Справа № 125/675/24
Провадження №11-сс/801/198/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції:
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 на ухвалу Барського районного суду Вінницької області від 28 лютого 2025 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000020 від 20 лютого 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України,

у с т а н о в и в :

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Ухвалою слідчого судді Барського районного суду Вінницької області від 25 лютого 2025 року задоволено погоджене прокурором клопотання дізнавача відділення поліції № 1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_8 про застосування заходу забезпечення кримінального провадження № 0000020, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 лютого 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Накладено арешт на транспортний засіб ЗИЛ-ММЗ 554М 1987 року випуску, зеленого кольору, № кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , з метою його збереження, запобігання можливості пошкодження, псування, знищення, перетворення, а також відчуження в кримінальному провадженні № 0000020 від 20 лютого 2024 року.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що:

слідчим доведено необхідність накладення арешту та обґрунтовано правову підставу його застосування (збереження предмету кримінального правопорушення);

невжиття заходів забезпечення кримінального провадження може перешкодити кримінальному провадженню.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді Барського районного суду Вінницької області від 25 лютого 2025 року та постановити нову про відмову у задоволенні клопотання дізнавача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

ухвала слідчого судді є незаконною, винесеною з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження;

матеріали справи не містять доказів того, що автомобіль ЗИЛ-ММЗ 554М є предметом або доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення;

дізнавачем не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 170 КПК України та необхідність застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту транспортного засобу;

органом досудового розслідування не надано доказів того, що власник майна ОСОБА_7 причетний до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення;

транспортний засіб використовується для господарської діяльності та є необхідним для нормального функціонування перевезення вантажів та особистих потреб власника ОСОБА_7 .

Позиції учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, указав, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою.

Інший учасник (третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт) ОСОБА_7 та його представник - адвокат ОСОБА_6 будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду не з`явилися, заяв про поважність причин неприбуття до суду не подавали.

Такі обставини відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджають проведенню апеляційного розгляду.

Мотиви суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши позиції прокурора, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам ухвала слідчого судді відповідає.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження та застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен урахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, у тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину.

Наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арешт майна полягає у тимчасовому позбавленні за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. При цьому завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. 2 ст. 170 КПК України).

За приписами п. 2 ч. 2 ст. 170 та ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 цього кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Указаним обставинам слідчим суддею надано належну оцінку та обраний захід накладення арешту на майно відповідає заходам забезпечення кримінального провадження на цьому етапі.

З матеріалів судового провадження слідує, що 20 лютого 2024 року відділенням поліції № 1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000020 внесено відомості про кримінальне правопорушення за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України за фактом підроблення договору комісії № 5972/23/1/012316 від 07 липня 2023 року щодо надання права на продаж транспортного засобу ЗИЛ-ММЗ 554М 1987 року випуску, зеленого кольору, № кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який є предметом злочину за заявою ОСОБА_9 від 19 лютого 2024 року.

Зібраними у ході досудового розслідування доказами установлено, що невстановлена особа, з метою вигоди та заволодіння транспортним засобом ЗИЛ-ММЗ 554М, державний номерний знак НОМЕР_2 , підробила договір комісії № 5972/23/1/012316, виданий 07 липня 2023 року ПП «ДЖЕКПОТ 777», та внесла в нього недостовірну інформацію про те, що ОСОБА_9 надає право ПП «ДЖЕКПОТ 777» на продаж свого автомобіля, а також в графі «Комітент, біля прізвища ОСОБА_9 » підробила її підпис.

08 липня 2023 року, на підставі указаного договору, транспортний засіб ЗИЛ-ММЗ 554М, державний номерний знак НОМЕР_2 , перереєстровано на нового власника ОСОБА_7 .

Ураховуючи, що у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000020 від 20 лютого 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що це майно є предметом кримінального правопорушення, може бути використане як доказ під час досудового розслідування кримінального провадження, з метою з`ясування дійсних обставин події кримінального правопорушення, а також унеможливлення подальшого відчуження указаного майна на час досудового розслідування та забезпечення його схоронності, тому наявні усі підстави для задоволення клопотання дізнавача про накладення арешту на вказане майно.

На переконання апеляційного суду, доводи заявника про відсутність правових підстав для арешту майна і невідповідність його критеріям ст. 98 КПК України, не ґрунтуються на матеріалах судового та кримінального провадження.

Чинним КПК України установлено, що майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Слідчим суддею ретельно перевірено майно, на яке дізнавач просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а тому слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання дізнавача, оскільки у цьому кримінальному провадженні є усі підстави вважати, що транспортний засіб, є речовим доказом.

Доводи апеляційної скарги про те, що власник майна ОСОБА_7 є добросовісним набувачем транспортного засобу та не є підозрюваним у кримінальному провадженні, не є безумовною підставою для скасування арешту майна, виходячи з фактичних обставин кримінального провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, у тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

При цьому, арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає обов`язкового оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що слідчий суддя накладаючи арешт, не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності з завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для його власника ОСОБА_7 з огляду на те, що обраний слідчим суддею захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, його межі у часі окреслені строками, які чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

Доказів на підтвердження негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, для власника заявником не надано.

У випадку, якщо наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у розумні строки відповідно до ст. 28 КПК України не будуть вжиті належні заходи для встановлення та перевірки відповідних обставин, власник майна не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.

Інші доводи апеляційної скарги про відсутність правової підстави для накладення арешту на майно, є безпідставними та спростовуються змістом клопотання про арешт майна, яке відповідає вимогам ст. 171 КПК України, а також дослідженими під час апеляційного розгляду матеріалами судового та кримінального провадження.

Отже, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а доводи апеляційної скарги викладених у ній висновків не спростовують.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для її зміни чи скасування, колегією суддів не встановлено.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Барського районного суду Вінницької області від 28 лютого 2025 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000020 від 20 лютого 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.358 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3