печерський районний суд міста києва
Справа № 757/4940/25-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3

захисника - адвоката ОСОБА_4

підозрюваного - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001194 від 28.06.2023 підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИВ:

04.02.2025 старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України капітан поліції ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором, звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001194 від 28.06.2023 підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001194 від 28.06.2023 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

13.09.2024 в межах кримінального провадження № 0001194 від 28.06.2023 ОСОБА_5 в порядку і з підстав, визначених ст.ст. 276-278 КПК України, повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

10.12.2024 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва підозрюваному ОСОБА_5 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 07.02.2025 включно.

Слідчий вказує, що є необхідність продовжити застосований до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, у відповідності до ст. 177 КПК України необхідно з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Так, ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що у разі доведення його вини у вчиненні інкримінованих злочинів, йому загрожує безальтернативне покарання лише у вигляді позбавлення волі, а тому з метою уникнення покарання, він може переховуватись від органу досудового розслідування, що являється ризиком передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Потрібно врахувати і те, що ОСОБА_5 та свідки у даному кримінальному провадженні є жителями одного і того ж населеного пункту, таким чином, у разі обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, останній може здійснювати тиск на інших підозрюваних та свідків, а також перешкоджати провадженню іншим чином, що являється ризиком передбаченим п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, під час досудового розслідування встановлено, що до вчинення вказаних особливо тяжких злочинів можуть бути причетні ряд невстановлених на даний час осіб, що дає підстави вважати, в разі, якщо до підозрюваного не буде застосована міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, він буде мати можливість спілкуватись із зазначеними особами, тим самим перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, наявні підстави вважати, що ОСОБА_5 не має іншого виду заробітку, окрім здійснення збуту наркотичного засобу - кокаїн, тому може знову продовжувати вчиняти інші кримінальні у яких підозрюється, що являється ризиком передбаченим п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Окрім цього, слідчий вказує, що обставинами, які перешкоджали завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою підозрюваного, є необхідність у проведенні таких слідчих та процесуальних дій: отримати висновок судової молекулярно-генетичної експертизи;розсекретити матеріали НСРД, які послугували підставою для проведення комплексів негласних слідчих (розшукових) дій відносно фігуранта та інших осіб у даному кримінальному провадженні; встановити усіх свідків та очевидців вчинення злочинів, допитати останніх про обставини вчинення кримінального правопорушення;вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для повідомлення про підозру іншим особам;виконати інші слідчі (розшукові) та процесуальні дії, необхідність у проведенні яких виникне під час розслідування.

Вказані слідчі (розшукові), процесуальні дії та результати експертизи мають важливе значення для всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, отримання доказів, які можуть бути використані під час судового розгляду та перевірки вже зібраних доказів. Зазначені слідчі (розшукові) та процесуальні дії не можуть бути завершені до закінчення строку досудового розслідування, у зв`язку з складністю провадження, пов`язаною зі значним обсягом слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, які проводяться в умовах воєнного стану, у зв`язку з чим для їх проведення необхідний додатковий час.

З врахуванням зазначеного, сторона обвинувачення звернулась до суду з клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Адвокат в судовому засіданні зазначила, що заперечує щодо задоволення клопотання, оскільки підозра є необгрунтованою, ризики не є підтвердженими.

З врахуваннням зазначеного, адвокат просила застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або ж зменшити розмір застави.

Підозрюваний в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Вивчивши клопотання, заслухавши пояснення учасників провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.

Так, судовим розглядом встановлено, що 13.09.2024 в межах кримінального провадження № 0001194 від 28.06.2023 ОСОБА_5 в порядку і з підстав, визначених ст.ст. 276-278 КПК України, повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

20.09.2024 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва відносно підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді отримання під вартою строком до 18.11.2024 із можливістю внесення застави у межах 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідно становить 605 600 грн., після внесення суми якої, 24.09.2024 останнього звільнено з-під варти із покладенням на нього згаданих вище обов`язків.

