Справа № 149/2382/23
Провадження №11-кп/801/807/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника - адвоката ОСОБА_7

особи, щодо якої застосовані примусові заходи медичного характеру ОСОБА_8

розглянувши увідкритомусудовому засіданні у м .Вінниці апеляційні скарги особи, щодо якої застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 03.05.2024 року, якою застосовано стосовно

ОСОБА_8 а, ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Донецьк, проживаючого як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 , курсанта навчального взводу навчальної роти базової загальновійськової підготовки військової частини НОМЕР_1 ,

примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 03.05.2024 року клопотання прокурора Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 задоволено частково, застосовано до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем військової служби, перебуваючи на посаді курсанта навчального взводу навчальної роти базової загальновійськової підготовки, у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, положень Військової присяги, ст. 41 Конституції України, достовірно знаючи, що на території України відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 введено воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжено, 16.06.2023 близько 21:30 год., перебуваючи за місцем проживання свого знайомого ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_2 , в ході спілкування з ОСОБА_10 попросив зателефонувати, на що останній надав йому власний мобільний телефон марки Redmі 9 С NFS Midnight 64 Gb. Після чого, у солдата ОСОБА_8 виник злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна. Діючи з прямим умислом, корисливим мотивом та з метою власного незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, солдат ОСОБА_8 , тримаючи у руках мобільний телефон Redmі 9 С NFS НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_10 , відкрито викрав його, вийшовши з домоволодіння останнього, не зважаючи на зауваження матері ОСОБА_10 ОСОБА_11 припинити такі протиправні дії, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, з метою розпорядитися викраденим майном на власний розсуд.

Відповідно до висновку експерта № СЕ 19/102-23/11208-ТВ від 27.06.2023 ринкова вартість мобільного телефона Redmі 9 С NFS Midnight Grаy 3 GB RAM 64 Gb ROM становить 2933,33 грн.

ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення у стані осудності, проте після вчинення правопорушення захворів на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання, а тому до нього належить застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

Таким чином, у відповідності до вимог ст. 94 КК України щодо ОСОБА_8 були застосовані примусові заходи медичного характеру. ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову. якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції не дав належної правової оцінки висновку судово-психіатричного експерта № 169 від 25 березня 2024 р. та дійшов хибного висновку про доведеність факту захворювання ОСОБА_8 на психічне захворювання після початку судового розгляду провадження.

В судовому засіданні лікар-психіатр ОСОБА_12 заявив, що висновок комісії лікарів-психіатрів міг не підтверджуватися клінічною картиною і історією хвороби ОСОБА_8 , якої у розпорядженні комісії не будо. Крім того, комісією не будо взято до уваги, що поведінка ОСОБА_8 у судових засіданнях на протязі усього часу тривання судового розгляду була адекватною, спокійною, суспільної небезпеки не зумовлювала.

Більше того, після завершення розгляду кримінального провадження, ОСОБА_8 під час конфіденційного побачення повідомив адвокату, що під час слухання справи, а також під час психіатричного обстеження у ВОПА ім. акад. ОСОБА_13 він вказував хибні та невідповідні дійсності обставини, чим ймовірно ввів в оману комісію і, як наслідок, це спричинило помилковість висновку судово-психіатричної експертизи.

Поведінка ОСОБА_8 у поза процесуальний час вказує на те, що будь-яких захворювань психіатричного характеру він не має, оскільки його судження не носять характеру маячних, свою позицію він висловлює зрозуміло, може належним чином сприймати та усвідомлювати повідомлену йому інформацію, що у поєднанні із його поясненням про умисне введення в оману лікарської комісії під час обстеження його на виконання ухвали Хмільницького міськрайонного суду від 06.12.2023 року.

У висновку експерта не зазначається, внаслідок яких саме факторів у ОСОБА_8 виник розлад психічної діяльності.

