Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/216/25
Провадження №1-кп/523/959/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2025 року Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3

за участю захисника ОСОБА_4

у присутності представника потерпілого ТОВ «Руш» ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Суворовського районного суду м. Одеси обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000660 від 9.10.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:

- 5.08.2019 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ст.ст.185 ч.2, 186 ч.2, 70 ч.1 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. 15.10.2019 року вирок суду змінений Апеляційним судом Київської області до 4 років позбавлення волі. Звільнився 6.03.2023 року за відбуттям строку покарання.

- 27.11.2023 року Святошинським районним судом м. Києва за ст.309 ч.1 КК України до 3 років обмеження волі з іспитовим строком 3 роки.

Зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Не маючого фактичного місця проживання у м. Одеса та Одеської області

у скоєнні злочину, передбаченого ст.185 ч.4 КК України, -

Встановив:

5.10.2024 року приблизно о 13:00 годині, ОСОБА_6 , будучи достовірно обізнаним, що на території України оголошений воєнний стан відповідно Указу Президента України та Верховного головнокомандувача ОСОБА_7 за №64/2022 від 24.02.2022 року та Закону України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" за №2102-ІХ від 24.02.2022р. у зв`язку з військовою агресію Російської Федерації проти України та продовженого Указами Президента України за №133/2022 від 14.03.2022р., №259/2022 від 18.04.2022р., №341/2022 від 17.05.2022р., №573/2022 від 12.08.2022р., №757/2022 від 7.11.2022р., №58/2023 від 6.02.2023р., №254 від 1.05.2023р., №451 від 26.07.2023р., №734 від 6.11.2023р., №49 від 5.02.2024р., №271/2024 від 6.05.2024р., №469/2024 від 23.07.2024р., Законами України №2119-ІХ від 15.03.2022р., №2212-ІХ від 21.04.2022р., №2263-ІХ від 22.05.2022р., №2500-IX від 15.08.2022р., №2738-IX від 16.11.2022р., №2915-IX від 7.02.2023р., №3057-IX від 2.05.2023р., №3275-IX від 27.07.2023р., №3429-IX від 8.11.2023р., №3429-IX від 8.11.2023р., №3564-IX від 6.02.2024р., №3684-IX від 8.05.2024р., №3891-IX від 23.07.2024р., знаходячись в приміщенні магазину «Єва» ТОВ «Руш», розташованому по вул. Отамана Головатого, буд.161 у м. Одесі, діючи повторно навмисно з корисливих мотивів, з метою викрадення чужого майна, будучи впевненим, що його дії залишаються не помітними для оточуючих, шляхом вільного доступу, таємно викрав з парфумерного прилавку флакон туалетної води марки «Dolce&Gabbana» об`ємом 100мл. вартістю 4079,20 гривень, поклавши до своєї кишені, після чого пройшов повз каси магазину, не розрахувавшись за вказаний товар, покинувши місце скоєння злочину разом з викраденим майном, тим самим своїми діями спричинивши ТОВ «Руш» в особі представника потерпілого ОСОБА_5 матеріальної шкоди на суму 4079,20 гривень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та пояснив, що дійсно, у вказаний в обвинувальному акті день 5.10.2024 року у денний час доби зайшов до магазину «Єва», розташованому в районі 7-ої Пересипської у м. Одеса, більш точну адресу не пам`ятає, так як не місцевий, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з торгівельної вітрини духи «Дольче Габана», поклавши до своєї кишені, та вийшов з магазину, не розрахувавшись за товар. Викрадене майно продав, розпорядившись отриманими коштами на власний розсуд, купивши продукти харчування. Через деякий час був затриманий та доставлений до відділку поліції. На пред`явленому йому відео запису з камер спостереження впізнав себе.

Вину у скоєнні кримінального правопорушення визнає повністю, усвідомлюючи протиправність своїх дій, що скоїв крадіжку у період дії оголошеного воєнного стану, дав покази, які співпадають з пред`явленим обвинуваченням, висловлюючи щире каяття та не оспорюючи кваліфікацію дій. Причину вчинення кримінального правопорушення пояснив тяжким матеріальним становищем, запевняючи, що зробив висновки, більше нічого подібного вчиняти не буде. Позовні вимоги представника потерпілого про відшкодування завданого збитку визнає у повному обсязі, висловлюючи бажання компенсувати спричинену шкоду.

Обсяг доказів, які були досліджені у судовому засіданні сторона обвинувачення та сторона захисту вважала достатнім, тому відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, суд, за відсутністю заперечень учасників судового провадження та за відсутністю клопотань щодо доповнення судового розгляду, дослідження інших доказів в повному обсязі, а саме допит представника потерпілого, свідків, повне оголошення матеріалів кримінального провадження не проводив, оскільки отримані у судовому засіданні свідчення обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам скоєного кримінального правопорушення в обсязі пред`явленого обвинувачення, та докази, які містяться у матеріалах досудового розслідування ніким із учасників процесу не оспорюються.

