ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/282/25 Справа № 700/560/24 Категорія: ч. 1 ст. 115 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000175 за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Лисянського районного суду Черкаської області від 15 листопада 2024 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Лисянка Лисянського району Черкаської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 у військовому званні солдат, несудимого, неодруженого, на утриманні має одну неповнолітню дитину,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 за даним вироком покарання строк попереднього ув`язнення обвинуваченого у межах даного кримінального провадження, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі за період тримання під вартою з 01 травня 2024 року по день набрання вироком законної сили.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в розмірі 13025,41 грн.

Накладений ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду від 03.05.2024 № 711/3551/24 арешт на майно, вилучене за адресою: АДРЕСА_1 , скасувати після набрання вироком законної сили.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України.

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку Лисянського районного суду Черкаської області від 15 листопада 2024 року ОСОБА_9 визнаний винуватим та засуджений за те, що він будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст.ст.3, 68 Конституції України, ст.ст.11, 16, 49, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1, 3, 4, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватися військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, 01.05.2024 р. близько 18 год. 30 хв., більш точний час досудовим розслідуванням встановити не вдалося, будучи в стані алкогольного сп`яніння та перебуваючи в приміщенні будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де він проживав спільно з братом потерпілим ОСОБА_10 , діючи з прямим умислом на протиправне заподіяння смерті останньому, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді настання смерті потерпілого ОСОБА_10 , під час словесної сварки з останнім, що виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків після спільного вживання алкогольних напоїв, пішов до кухні та взяв до рук кухонного ножа, після чого направився до житлової кімнати в зазначеному будинку, де знаходиться потерпілий ОСОБА_10 , підійшов до нього ззаду та наніс один удар вказаним ножем в спину потерпілого, після чого потерпілий повернувся обличчям до ОСОБА_9 та останній наніс йому три удари ножем в грудну клітку та два удари ножем в живіт, в результаті чого в останнього утворилися тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості, зокрема у вигляді: сліпої колото-різаної рани на задній поверхні грудної клітки та двох сліпих колото-різаних ран на передній поверхні грудної клітки зліва, які відповідно до висновку лікаря судово-медичного експерта Звенигородського міжрайонного відділення КУ «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» №05-9-02/109, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень та тілесні ушкодження, що відповідно до зазначеного висновку експерта відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, зокрема у вигляді: двох проникаючих колото-різаних ран в черевну порожнину та проникаючої колото-різаної рани лівої плевральної порожнини, яка проходить через підшкірно-жирову клітковину, між другим та третім ребрами, пристінкову плевру та проникає в ліву плевральну порожнину, ушкоджуючи серцеву сумку та аорту, що призвело до гострої крововтрати, внаслідок якої, відповідно до вказаного висновку експерта потерпілий ОСОБА_10 помер на місці.

Не погоджуючись з вирком суду, потерпіла ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу в якій просила його скасувати та ухвалити новий вирок , яким визнати ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України і призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України звільнивши від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, а саме ОСОБА_11 захищався від посягань ОСОБА_12 , який погрожував його вбити ножем.

Судом першої інстанції не взято до уваги показання свідка ОСОБА_13 та її показання, про те, що ОСОБА_14 бив ОСОБА_15 мучив його та провокував конфлікти, та був психічно хворим.

Вважає, що ОСОБА_11 оборонявся від дій ОСОБА_16 тому його дії підлягають кваліфікації за ст. 118 КК України, з призначенням відповідно покарання.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просив вирок суду скасувати та постановити новий вирок яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України призначивши йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки із застосуванням ст. 75 КК України звільнивши від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що висновок суду про наявність в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України не підтверджується доказами дослідженими під час судового розгляду, оскільки в судовому засіданні було встановлено та доведено, що загиблий ОСОБА_10 01.05.2024 вчиняв протиправні дії відносно ОСОБА_9 , а саме спричиняв тілесні, ушкодження погрожував ножем, висловлювався що заріже. ОСОБА_9 захищався від дій ОСОБА_16 , схопив ніж за лезо, а ОСОБА_14 почав його бити та душити за шию, захищаючись ОСОБА_9 тим же ножем спричинив ОСОБА_14 колото-різані рани внаслідок чого ОСОБА_14 помер. Зазначене підтверджується матеріалами справи, показаннями свідків, щодо поведінки ОСОБА_16 , даними протоколу слідчого експерименту.