29.09.2024 у межах кримінального провадження № 0003075 від 28.09.2024 слідчими Оболонського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_5 повідомлено про підозру ОСОБА_5 у порядку п. 1 ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

За клопотанням сторони обвинувачення 03.10.2024 у кримінальному провадженні № 0001194 від 28.06.2023, слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва заставу, внесену за ОСОБА_5 в сумі 605 600 грн звернуто в дохід держави, а останньому змінено запобіжний захід із застави на тримання під вартою строком до 13.11.2024 із визначенням альтернативи у вигляді застави в розмірі 3 028 000 грн.

У подальшому, 24.10.2024 матеріали досудових розслідувань у кримінальних провадженнях №0001194 від 28.06.2024 та №0003075 від 28.09.2024 у порядку ст. 217 КПК України об`єднані в одне провадження.

З огляду на встановлення наявності достатніх доказів для зміни раніше повідомленої підозри у вчиненні злочинів, 01.11.2024 ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

07.11.2024 постановою заступника Генерального прокурора продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001194 від 28.06.2023 до трьох місяців, тобто до 13.12.2024.

Після чого, 08.11.2024 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва підозрюваному ОСОБА_5 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 13.12.2024.

У подальшому, 09.12.2024 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001194 від 28.06.2023 до 6 місяців, тобто до 13.03.2025 включно.

Після чого, 10.12.2024 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва підозрюваному ОСОБА_5 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 07.02.2025 включно.

Матеріали, що дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення:протокол проведення НСРД у порядку ст.ст. 261, 262, 274 КПК України відносно ОСОБА_5 від 25.03.2024, яким зафіксовано факт проведення виїмки та огляду посилки, що була відправлена із поштового відділення №39 ТОВ «Нова пошта», що за адресою: м. Київ, вул. Героїв полку «Азов», 34а, із ТТН №7310 від 20.03.2024 на ім`я ОСОБА_7 , під час якого здійснено відібрання зразків білої порошкоподібної речовини, що була виявлена у прозорому поліетиленовому пакеті із замком Zip-Lock, що знаходився у шкарпетках всередині зазначеної посилки протокол проведення НСРД у порядку ст.ст. 261, 262, 274 КПК України відносно ОСОБА_5 від 25.03.2024, яким зафіксовано факт проведення виїмки та огляду посилки, що була відправлена із поштового відділення №39 ТОВ «Нова пошта», що за адресою: м. Київ, вул. Героїв полку «Азов», 34а, із ТТН №5816 від 20.03.2024 на ім`я ОСОБА_8 , під час якого здійснено відібрання зразків білої порошкоподібної речовини, що була виявлена у прозорому поліетиленовому пакеті із замком Zip-Lock, що знаходився у шкарпетках всередині зазначеної посилки;висновок експерта за результатами проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів №СЕ-19-24/20974-НЗПРАП від 05.04.2024 згідно якої зразки білої порошкоподібної речовини білого кольору, які були відібрані із посилки із ТТН №5816 від 20.03.2024 є наркотичною речовиною кокаїн, обіг якої обмежено, масою 0,0334 г, а зразки білої порошкоподібної речовини білого кольору, які були відібрані із посилки із ТТН №7310 від 20.03.2024 є наркотичною речовиною кокаїн, обіг якої обмежено, масою 0,0704 г;протокол зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 02.04.2024, а саме з камер зовнішнього відеоспостереження поштового відділення №39 ТОВ «Нова пошта», що за адресою: м. Київ, вул. Героїв полку «Азов», 34а за 20.03.2024, на яких зафіксовано факт відвідування вказаного відділення ОСОБА_5 ;протокол проведення огляду носія інформації з відеозаписами із камер зовнішнього відеоспостереження поштового відділення №39 ТОВ «Нова пошта», що за адресою: м. Київ, вул. Героїв полку «Азов», 34а, яким зафіксовано візуальний факт відвідування ОСОБА_5 зазначеного відділення 20.03.2024;протокол проведення НСРД у порядку ст. 269 КПК України відносно ОСОБА_5 , яким зафіксовано факти відвідування ним 20.03.2024 відділення №39 ТОВ «Нова пошта», що за адресою: м. Київ, вул. Героїв полку «Азов», 34а, а також здійснення відправлення посилок із ТТН №5816 та ТТН №7310;протокол затримання ОСОБА_5 у порядку ст. 208 КПК України від 28.09.2024, яким зафіксовано факт вилучення у останнього посилки із наркотичним засобом кокаїн, а також паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 із номером № НОМЕР_1 ;висновок судового експерта УНД ІСТСЕ СБ України за результатами проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів №152/10 від 29.09.2024, а також висновком судового експерта УНД ІСТСЕ СБ України за результатами проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів №153/10-374/8 від 01.10.2024, якими зафіксовано, що у посилці із якою затримано ОСОБА_5 перебував наркотичний засіб кокаїн загальною вагою 56, 234 г., що відповідно до таблиці 1 «Невеликі, великі та особливо великі розміри наркотичних засобів, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України 01.02.2000 № 188, становить особливо великі розміри;протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 28.09.2024 відповідно до якого встановлено, що 28.09.2024 остання у пункті видачі поштової служби «Meest» здійснювала видачу ОСОБА_5 вищезгаданої посилки із наркотичним засобом, який для її отримання надав документи на ім`я ОСОБА_9 ;протокол пред`явлення свідку ОСОБА_10 для впізнання ОСОБА_5 по фотознімках від 30.09.2024 згідно якого остання впізнала ОСОБА_5 як особу якій вона здійснювала видачу посилки та яка надала документи на ім`я ОСОБА_9 ;відповідь на запит у порядку ст. 93 КПК України із ДМС України про те, що у відомчій інформаційній системі вказаного державного органу відсутні відомості про оформлення паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , а паспорт громадянина України із номером № НОМЕР_1 , який аналогічний тому, що був вилучений у ОСОБА_5 , оформлено 22.11.2022 Тернопільським відділом №1 УДМС в Тернопільській області на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; висновок судового експерта ДНДЕКЦ МВС України за результатами проведення технічної експертизи документів №СЕ-19-24/74135-ДД від 10.12.2025, якими зафіксовано, що бланк вилученого у ОСОБА_5 паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_9 із номером НОМЕР_2 не відповідає за способом друку та спеціальними елементами захисту встановленому зразку аналогічного бланку паспорту громадянина України, який знаходиться в офіційному обігу на території України;протокол тимчасового доступу до документів, які перебували у володінні ДПС України та копії вилучених документів, які містять відомості про доходи ОСОБА_5 за період з 2015 по 2024 роки; іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, зокрема у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України, за які передбачено максимальне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 9 років до 12 років із конфіскацією майна.