Покази обвинуваченого, дані у ході судового засідання суд визначає допустимими доказами, оскільки вони отримані у порядку, встановленому діючим КПК України.

При цьому судом з`ясовано правильність розуміння ОСОБА_8 змісту вказаних обставин, відсутність сумнівів у добровільності його позицій та роз`яснено про правові наслідки, а саме позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_6 своїми діями скоїв умисний злочин, передбачений ст.185 ч.4 КК України та його дії правильно кваліфіковані за ознаками, як таємне викрадення чужого майна /крадіжка/, вчиненого повторно в умовах воєнного стану та його вина доведена в повному обсязі.

Відповідно до положень ст.50 ч.2 КПК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Разом з цим суд враховує положення ч.2, ч.3 ст.4 КК України за змістом якої злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення злочину визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

За правилам ст.65 ч.2 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд керується загальними засадами призначення покарання, зазначеними в ст.65 КК України, а саме приймає до уваги характер та ступінь тяжкості, суспільну небезпечність скоєного ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, те, що він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності серед іншого за скоєння кримінального правопорушення проти власності, вчинив новий корисний злочин майнової спрямованості у період дії іспитового строку та оголошеного воєнного стану, що підтверджується спец. вимогою УІАП ГУНП в Одеській області, датованої 14.10.2024 року та долученої стороною обвинувачення до матеріалів судового провадження, та приймається судом до уваги в якості даних, що характеризують ОСОБА_8 як особу схильну до скоєння кримінальних правопорушень, крім цього не працевлаштований, не має легальних джерел доходів, як вбачається відсутні стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, також суд приймає до уваги добровільне зізнання у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, усвідомлення своєї провини, його негативне ставлення до скоєного, відсутність тяжких наслідків.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому згідно ст.66 ч.1 п.1 КК України суд відносить щире каяття.

До обставин, які обтяжують покарання, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено.

З огляду реєстру матеріалів досудового розслідування та вивченням обвинувального акту встановлено, що до кримінального провадження під час досудового розслідування залучення експертів для проведення експертиз не здійснювалось, у зв`язку з чим процесуальні витрати відсутні, однак з`ясовано, що під час досудового розслідування долучалися речові докази, а саме диск з відеозаписом камери спостереження, розташованої в приміщенні магазину «Єва» ТОВ «Руш» по вул. Отамана Головатого, буд.161 у м. Одеса від 5.10.2024р., долученого до матеріалів кримінального провадження за №0000660 від 9.10.2024 року, який суд вважає за доцільне зберігати в матеріалах досудового розслідування вищевказаного кримінального провадження.

Матеріали кримінального провадження досудового розслідування за №0000660 від 9.10.2024 року до обвинувального акту прокурором не долучались, суду лише були надані характеризуючи матеріали відносно ОСОБА_8 та документи, що підтверджують вартість викраденого майна.

Також з`ясовано, що під час судового провадження в рамках даного кримінального провадження 27.01.2025 року до суду була надана позовна заява ТОВ «Руш» в особі представника позивача ОСОБА_9 про стягнення зі ОСОБА_6 на користь ТОВ «Руш» завданого матеріального збитку у загальному розмірі 5579,29 грв., в яку входить спричинена майнова шкода у сумі 4079,2 гривень та витрати на правничу допомогу у сумі 1500 гривень.

За змістом положень ст.128 ч.1, 5 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до вимог ст.129 ч.1 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю, або частково чи відмовляє в ньому.

Вказана ТОВ «РУШ» сума матеріального збитку входить в об`єм пред`явленого обвинувачення, документально доказана матеріалами справи, не заперечувалася обвинуваченим, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне позивні вимоги представника позивача в частині компенсації не відшкодованої матеріальної шкоди задовольнити в повному обсязі, а саме у сумі 4079,20 гривень.

Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 1500 гривень, на думку суду в задоволенні позовних вимог у даній частині слід відмовити, оскільки зазначена сума виходить з попереднього (орієнтованого) розрахунку судових витрат, які очікує понести ТОВ «Руш» у зв`язку з розглядом справи, дані розходи документально не підтверджені, долучені до позову договір про надання правової допомоги від 15.01.2025 року, додаткова угода №1, укладеної 15.01.2025р., свідоцтво адвоката ОСОБА_9 тільки вказує про залучення фахівця на професійну правничу допомогу, однак не свідчать про понесені судові витрати, як такі квитанції до прибуткового ордеру, чеки або акти щодо отримання адвокатом коштів відсутні та відповідно змісту договору щодо порядку оплати, цитата: «клієнт сплачує адвокату винагороду», посилання на ст.137 ЦПК України заслуговують на увагу, однак відповідно ст.120 ч.2 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження. За викладених підстав позовні вимоги, заявлені у розмірі 1500 гривень витрат на правову допомогу, не підлягають задоволенню.