Жодним доказом не підтверджено, що ніж з кухні приніс ОСОБА_17 . Вбивство стало наслідком саме протиправних дій ОСОБА_16 відносно ОСОБА_18 .

Захисник зазначає, що ОСОБА_11 не вчиняв умисного вбивства, оскільки мало місце перевищення меж необхідної самооборони. Наявний причинно-наслідковий зв`язок безпосередньо з тим, що ОСОБА_14 вчинив побиття ОСОБА_15 , який намагався уникнути конфлікту, та сам ОСОБА_14 приніс ножа та намагався зарізати ОСОБА_18 . Тілесні ушкодження виявлені в ОСОБА_19 і досліджені судово-медичним експертом стали наслідком саме тих обставин, на які послався ОСОБА_11 на слідчому експерименті.

Суд не взяв до уваги докази, які могли вплинути на його висновки, а саме: показання обвинуваченого ОСОБА_15 , свідка ОСОБА_13 , ОСОБА_20 потерпілої ОСОБА_21 в частині того, що вони чітко пояснили, ОСОБА_14 був схильний до агресії та рукоприкладства; дані слідчого експерименту за участі ОСОБА_15 , висновки судово-медичних експертиз та пояснення експерта психіатра ОСОБА_22 , який аналізуючи психічний стан ОСОБА_15 , вказав на мотивацію його дій самозахист.

Вважає, що дії ОСОБА_9 підлягають кваліфікації за ст. 118 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_9 судом першої інстанції безпідставно не застосовано положення ст. 69 КК України при наявності пом`якшуючих обставин, а саме: добровільне відшкодування завданого збитку, надання медичної допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, встановлених судом.

Заслухавши суддю-доповідача, думки захисника ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_8 , які підтримали подані ними апеляційні скарги, просили їх задовольнити, перекваліфікувати дії ОСОБА_9 з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційних скарги захисника та потерпілої, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін; вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг захисника та потерпілої, колегія суддів приходить до висновку, що вони до задоволення не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даній справі вказані вимоги закону були дотримані.

Так, висновки районного суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідають фактичним обставинам справи, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні, яким суд дав обґрунтовану і правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 115 КК України є вірною.

В апеляційних скаргах захисник ОСОБА_7 та потерпіла ОСОБА_8 не погоджуюються з кваліфікацією інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_9 кримінального правопорушення, вважають, що дії останнього слід кваліфікувати за ст. 118 КК України.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за викладених у судовому рішенні обставин, ґрунтуються на доказах, досліджених та належно оцінених у судовому засіданні.

Такі висновки суд першої інстанції зробив на підставі показань потерпілої ОСОБА_8 , свідків: ОСОБА_23 , ОСОБА_20 , ОСОБА_13 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 ..

Потерпіла ОСОБА_8 , свідки: ОСОБА_23 , ОСОБА_20 , ОСОБА_13 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 не були безпосередніми очевидцями вчинення ОСОБА_32 інкримінованого йому кримінального правопорушення та повідомили суду першої інстанції про обставини, які мають значення для розгляду кримінального провадження.

Так потерпіла ОСОБА_8 суду першої інстанції показала, що вона є сестрою обвинуваченого та потерпілого. Коли почула, що брати нову побилися, то подумала, що ОСОБА_33 знову побив ОСОБА_34 . Брат ОСОБА_33 мав дуже тяжкий характер, був конфліктним. Коли брати повернулися з фронту, то їх стосунки стали це гіршими постійні конфлікти та скандали. ОСОБА_33 був дуже агресивний, його нічого не стримувало.

