіжний захід та продовжити строк його дії на 60 діб.

Суд, на підставі п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, вважає за необхідне не визначати розмір застави ОСОБА_4 з огляду висновки Європейського суду з прав людини щодо обов`язку суду своїм рішенням забезпечити не тільки права обвинуваченої, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Інші менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, на даному етапі не зможуть забезпечити виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду та забезпечать її належну поведінку. У зв"язку з чим клопотання сторони захисту слід залишити без задоволення.

Також, вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 з нічного домашнього арешту на тримання під вартою слід зазначити, що в період зміни останньому запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, а в подальшому на нічний домашній арешт, тобто з 22.10.2024 року факту порушення ОСОБА_3 його процесуальних обов`язків зафіксовано не було і суду таких відомостей не надано.

За таких обставин, суд вважає, що посилання прокурора на те, що нічний домашній арешт не зміг попередити вчинення ним нового умисного злочину є безпідставним, оскільки внесення відомостей в ЄРДР про кримінальному провадженню, в якому він з 07.03.2025 року перебуває під вартою, відбулось до зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, а отже запобіжний захід у виді домашнього арешту ОСОБА_3 в даному випадку порушено не було.

Слід вказати, що наявність запобіжного заходу у виді тримання під вартою у іншому кримінальному провадженні не є підставою для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на тримання під вартою. Крім того, суд зазначає, що наявність такого найсуворішого запобіжного заходу як тримання під вартою позбавляє необхідності існування менш суворих запобіжних заходів, оскільки перебування обвинуваченого під вартою унеможливлює виконання ним обов`язків, які можуть бути покладені в разі обрання іншого запобіжного заходу.

Виходячи з вищевикладеного суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено підстав для зміни запобіжного заходу ОСОБА_3 з нічного домашнього арешту на тримання під вартою, а продовження ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту, як і обрання будь-якого іншого менш суворого запобіжного заходу, із врахуванням його утримання під вартою унеможливить виконання ним обов`язків, а тому, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу ОСОБА_3 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 177,178, 181, 183, 331 КПК України, суд

постановив:

клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 60 (шістдесят) діб до 29.05.2025 року включно.

Строк продовження існуючої міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою обчислювати з 31.03.2025 року.

В задоволенні клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу ОСОБА_3 з нічного домашнього арешту на триманні під вартою - відмовити.

Копію ухвали направити обвинуваченим, направити в ДУ «Київський слідчий ізолятор» та надати прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 діб з дня її проголошення в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суддя ОСОБА_1