Згідно з ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, при продовженні строку тримання під вартою слідчий суддя, окрім іншого, враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

У відповідності до положень ст. ст. 197, 199 КПК України, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на непов`язаний з ізоляцією від суспільства, строк тримання підозрюваного під вартою може бути продовжено у разі неможливості закінчення досудового розслідування в частині доведеного обвинувачення у строки, встановлені ст. 219 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Так, у відповідності до стандарту доказування «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»), який застосовується при оцінці доказів, докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення у справі «Коробов проти України»).

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення вірогідним та достатнім для застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, суд, аналізуючи доводи сторони обвинувачення, дійшов висновку, що підозра можливого вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення не є вочевидь необґрунтованою, а відтак наявні підстави для продовження застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя одночасно враховує, що вказані обставини та докази були встановлено судами при ухваленні рішення про застосування запобіжного заходу та продожвення строку дії запобіжного заходу.

Разом з цим, слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні прокурора дані, у слідчого судді є всі підстави для висновку, що представлені докази об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Наряду з вказаним, у п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Разом з цим, відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40), серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, можливо дійти висновку, що небезпеку переховування від правосуддя необхідно визначати з урахуванням низки релевантних чинників, серед яких доцільно виокремити особистість обвинуваченого, його моральні якості та переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, його міжнародні контакти у поєднанні із загрозою суворості можливого покарання (рішення у справах «Пунцельт проти Чехії», «В. проти Швейцарії).