Допитані судом першої інстанції свідок ОСОБА_23 показав, що є поліцейським. Перебуваючи на добовому чергуванні, надійшло повідомлення про ножове поранення особи. Приїхавши на місце, при вході в будинок побачили молодого хлопця, який лежав головою до порогу, на спині, обличчям до гори, біля нього лежав кухонний ніж. Збоку з лівої сторони було видно ножові поранення проколи. Обвинувачений сидів на відстані метра від потерпілого, його руки були в крові, і він сказав, що вбив брата. Також пояснив, що вбив брата оскільки він його «дістав», йому було тяжко, тому він психологічно не витримав та зарізав його. В будинку була присутня мати цих братів. Потім з`явився батько, який телефонував на швидку допомогу. Обвинувачений та батьки говорили, що обвинувачений та вбитий вживали алкогольні напої. Раніше, десь більше року назад він вже виїздив на виклик у цю сім`ю, де ці ж два брати один одного порізали ножем.

Свідок ОСОБА_20 , в судовому засіданні пояснив, що обвинувачений є його сином. Того дня, під вечір він повернувся з городу, відкрив двері до синів у хату та побачив, що ОСОБА_35 лежить, а ОСОБА_36 зупиняв йому кров ватою з рани. Він гукнув дружину, а сам почав телефонувати знайомому зі швидкої та викликати швидку допомогу. Потім приїхала поліція, швидка.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю обвинуваченого та померлого. Того дня, близько 18-00 години прийшов чоловік і сказав, що хлопці побилися. Коли пішла до хати синів, то побачила, то ОСОБА_37 лежав на спині в коридорі, на підлозі, без свідомості, а ОСОБА_36 сидів над ним навколішки. Викликали швидку та поліцію. Вона з ОСОБА_38 надавали ОСОБА_39 першу медичну допомогу, але нічого не змогли зробити. ОСОБА_36 зупиняв ватою кровотечу на грудях. Вона запропонувала зробити штучне дихання. Бачила на грудях одну рану. Потім приїхав сват ОСОБА_27 , а за ним швидка допомога. ОСОБА_36 постійно говорив, що він такого не хотів. Поряд лежав кухонний ніж і ОСОБА_36 казав поліції, що наніс удар саме цим ножем. Перед цими подіями вона заходила до хлопців близько 17.00 години. ОСОБА_36 в той час лежав на ліжку вкритий з головою, а ОСОБА_35 шарпав та будив його. Вона просила, щоб ОСОБА_35 його не чіпав, а ОСОБА_34 просила, щоб пішов до неї в хату. Саша пообіцяв, що ляже спати і не чіпатиме брата.

Свідки ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 суду першої інстанції показали, що вони є працівниками бригади швидкої допомоги. 01.05.2024 приїхали на виклик в с. Смільченці у зв`язку з ножовим пораненням. Коли зайшли до хати то побачили чоловіка на підлозі, в одних трусах без ознак життя, з ножовими пораненнями. Близько 40 хвилин проводили реанімаційні заходи. Свідок ОСОБА_24 та ОСОБА_25 пояснили, що ножові поранення знаходилися в області серця, живота, два ножових поранення в області нирок (позаду), всього було п`ять поранень.

Свідок ОСОБА_24 вказала, що на хлопцеві була кров на ногах, а на тулубі було таке враження, що його помили.

Свідок ОСОБА_25 також показала, що в процесі проведення реанімаційних дій, бачила кухонного ножа, який лежав поряд з померлим.

А свідок ОСОБА_26 зазначив, що від присутніх у будинку дізнався, що ці рани наніс брат потерпілого.

Свідок ОСОБА_27 суду першої інстанції показав, що працює водієм швидкої допомоги. ОСОБА_20 є його сватом. 01.05.2024 останній зателефонував йому і повідомив, що в ОСОБА_40 немає пульсу. Він сказав, щоб викликали швидку. ОСОБА_41 сказав, що вже викликав, але попросив і його приїхати, оскільки думав що так як він працює на швидкій допомозі зможе чимось допомогти. Коли приїхав, побачив ОСОБА_40 , який лежав на підлозі у прихожій головою до дверей, біля нього навколішки стояла мати та брат ОСОБА_36 . Вони намагалися допомогти ОСОБА_39 . Мати витирала ОСОБА_40 , а ОСОБА_36 робив непрямий масаж серця. Він розумів, що на той момент ОСОБА_33 уже був неживий. Після нього через 5-10 хв. приїхала поліція і швидка допомога. Мати хлопців там на місці сказала, що цю ситуацію спровокував ОСОБА_35 . ОСОБА_36 в той момент сказав, що не хотів такого. Він раніше помічав, що ОСОБА_35 себе поводив зверхньо відносно ОСОБА_34 . Декілька років назад, до війни, ОСОБА_35 порізав ОСОБА_34 в грудну клітку, був поріз зверху ножем, рану зашивали у лікарні. Він тоді був на зміні у швидкій допомозі. ОСОБА_36 більш м`якший характером, ОСОБА_35 був більше задиристий.