Таким чином, на підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 з урахуванням санкції ч.4 ст.185 КК України, суд, оцінюючи обставини, спосіб та мотив вчиненого кримінального правопорушення; характер та ступінь тяжкості, а також суспільну небезпеку скоєного діяння, які відповідно до положень ст.12 КК України відносяться до категорії тяжкого злочину, приймаючи до уваги особу обвинуваченого, який у судовому засіданні вину визнав у повному обсязі, його ставлення до скоєного, поведінку під час судового провадження, з якої вбачається, що він усвідомив свою провину; зважаючи на те, що обвинувачений не має постійного місця мешкання, легальних джерел доходів, утриманців, враховуючи спосіб його життя, наявність матеріальних претензій, а також ту обставину, що ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, спрямованого проти власності, останній раз засуджений вироком 27.11.2023 року Святошинським районним судом м. Києва, вчинив новий корисний злочин майнового характеру у період дії іспитового строку, у зв`язку з чим вважає, що міра покарання у вигляді позбавлення волі з урахуванням вимог ст.71 КК України, відповідно яких якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком, а саме з частковим - у вигляді двох місяців обмеження волі приєднання покарання, призначеного та не відбутого за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 27.11.2023 року, який набрав законної сили, є необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нового злочину із застосуванням правил складення покарань передбачених ст.72 КК України, тобто з розрахунку один день попереднього ув`язнення одному дню позбавлення волі.

Щодо позиції сторони захисту про застосування ст.69 КК України при призначенні ОСОБА_8 покарання, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання ніж передбачено санкцією статті з огляду на відсутність обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину, оскільки ОСОБА_10 вчинив злочин умисного характеру, маючи не зняті і не погашені в установленому законом порядку судимості, в період іспитового строку, що свідчить про те, що останній не став на шлях виправлення.

Крім цього суд приймає до уваги, що відносно ОСОБА_8 ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 26.02.2025 року був продовжений строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Строк дії ухвали суду припиняє свою дію 26.04.2025 року.

Оцінюючи у сукупності вищевикладені доводи, враховуючи прийняте судом рішення щодо призначення обвинуваченому міри покарання пов`язаного з позбавленням волі, суд вважає за доцільне до набрання вироком законної сили застосований відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Строк відбування основного покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту його фактичного затримання та взяття під варту в рамках даного кримінального провадження, а саме з 31.12.2024 року відповідно протоколу затримання особи від 31.12.2024 року (на підставі ухвали слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси за №523/20893/24 (Пр. №1-кс/523/3691/24) від 20.12.2024р.)

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.71, 72, 73 КК України, ст.ст.100, 349, 369-371, 373-374, 395 КПК України, суд,-

Ухвалив:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.185 ч.4 КК України, призначивши йому покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.71, 72, 73 КК України приєднати частково, а саме два місяці обмеження волі - покарання не відбуте за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 27.11.2023 року, та остаточно визначити ОСОБА_6 за сукупністю вироків міру покарання у вигляді п`яти років одного місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід, застосований відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, до набрання вироку законної сили, залишити без змін - тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту фактичного затримання та взяття під варту в рамках кримінального провадження за №0000660 від 9.10.2024 року, тобто з 31.12.2024р. (відповідно протоколу затримання особи від 31.12.2024р.)

Речовий доказ диск з відеозаписом з камери спостереження, розташованої в приміщенні магазину «Єва» ТОВ «Руш`по вул. Отамана Головатого, буд.161 у м. Одеса від 5.10.2024р., долученого до матеріалів кримінального провадження за №0000660 від 9.10.2024 року - зберігати в матеріалах досудового розслідування вищевказаного кримінального провадження.

Цивільний позов ТОВ «Руш» про стягнення зі ОСОБА_6 на користь ТОВ «Руш» матеріального збитку у загальній сумі 5579,2 гривень у кримінальному провадженні за №0000660 від 9.10.2024 року задовольнити частково, а саме в частині відшкодування спричиненої майнової шкоди у сумі 4079,2 гривень задовольнити у повному обсязі, в частині компенсації на користь ТОВ «Руш» витрат на правничу допомогу у сумі 1500 гривень відмовити, за підстав викладених в мотивувальній частині вироку.

Стягнути зі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ТОВ «РУШ» () невідшкодованого матеріального збитку у сумі 4079,2 гривень.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1