Відтак, ризик втечі підозрюваного, на думку слідчого судді, виключати не можна, з урахуванням обставин провадження та особи підозрюваного, а тому він є наявним.

У розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення, хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення, у сукупності з іншими обставинами, збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгаріі» від 26 липня 2021 року, ЄСПЛ зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Таким чином, ризик переховування від органу досудового розслідування, суду обумовлюється, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і , зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Відтак, на думку слідчого судді, на початкових етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності очікування можливого суворого покарання в сукупності з вагомістю доказів причетності підозрюваного до скоєння злочину, саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Відтак, усвідомлюючи тяжкість потенційного покарання та невідворотність кримінальної відповідальності у разі ухвалення обвинувального вироку, слідчий суддя допускає, що підозрюваний може використати наявні у нього засоби та можливості для переховування від правоохоронних органів і суду.

З урахуванням зазначеного, слідчий суддя вважає, що ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, є доведеним.

Таким чином, ризик переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду є основним ризиком, який обґрунтовує необхідність вжиття запобіжних заходів.

Щодо ризику щодо впливу на свідків, то слідчий суддя звертає увагу, що при встановленні наявності ризику впливу на свідків, потерпілого, експертів слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, потерпілими, експертами у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

Тобто, ризик впливу на свідків, не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що стороною обвинувачення доведено наявність існування даного ризку, а посилання сторони захисту щодо відсутності доказів впливу підозрюваного на свідків ще не свічить про те, що ризик є необґрунтований або ж станом на день розгляду відсутній, оскільки з урахуванням обставин провадження та особи підозрюваного він є наявний.

Разом з цим, що стосується посилання сторони обвинувачення на те, що підозрюваний може продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, слідчий суддя вважає, що такий ризик є допустимим, однак посилання сторони обвинувачення є досить формальними, а тому не є достатньо обґрунтованими.

З врахуванням зазначеного, слідчий суддя прийшов до висновку, що ризики є сталими та доведеними та на момент розгляду клопотання не зменшились. Також, слідий суддя враховує тяжкість покарання, обставини вчинення кримінального правопорушення, які лише приводять до висновку, що більш м`який запобіжний захід станом на день розгляду клопотання не може бути застосований.

Відтак, даних про наявність підстав для скасування ОСОБА_5 запобіжного заходу або його зміни на менш м`який, ніж тримання під вартою, слідчим суддею при розгляді клопотання не встановлено та стороною захисту не доведено наявність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки не спростовано існування в кримінальному провадженні ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Разом з цим, суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час з урахуванням результатів подальшого розгляду кримінального провадження у судовому розгляді, під час якого також будуть перевірені доводи сторони захисту.

Враховуючи тяжкість та суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 , дані про особу підозрюваного, його стан здоров`я, соціальні зв`язки, наявність значного суспільного інтересу в результатах розслідування кримінального провадження, суд прийшов до висновку про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 .

Між тим, задовольняючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя вважає за необхідне визначити підозрюваному розмір застави, який, на думку суду, належним чином зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, необхідність покладення яких вбачається з наведеного в обґрунтування даного клопотання, так як станом на день розгляду клопотання, останній не підозрюється у вчиненні насильницького злочину.

Так, згідно п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод звільнення може бути обумовлено наданням гарантій явки в суд, й судова практика Європейського суду з прав людини встановлює, що не відповідає п. 3 ст. 5 Конвенції встановлення розміру застави, виключно в залежності від інкримінованої шкоди. Гарантія має мету не відшкодування шкоди, а забезпечення присутності обвинуваченого в залі судового засідання. Тому її розмір повинен відповідати перспективі втрати застави чи обернення на неї стягнення у разі не явки обвинуваченого до суду, й повинен утримувати обвинуваченого в межах належної процесуальної поведінки.