Свідок ОСОБА_28 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що батьки обвинуваченого та потерпілого доводяться їй сватами. До її чоловіка ОСОБА_27 зателефонував сват і сказав, що у ОСОБА_42 немає пульсу. Чоловік поїхав до будинку сватів. О 20.30 чоловік зателефонував їй і сказав, що ОСОБА_37 помер, ножове поранення.

Свідок ОСОБА_29 в судовому засіданні пояснила, що вона є колишньою дружиною обвинуваченого ОСОБА_43 них є спільна донька. Після розлучення підтримують стосунки як батьки доньки. Він хороший батько, допомагає, сплачує аліменти.

Свідок ОСОБА_30 в судовому засіданні пояснила, що обвинувачений є її батьком. Батько є добрим, завжди їй допомагав морально і фінансово, нічого поганого сказати про нього не може. Спілкувалися до війни часто, потім трохи рідше по телефону. Іноді між батьком і його братом ОСОБА_44 виникали непорозуміння. Це були словесні перепалки.

Також свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_45 надали пояснення щодо характеристики обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_10 , а також про їх відносини. Зазначили, що ОСОБА_36 більше наглядав за ОСОБА_44 . Коли ОСОБА_35 бився, ОСОБА_36 завжди за ним заступався. ОСОБА_35 був завжди агресивним. ОСОБА_37 поводився більше негативно відносно ОСОБА_34 та провокував його на конфлікти. Конфлікти між ними були завжди, але після повернення з війни їх стало більше.

Також свідок ОСОБА_45 показала про те, що їй відомо, що ОСОБА_35 поранив ножем ОСОБА_34 3-4 роки назад. ОСОБА_36 дуже хороша людина, завжди всім допомагав, як батькам так і людям у селі.

Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_20 зазначили, що після того як сини повернулися з війни обоє були ненормальними, та конфлікти між ними почастішали. Вони мали контузії, у них постійно були сильні головні болі, не могли нормально спати. У ОСОБА_34 були провали в пам`яті. ОСОБА_35 лежав на лікуванні у психіатрії, його все дратувало, він постійно морально діставав ОСОБА_34 . Раніше хлопці між собою інколи сварилися. ОСОБА_36 був спокійнішим та більш поступливим. ОСОБА_35 був більш агресивним та запальним. Декілька років назад між братами був конфлікт, і ОСОБА_35 порізав ОСОБА_34 ножем. У ОСОБА_34 залишився шрам. Хлопці близнюки, але характери у них були різні.

Також судом першої інстанції співставлено, проаналізовано і покладено в основу обвинувального вироку, як докази, дані, що містяться в: протоколі огляду місця події від 01 травня 2024 року з фототаблицями до нього, в ході якого оглянуто житловий будинок в АДРЕСА_1 , де було виявлено труп чоловічої статі, з різаними ранами на грудній клітці та тулубі та вилучено ніж, змиви, одяг, документи та мобільні телефони;

- висновку експерта № 05-9-02/109 від 02.05.2024 про характер та локалізацію спричинених ОСОБА_10 згідно якого у ОСОБА_10 мали місце ушкодження: проникаючі колото-різані рани №1 лівої плевральної порожнини, ушкоджуючи серцеву сумку та аорту, та № 4 в черевну порожнину від вказаної рани іде раньовий канал в підшкірно-жировій клітковині, через пристінкову очеревину та проникає в черевну порожнину, ушкоджуючи сальник, проникаюча колото-різана рана №6 в черевну порожнину, від вказаної рани іде раньовий канал в підшкірно-жировій клітковині, через пристінкову очеревину та проникає в черевну порожнину, де маються відповідні ушкодження, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя; сліпі колото-різана рана №2, №3 на передній поверхні грудної клітки з ліва, сліпа колото-різана рана №5 на задній поверхні грудної клітки з ліва носять ознаки легких тілесних ушкоджень; зазначені ушкодження спричинені дією плаского колюче-ріжучого знаряддя. Причиною смерті ОСОБА_10 є гостра крововтрата, внаслідок колото-різаного поранення аорти. В результаті судово-токсикологічного дослідження крові трупа ОСОБА_10 виявлено етиловий спирт в концентрації 3,42 проміле, що відносно живих осіб відповідає тяжкому ступеню алкогольного сп`яніння;