Особа, щодо якої застосовані примусові заходи медичного характеру ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі просить застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, а саме госпіталізувати до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення захисника, особи, щодо якої застосовані примусові заходи медичного характеру ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги і просили їх задовольнити, міркування прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи, що в апеляційній скарзі факт вчинення ОСОБА_8 суспільно-небезпечного діяння та його кваліфікація не оскаржуються, тому колегія суддів переглядає ухвалу місцевого суду відповідно до ст. 404 КПК України в межах апеляційної скарги.

Порядок здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру регламентований главою 39 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 513 КПК України: під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Встановивши, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до роз`яснень, які містить п.14Постанови Пленуму Верховного Суду №7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» ухвала (постанова) у справі про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам кримінально-процесуального закону і крім вирішення питань, передбаченихст.420 КПК, містити в собі як формулювання суспільно небезпечного діяння, визнаного судом установленим, так і посилання на перевірені в судовому засіданні докази, якими суд обґрунтовує свої висновки, а також мотиви прийнятого ним рішення по суті.

Згідно із ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Як встановлено п. 1 ч. 1ст. 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру, як госпіталізація до психіатричного закладу із посиленим наглядом. Госпіталізація до психіатричного закладу із посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду. При цьому, примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст. 96 КК України), - висновку судово-медичної експертизи.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції, при постановленні ухвали про застосування щодо ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру, вказаних вимог закону дотримано.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції було встановлено, що на час вчинення вище вказаного кримінального правопорушення ОСОБА_8 був осудним, на психічні розлади не страждав, на даний час у нього виявлено тимчасовий розлад психічної діяльності, що позбавляє можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №169 від 25.03.2024, у період вчинення інкримінованого йому діяння, ОСОБА_8 на психічні розлади не страждав, перебував поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними; у теперішній час у ОСОБА_8 виявлений тимчасовий розлад психічної діяльності у вигляді гострого поліморфного психотичного розладу з симптомами шизофренії (F23.1), ОСОБА_8 не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; ОСОБА_8 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді стаціонарного примусового лікування в психіатричній лікарні.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_8 з приводу того, що його можливо застосувати примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, то колегія суддів констатує наступне.

Колегія суддів вважає, що ставити під сумнів правильність цього висновку не вбачається підстав, а тому висновки суду щодо застосування примусових заходів медичного характеру у формі госпіталізації у психіатричну лікарню із суворим наглядом щодо ОСОБА_8 ґрунтуються на досліджених у суді першої інстанції матеріалах провадження та є обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги захисника, що поведінка ОСОБА_8 у судових засіданнях на протязі усього часу тривання судового розгляду була адекватною, спокійною, суспільної небезпеки не зумовлювала, що вказує на те, що будь-яких захворювань психіатричного характеру він не має, оскільки його судження не носять характеру маячних, свою позицію він висловлює зрозуміло, може належним чином сприймати та усвідомлювати повідомлену йому інформацію, не спростовують та не впливають на висновки суду про необхідність застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

У відповідності до вище наведених вимог кримінального процесуального закону, суд, при вирішенні питання про застосування примусових заходів медичного характеру, серед іншого, має встановити зокрема, чи було вчинене особою суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, у стані неосудності, а також чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Такі обставини підтверджуються висновком судово-психіатричної експертизи № 169 від 25.03.2024, який був підтверджений в судовому засіданні експертом ОСОБА_14 .

Таким чином, судом було встановлено, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення в осудному стані, проте на даний час має психічний розлад.

Обставин, які б вказували, що на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 видужав або в наслідок змін у стані його здоров`я відпала потреба у застосуванні примусових заходів медичного характеру, встановлено не було.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для застосування щодо ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно оцінив одержані у передбаченому КПК України порядку докази та вірно застосував щодо ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді районним судом клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_8 , які б слугували підставою для скасування ухвали суду та закриття кримінального провадження, як про це просить захисник, не вбачається.

За наведеного, апеляційні скарги особи, щодо якої застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 , задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.95 КК України, 404, 405, 407, 419, 514 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні апеляційних скарг особи, щодо якої застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 .

Ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 03.05.2024 року, якою застосовано стосовно ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом, -залишити без змін.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4