Окрім цього, частиною 1 статті 182 КПК України передбачено, що застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Гафа проти Мальти», було встановлено що гарантія, передбачена статтею 5 §3 Конвенції покликана забезпечити явку обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підозрюваного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі. Оскільки питання, яке розглядається, є основним правом на свободу, гарантованим статтею 5, органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Крім того, розмір застави, має бути належним чином обґрунтовано у рішенні про визначення застави і повинна враховувати майновий стан обвинуваченого. Нездатність національних судів оцінити здатність заявника сплатити необхідну суму може викликати виявлення Судом порушення. Проте обвинувачений, якого судові органи готові звільнити під заставу, повинні вірно подати достатню інформацію, яку можливо перевірити, якщо це буде необхідно, щодо суми застави, яку необхідно встановити.

Позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. У цій справі, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, заявник стверджував, що сума застави у його справі була необґрунтовано високою та не враховувала конкретні обставини й умови його особистого життя. Суд підтвердив, що відповідно до вказаної статті Конвенції внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Також, щоб розмір застави можна було вважати таким, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, слідчий суддя повинен, врахувавши положення ст. 177, 178 КПК України, та раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю вчиненого злочину. При цьому судді слід мати на увазі, що, виходячи з практики ЄСПЛ, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того, Європейський суд з прав людини також наголошує, що якщо на карту поставлене право на свободу, гарантоване ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, влада повинна приділяти питанню встановлення відповідного розміру застави таку ж увагу, якби це стосувалося обґрунтування необхідності тримання особи під вартою. Серйозність звинувачень проти обвинуваченого, як і його статки не можуть бути вирішальними факторами, що виправдовують суму застави.

При цьому, будь-яке обмеження прав осіб не може досягатися за рахунок та на шкоду принципу змагальності сторін, а мета такого обмеження жодним чином не пов`язана з досягненням «вразливого стану» у будь-якої особи, а тому прохання про застосування до особи найсуворішого запобіжного заходу та/або великого розміру застави повинно бути розумним з погляду її розміру та адекватною обстановці вчинення правопорушення і отриманим відомостям.

З врахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що з метою забезпечення досудового розслідування, виконання підозрюваним обов`язків, необхідно визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, у розмірі 800 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, зобов`язавши підозрюваного ОСОБА_5 , виконувати процесуальні обов`язки, визначені частиною п`ятою статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора та суду за першим викликом;повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну місця свого проживання;не відлучатись за межі м. Києва без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді;здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Окрім цього, після визначення попереднього розміру застави пройшов певний період, а тому з метою дотримання позицій Європейського суду з прав людини необхідно зменшити розмір застави, так як підозрюваний певний час перебуває під вартою.

Питання щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих злочинів та правильності кваліфікації його дій слідчим суддею при розгляді клопотання не вирішувались, оскільки підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду справи по суті.

Відтак, клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193,194, 196, 197, 199, 202, 205, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № № 0001194 від 28.06.2023, строк тримання під вартою до 13.03.2025 включно.

Одночасно визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, у розмірі 800 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 2 422 400 (два мільйони чотириста двадцять дві тисячі чотириста) грн., зобов`язавши підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконувати процесуальні обов`язки, визначені частиною п`ятою статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, в разі внесення застави, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першим викликом;

- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну місця свого проживання;

- не відлучатись за межі м. Києва без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді;

- здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Застава може бути внесена, як самою підозрюваною, так й іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на наступний депозитний рахунок Печерського районного суду м. Києва:

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26268059

Банк отримувача ДКСУ, м.Київ

Код банку отримувача (МФО) 820172

Рахунок отримувача UA1012089

призначення платежу: застава за …(ПІБ, дата народження особи, за яку вноситься застава), згідно ухвали … (назва суду) … від … (дата ухвали).. по справі № …, кримінальне провадження № ….., внесені (ПІБ особи, що вносить заставу) згідно квитанції від (дата та № квитанції).

Термін обов`язків, покладених слідчим суддею, у разі внесення застави визначити в межах строку досудового розслідування, а саме до 13.03.2025 року включно.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок ТУ ДСАУ в м. Києві коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі установи, де особа утримується.

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа установи, де особа утримується, має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти підозрюваного ОСОБА_5 , та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю Печерського районного суду м. Києва.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави ОСОБА_5 , вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому, застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_12