- висновку експерта №05-9-02/109-17 від 09.07.2024 щодо додаткової судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 , з якого вбачається, що виявлені тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_10 виникли від шестикратної дії плаского колюче-ріжучого знаряддя; враховуючи тяжкість виявлених ушкоджень на тілі ОСОБА_10 міг жити з моменту нанесення тілесних ушкоджень до настання смерті на протязі нетривалого часу (від кількох секунд до кількох хвилин); виявлені тілесні ушкодження могли утворитись за рахунок ударів ножем, наданого на експертне дослідження;

- висновку судово-медичного експерта № 02-01/609 від 11.07.2024, відповідно до якого згідно довідки №127 від 02.05.2024 у ОСОБА_9 мали місце ушкодження у вигляді: саден лівого колінного суглобу, правої лопатки, лівого плеча, 4-го пальця правої кисті; вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів, могли виникнути в час та при обставинах, вказаних в постанові про призначення експертизи та в протоколі проведення слідчого експерименту від 31.05.2024 за його участю.

- відеозаписі з нагрудних відеореєстраторів працівників ГРПП СПД №2 Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області, протоколом огляду предмету та фототаблицею до нього, на яких відображено перебіг подій після прибуття поліції на місце злочину;

- аудіозаписі виклику на гарячу лінію «103», де зафіксовано розмову ОСОБА_20 з диспетчером швидкої допомоги, під час якої він повідомляє, що брат ударив потерпілого ножем в ділянку біля серця;

- протоколі слідчого експерименту з відеозаписом до нього від 31 травня 2024 року, з яких вбачається, що слідчий експеримент відбувався за участю захисника та статиста, за допомогою якого ОСОБА_9 показував як ОСОБА_46 погрожував йому ножем та як він упав на коліна, а ОСОБА_33 обхопив рукою його голову та почав здушувати за шию.

- висновку судово-психіатричного експерта №350 від 19.06.2024, відповідно до якого ОСОБА_9 на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованих йому дій та на теперішній час виявляв і виявляє ознаки органічного емоційно-лабільного розладу, не різко вираженого, в стані компенсації - що враховуючи не психотичний рівень порушень, незначну глибину та компенсованість проявів виснажуваності, інертності, сповільненості нервово-психічних процесів, при збереженості в цілому продуктивності мислення, пам`яті, критичних і прогностичних функцій, не позбавляло на вказаний період часу та не позбавляє на теперішній час його здатності усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними, не перешкоджає йому правильно сприймати обставини, що мають значення у справі, та давати про них покази під час проведення з ним слідчих дій та в судовому процесі. Посилання ОСОБА_9 в посткримінальній ситуації на непам`ятання тих чи інших коротких проміжків часу в період інкримінованих йому дій, з огляду на весь комплекс досліджених та проаналізованих матеріалів (в тому числі і показів підозрюваного, показів свідків, пояснень підекспертного під час експертизи), не є відображенням наявності у ОСОБА_9 в період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованих йому дій, будь-якого тимчасового розладу психічної діяльності або іншого хворобливого стану психіки, та відповідно не є ознакою неспроможності усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними;

- обвинувальному акті у кримінальному провадженні №0000031 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, де серед фактичних обставин кримінального правопорушення зазначено наступне. Досудовим розслідуванням встановлено, що 28.12.2020, близько 20 год. 00 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи в домоволодінні АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень брату ОСОБА_10 , наніс останньому один удар в область грудей ножем, який тримав у правій руці, чим заподіяв ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді колотої рани на передній поверхні грудної клітки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень;

- ухвалі Лисянського районного суду Черкаської області від 22.06.2021 про закриття провадження у справі №0000031 у зв`язку з примиренням з потерпілим ОСОБА_10 , постановлену у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України;

- довідці №440 з КНП «Черкаський обласний наркологічний диспансер Черкаської обласної ради», про те, що на момент огляду ОСОБА_9 02.05.2024 о 5-15 год. ознак сп`яніння не виявлено. Встановлено факт вживання алкоголю (0,3%).

Оцінюючи вказані докази, а також докази на які маються посилання у вироку суду в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство).

Версія обвинуваченого ОСОБА_47 про його перебування в стані необхідної оборони була предметом перевірки судом першої інстанції, не знайшла свого об`єктивного підтвердження та оцінена судом критично, з чим погоджується колегія суддів.

Умисне вбивство (ст. 115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями й наслідками, а із суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особи, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (ст. 118 КК України). Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого, передбачена ст. 115 КК України, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 118 КК України, є мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Згідно з ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в тій обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (ч. 3 ст. 36 КК України).

Отже, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які не мають перевищувати меж необхідності, і шкода особі, яка здійснює посягання, не повинна перевищувати ту, що для цього необхідна.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.

Відповідно до встановлених судом у вироку фактичних обставин кримінального провадження ознак стану необхідної оборони в умисних діях ОСОБА_9 не вбачається. Саме ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом на протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_10 , під час словесної сварки з останнім, на ґрунті неприязних відносин, наніс потерпілому шість колото-різаних ударів ножем в життєво важливі органи.

Про дійсний умисел обвинуваченого ОСОБА_9 свідчать його дії, під час подій, кількість заподіяних ножових поранень, їх локалізація та ступінь тяжкості, які в даному конкретному випадку дають підстави зробити висновок про спрямованість прямого умислу ОСОБА_9 саме на вбивство потерпілого.

Також про направленість умислу на вбивство потерпілого свідчать показання свідка ОСОБА_23 , який показав, що обвинувачений на місці події пояснював, що вбив брата, оскільки він його «дістав», йому було тяжко, тому він психологічно не витримав та зарізав його. Вказані свідчення узгоджуються в сукупності з відеозаписом з нагрудних відеокамер працівників поліції, які перебували на місці події.

В апеляційній скарзі захисник посилається на те, що саме потерпілий розпочав конфлікт, приніс з кухні ніж та погрожував ним обвинуваченому. В свою чергу ОСОБА_9 схопив ножа рукою, потерпілий почав його души, а обвинувачений захищаючись наніс тим же ножем потерпілому колото-різані рани, внаслідок яких ОСОБА_10 помер, колегія суддів вважає, що такий розвиток подій суперечить матеріалам кримінального провадження.

Так, наявність конфліктів між потерпілим та обвинуваченим протягом тривалого часу не заперечується сторонами кримінального провадження. Той факт, що обвинувачений забирав у потерпілого ніж, а потерпілий його душив спростовується висновком експерта № 02-01/609 від 09.07.2024 згідно якого у обвинуваченого ОСОБА_9 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: саден лівого колінного суглобу, правої лопатки, лівого плеча, 4-го пальця правої кісті, що виникли від дії тупих предметів та могли виникнути 01.05.2024 за обставин, зазначених обвинуваченим. Дані тілесні ушкодження свідчать виключно про наявність конфлікту та бійки, яка перебувала вбивству.

Виходячи з виявлених ушкоджень у обвинуваченого ОСОБА_9 твердження сторони захисту про те, що обвинувачений намагався вирвати та вирвав ножа з рук потерпілого, а також про його душіння потерпілим є безпідставними, оскільки в нього відсутні будь-які тілесні ушкодження у вигляді колото-різаних ран, в тому числі на долонях, та ушкодження, які могли виникнути від удушення.

Крім того на місці події під час фіксування обставин злочину обвинувачений не робив жодних заяв про те, що потерпілий ОСОБА_10 нападав на нього з ножем, а також про те, що він оборонявся від нього.

Виявлені тілесні ушкодження у обвинуваченого ОСОБА_9 не можуть самі по собі свідчити про наявність суспільно небезпечного посягання з боку потерпілого ОСОБА_10 та про необхідність спричинення шести колото-різаних ран, три з яких є проникаючими і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, в тому числі в життєво важливі органи, а саме в область серця та живота, в результаті яких ОСОБА_10 помер на місці.

Слід зауважити, що ОСОБА_10 перебував в стані тяжкого алкогольного сп`яніння, 3,42 проміле, що ставить під сумнів його можливість в такому стані вчиняти будь-які активні дії, в тому числі, спрямовані на позбавлення життя іншої людини.

Більш того за матеріалами кримінального провадження, конфлікт між потерпілим та обвинуваченим відбувався в приміщенні будинку, в кімнаті, яка мала декілька входів виходів, а тому обвинувачений ОСОБА_9 міг безперешкодно залишити приміщення як кімнати, так і будинку, з метою уникнення подальшого загострення конфліктної ситуації та застосування будь-яких протиправних дій з боку потерпілого, однак цього не зробив.

Колегія суддів вважає, що встановленні судом фактичні обставини свідчать про відсутність акту суспільно небезпечного посягання з боку ОСОБА_48 , який би за своїми об`єктивними ознаками міг створити реальну та безпосередню загрозу заподіяння шкоди для ОСОБА_9 , що в свою чергу могло викликати у останнього невідкладну необхідність у заподіянні шкоди потерпілому. За таких обставин, відсутні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_9 , використовуючи ніж та завдаючи ним потерпілому удари в область розташування життєво важливих органів, перебував у стані оборони та діяв з перевищенням її меж. Натомість вчинення таких дій обвинуваченим ОСОБА_10 свідчить про те, що він на ґрунті неприязних відносин зі своїм братом, внаслідок образ, докорів та чіплянь протягом тривалого часу, бажав заподіяти йому смерть та діяв з відповідним умислом.

З огляду на викладене, посилання потерпілої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ст. 118 КК України є безпідставними, оскільки не знайшло свого обґрунтованого підтвердження під час апеляційного розгляду.

За таких обставин, підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 на ст.118 КК України, як того просять потерпіла ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 в апеляційних скаргах, колегія суддів не знаходить.

Посилання в апеляційних скаргах захисника та потерпілої на неврахування судом першої інстанції показань свідків, потерпілої, які є членами родини обвинуваченого ОСОБА_9 є безпідставними.

Жоден із допитаних свідків та потерпіла в судовому засіданні не були безпосередніми очевидцями подій, в результаті яких настала смерть ОСОБА_10 , вони давали показання щодо характеристики обвинуваченого і потерпілого, а також про їхні стосунки. Свідки, потерпіла та обвинувачений повідомляли про конфлікти та як приклад говорили про випадок, який стався декілька років тому, коли потерпілий наніс обвинуваченому ножове порання, та їхні показання були враховані судом при ухваленні вироку в сукупності з зібраними по справі доказами.

З метою перевірки таких пояснень, прокурор в судовому засіданні надав копію ухвали Лисянського районного суду Черкаської області від 22.06.2021 про закриття провадження у справі у зв`язку з примиренням ОСОБА_9 з потерпілим ОСОБА_10 , постановлену у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та копію обвинувального акту. Як пояснив обвинувачений, справа стосувалася також ножового поранення під час конфлікту з братом.

Тобто про випадок, а саме про нанесення обвинуваченим ОСОБА_9 у 2020 році ножового поранення потерпілому ОСОБА_10 , свідки та потерпіла суд не повідомляли, а повідомляли про випадок нанесення потерпілим обвинуваченому ножового поранення, який жодними належними та допустимими доказами не підтверджений.

Стандарт доведення винуватості поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Зазначені вимоги судом першої інстанції виконано у повному обсязі.

Таким чином, на підставі аналізу наявних у провадженні доказів, ретельно досліджених у суді та визнаних достатніми й допустимими, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що кваліфікація діяння ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 115 КК України знайшла своє підтвердження в ході судового слідства.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дотримався в повній мірі вимог ст. 337, ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнане доведеним, встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки, що в цілому узгоджується з диспозицією ч. 1 ст. 115 КК України та жодним чином не змінює обсягу обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_9 .

У вироці суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, які суд дослідив та оцінив з дотриманням положень статей 85, 86, 88, 94 КПК України. В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їх достовірності.

Перевіривши доводи апеляційних скарг про наявність підстав для скасування вироку у зв`язку невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до положень, передбачених ч.1 ст.411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції підтверджуються дослідженими доказами та доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а апелянтом не наведено підстав , з передбачених наведеною вище статтею, які б дозволили дійти висновку про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Що стосується визначеного покарання, то, на думку колегії суддів, воно призначено ОСОБА_9 у точній відповідності до вимог закону.

Згідно з положеннями ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Правилами ст. 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Відповідно до положень ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення про призначення ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК є особливо тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем, неодружений, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, має на утриманні неповнолітню доньку, вину визнав частково, жалкує про скоєне, характеристики з місця проживання, роботи та служби, які різняться за своєю оцінкою обвинуваченого і побуті, на роботі та військовій службі від позитивних до негативних.

Суд визнав обставинами, що пом`якшували покарання ОСОБА_9 , неправомірну поведінку потерпілого ОСОБА_10 щодо брата ОСОБА_9 , який спровокував конфлікт, що став наслідком його вбивства; надання ОСОБА_9 потерпілому допомоги безпосередньо після вчинення злочину, а обставиною, яка обтяжувала покарання, - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням усіх цих обставин суд не вбачав підстав для застосування правил ст. 69, 69-1, 75 КК України і призначив ОСОБА_9 покарання у межах, установлених у санкції ч. 1 ст. 115 КК України, у мінімальному його розмірі 7 років позбавлення волі.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_9 покарання відповідає принципу індивідуалізації призначення покарання та вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг потерпілої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , та призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки обвинувачений вчинив тяжкий злочин проти життя та здоров`я людини, наслідками якого є смерть потерпілого свого рідного брата, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого, тому його виправлення можливе лише при призначенні покарання у виді реального позбавлення волі, яке, крім того, призначено судом першої інстанції в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 115 КК України.

Переконливих доводів про невідповідність призначеного ОСОБА_9 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок суворості в поданих апеляційних скаргах не наведено та під час апеляційного розгляду не встановлено, в зв`язку з чим вважати його занадто суворим колегія суддів підстав не вбачає.

Доводи потерпілої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 про те, що встановлені судом першої інстанції пом`якшуючі покарання обставин добровільне відшкодування завданого збитку, надання медичної допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, є підставами для призначення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, є необґрунтованими, оскільки вказані обставини в повній мірі враховані судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_9 , що дало суду підстави для призначення останньому покарання у межах, передбачених ч. 1 ст. 115 КК України, у мінімальному його розмірі - 7 років позбавлення волі.

Під час апеляційного розгляду не встановлено обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а обставини, на які посилається захисник та потерпіла в апеляційній скарзі не є такими, що давали б підстави для призначення покарання ОСОБА_10 із застосуванням положень ст. 69 КК України.

У зв`язку з тим, що в апеляційних скаргах захисника та потерпілої відсутнє обґрунтування необхідності застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 положень ст. 69 КК України, яке б вказувало на істотну диспропорцію між визначеним судом покаранням та вчиненими злочинними діями, колегія суддів вважає, що призначене покарання, не порушує загальних засад його призначення, встановлених КК України, і відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості, не виходить за межі дискреційних повноважень суду щодо призначення покарання, та не вбачає підстав вважати покарання у виді позбавлення волі явно несправедливим через суворість.

Призначене ОСОБА_9 покарання у вигляді 7 років позбавлення волі, є співмірним протиправному діянню, відповідає принципу індивідуалізації призначення покарання та вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, належним чином мотивоване, і є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та досягнення мети покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду даного кримінального провадження районним судом, які б слугували підставою для скасування чи зміни вироку суду, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлений щодо ОСОБА_9 вирок є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а підстави для його зміни, перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 на ст. 118 КК України та призначення обвинуваченому покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України, як про це просять потерпіла ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 в апеляційних скаргах, відсутні.

Керуючись ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати

у х в а л и л а :

Вирок Лисянського районного суду Черкаської області від 15 листопада 2024 року щодо ОСОБА_9 - залишити без змін, а апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення. Вирок Лисянського районного суду Черкаської області від 15 листопада 2024 року щодо ОСОБА_9 - залишити без змін, а апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді