Справа № 159/4986/24
Провадження № 1-кп/159/184/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000856 від 04.07.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянки України, яка працює адміністратором Центру надання адміністративних послуг Голобської селищної ради, заміжня, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України,

у с т а н о в и в:

Обвинувачена ОСОБА_5 03.07.2024 у період з 17.19 год до 17.29 год, перебуваючи в магазині «Economclass», що розташований на вул. Сагайдачного,10 в м.Ковелі, виявила в кабіні для примірювання одягу залишений неповнолітньою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мобільний телефон марки «Samsung Galaxy 10 S+» IMEI1: НОМЕР_2 IMEI2: НОМЕР_3 , що належав ОСОБА_4 , після чого діючи в умовах воєнного стану, введеного на підставі Закону України від 24.02.2022 № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», реалізуючи умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу таємно викрала цей телефон, чим спричинила потерпілій ОСОБА_4 майнової шкоди на суму 7327,67 грн.

Зазначеними умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану, ОСОБА_5 скоїла кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України.

В суді ОСОБА_5 винуватість у пред`явленому обвинуваченні не визнала, на підставі ст.63 Конституції України скористалася правом не свідчити.

Захисник ОСОБА_6 просив виправдати ОСОБА_5 у зв`язку із недоведеністю її винуватості у вчиненні інкримінованого злочину. Стверджував про порушення порядку зібрання й закріплення доказів, зокрема вказав, що протокол добровільної видачі обвинуваченою мобільного телефону є похідним від інформації, отриманої працівниками оперативного підрозділу Національної поліції в результаті негласної слідчої розшукової дії установлення місцезнаходження радіоелектронного засобу, проведеної в поза процесуальний спосіб, на підставі доручення слідчого, без прийняття відповідного рішення у виді постанови та без дозволу слідчого судді, що суперечить вимогам статей 110, 246, 268 КПК України і має наслідком недопустимість усіх здобутих доказів. Крім того, протокол добровільної видачі не містить даних про упакування отриманого від обвинуваченої мобільного телефону, що впливає на можливість ідентифікувати його як той самий телефон, що переданий слідчим для проведення товарознавчої експертизи. Також захисник вважає висновок товарознавчої експертизи неналежним доказом щодо вартості мобільного телефону, оскільки за змістом мотивувальної частини висновку така вартість є дійсною за умови оригінальності мобільного телефону, проте матеріали кримінального провадження не містять жодних доказів його походження.

Суд, перевіривши доводи сторони захисту і обвинувачення, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази з точки зору їх належності, достовірності і допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності для встановлення фактичних обставин, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Висновки суду ґрунтуються на приписах національного законодавства та встановлених в судовому засіданні фактичних даних.

Статтями 337, 338 ЦК України визначено, що особа, яка знайшла загублену річ, зобов`язана негайно повідомити про це особу, яка її загубила, або власника речі і повернути знайдену річ цій особі. Особа, яка знайшла загублену річ у приміщенні або транспортному засобі, зобов`язана передати її особі, яка представляє володільця цього приміщення чи транспортного засобу. Якщо особа, яка має право вимагати повернення загубленої речі, або місце її перебування невідомі, особа, яка знайшла загублену річ, зобов`язана заявити про знахідку Національній поліції або органові місцевого самоврядування. Особа, яка знайшла загублену річ, має право зберігати її у себе або здати на зберігання Національній поліції, або органові місцевого самоврядування, або передати знахідку особі, яку вони вказали. Особа, яка знайшла загублену річ, відповідає за її втрату, знищення або пошкодження в межах її вартості лише в разі свого умислу або грубої необережності.

Особа, яка знайшла загублену річ, набуває право власності на неї після спливу шести місяців з моменту заявлення про знахідку Національній поліції або органові місцевого самоврядування, якщо: 1) не буде встановлено власника або іншу особу, яка має право вимагати повернення загубленої речі; 2) власник або інша особа, яка має право вимагати повернення загубленої речі, не заявить про своє право на річ особі, яка її знайшла, Національній поліції або органові місцевого самоврядування.

Отже особа, яка знайшла загублену або залишену власником річ, зобов`язана у найкоротший розумний термін повідомити власника чи заявити про знахідку Національній поліції або органу місцевого самоврядування.

За нормативним визначенням крадіжка (ст.185 КК України) це вчинене з корисливих мотивів таємне заволодіння майном, яке завідомо є чужим для винного, тобто воно перебуває у власності іншої особи, і винний не має на це майно ні дійсного, ні гаданого права.

Зовнішні прояви знахідки і крадіжки можуть співпадати, зокрема можуть полягати у вилученні чужого майна з того місця, де воно загублене чи залишене власником, тому основним критерієм для розмежування дій є суб`єктивна сторона вчиненого (психічне ставлення особи до вчиненого і наслідків, мета, наміри, мотиви).

Для правильної кваліфікації дій особи у цій ситуації необхідно враховувати місце перебування речі, можливість власника повернутися за річчю, активність дій особи, яка виявила чуже майно, її наступна поведінка.

Верховний Суд у своїх висновках вказав, що «Заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося з будь-яких причин у неналежному, але відомому йому місці (залишене чи забуте), особою, яка мала підстави вважати, що власник може за річчю повернутися, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна. Якщо привласнення майна відбувається в адміністративних приміщеннях, пунктах здійснення розрахунково-касових операцій та інших громадських місцях з обмеженим простором, в таких випадках слід констатувати презумпцію «забутості» речі її власником: у подібних випадках особа, яка привласнює річ, має розуміти, що зовнішні умови, обстановка, розташування речі свідчать про те, що вона фактично не вийшла з володіння власника, а лише залишена чи забута ним. На відміну від крадіжки, привласнене майно може вважатися знахідкою лише за умов, що: а) воно вибуло з володіння власника; б) місцезнаходження цього майна власнику не відомо; в) між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим; г) особа, яка знайшла майно, не була очевидцем події втрати і сама не чинила будь-яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника; д) відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна» (справа №128/984/17 від 23.06.2020, №761/31918/14-к від 18.07.2019).

Допитана в судовому засіданні 14.01.2025 (а.с.92) потерпіла ОСОБА_4 повідомила, що влітку 2024 року вони з донькою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебували у магазині «Economclass» на вул. Сагайдачного,10 в м.Ковелі. На той час донька користувалася мобільним телефоном марки «Samsung Galaxy 10 S+», який вони придбали два роки тому у Німеччині сплативши приблизно 12000 грн, телефон був вживаним, але оригінальним і мав відповідне упакування. Донька обрала кілька речей і залишилася в примірочній, а потерпіла очікувала її в автомобілі. Коли донька вийшла з магазину і підійшла до авто, вона відразу згадала, що забула в примірочній мобільний телефон, повернулася, проте там висів лише чохол, телефону вже не було. Переконавшись у продавців магазину, що ніхто не передав залишений телефон, вона відразу повідомила про подію поліцію. Працівники поліції прибули на місце події і вони разом переглянули відео камери спостереження. Згодом вона надала слідчому дані про ІМЕІ телефону. Потерпіла підтвердила, що саме викрадений мобільний телефон був їй повернутий під час судового розгляду справи. Потерпіла звернула увагу суду на поведінку обвинуваченої, яка неодноразово телефонувала до неї і фактично визнавала провину, навівши мотиви, чому не може визнати провину у суді.

Показання потерпілої в частині фактичних обставин справи узгоджуються із письмовими доказами, зокрема у заяві про кримінальне правопорушення від 03.07.2024 (а.с.81) потерпіла вказує на час і місце крадіжки, модель мобільного телефону, номер абонента і зазначає орієнтовну вартість 8000 грн. Огляд місця події в магазині «Economclass», що розташований на вул. Сагайдачного,10 в м.Ковелі, згідно з протоколом (а.с.54) розпочатий працівниками поліції відразу після події о 18.20 год.

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що прибув на місце події в складі оперативної групи, після перегляду камер відео спостереження і опитування потерпілої оперативними заходами за зовнішніми ознаками за кілька днів встановили особу жінки, яка зайшла в примірочну після ОСОБА_9 , нею виявилася мешканка смт Голоби ОСОБА_5 . Зателефонувавши до неї запитали чи не зберігає вона чужий телефон, остання висловила бажання повернути телефон і запропонувала під`їхати до неї на роботу. ОСОБА_5 добровільно видала мобільний телефон, який був переданий слідчому.

Постановою слідчого ОСОБА_10 від 08.07.2024 отриманий від ОСОБА_5 мобільний телефон марки «Samsung Galaxy 10 S+» IMEI1: НОМЕР_2 IMEI2: НОМЕР_3 визнаний речовим доказом і у присутності понятих опечатаний в спецпакет №ICR0141403.

У зазначеному упакуванні телефон наданий для огляду судовому експерту.

Згідно з висновком судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/103-24/9060-ТВ від 10.07.2024 вартість оглянутого бувшого у користуванні телефону марки «Samsung Galaxy 10 S+» на час інкримінованих дій становить 7327,67 грн.

Об`єктивно подія вчиненої ОСОБА_5 крадіжки зафіксована на отриманому в порядку ст.245-1 КПК України відеозаписі з камер спостереження в магазині «Economclass» на вул. Сагайдачного,10 в м.Ковелі (а.с.67-70).

Під час перегляду відеофайлів встановлено, що о 17.14 год ОСОБА_9 заходить у останню кабінку для примірювання одягу із мобільним телефоном у задній кишені шортів. О 17.17 год ОСОБА_9 виходить з кабінки. Наступною в кабінку заходить ОСОБА_5 о 17.19 год і перебуває там до 17.27 год. В цей час в торгівельному залі знаходилося лише дві особи: ОСОБА_9 і ОСОБА_5 . Приблизно о 17.29 ОСОБА_5 залишає приміщення магазину.

06.07.2024 згідно з даними протоколу добровільної видачі ОСОБА_5 видала оперативним працівникам Ковельського РУП ГУНП у Волинській області мобільний телефон марки «Samsung Galaxy 10 S+», не висловивши жодних зауважень до процесуальної дії.

Наведені докази у своїй сукупності доводять умисел і корисливий мотив ОСОБА_5 на заволодіння залишеним неповнолітньою ОСОБА_9 мобільним телефоном. За встановлених судом обставин ОСОБА_5 мала можливість повідомити про забутий в кабінці мобільний телефон не лише продавців, але й саму неповнолітню ОСОБА_9 , яка ще більш ніж п`ять хвилин перебувала в торгівельному залі неподалік обвинуваченої, інших відвідувачів не було. Проте ОСОБА_5 витягнула телефон з чохла, швидко залишила місце події, не звернулася до продавців магазину, не повідомила про знахідку органи Національної поліції чи місцевого самоврядування, видала телефон лише після виявлення працівниками поліції.

Отже у суду немає обґрунтованих сумніві у доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Не спростовують висновків суду і є хибними доводи захисника про отримання органом досудового розслідування інформації про причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення за результатами НСРД.

Як вбачається з матеріалів справи 04.07.2024 слідчий ОСОБА_10 надав ВКП Ковельського РУП ГУНП у Волинській області доручення на проведення слідчих (розшукових) заходів в порядку ст.40 КПК України та здійснення інших заходів, спрямованих на розкриття та розслідування злочину.

Допитаний в судовому засіданні за клопотанням сторони захисту слідчий ОСОБА_10 (на сьогодні змінив прізвище на Капітан ) пояснив, що надав оперативним підрозділам доручення на проведення окрім слідчих (розшукових) дій у виді допиту свідків, отримання заяви про добровільну видачу телефону, також здійснення пошукових заходів для встановлення особи причетної до крадіжки та виявлення мобільного телефону. Рішення про застосування заходів притаманних негласним слідчим (розшуковим) діям чи залучення спеціальних підрозділів, які здійснюють такі заходи, в даному кримінальному провадженні не приймалися і не використовувалися.

Згідно з п.3 ч.2 ст.40 КПК України слідчий уповноважений доручати відповідним оперативним підрозділам проведення слідчих (розшукових) дій та НСРД, вичерпний перелік яких визначений у главах 21,22 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.41 КПК України оперативні підрозділи Національної поліції здійснюють слідчі (розшукові) дії та НСРД в кримінальному провадженні за дорученням слідчого, прокурора.

Натомість рапорт оперативного працівника ОСОБА_11 , на який захист посилається як на доказ проведення НСРД (а.с.85), складений не за результатами слідчих розшукових дій чи негласних слідчих розшукових дій, а за результатами пошукових заходів у межах кримінального провадження.

Порядок проведення оперативними підрозділами пошукових заходів не є тотожними порядку проведення слідчих розшукових чи негласних слідчих розшукових дій.

Завершальним етапом пошукових заходів, як пояснив свідок ОСОБА_12 , було встановлення особи, яка зафіксована камерами спостереження в магазині і пропозиція видати телефон, за умови його наявності у особи.

ОСОБА_5 добровільно видала викрадений телефон і не заявляла про застосування до неї примусу чи тиску.

Що стосується тверджень захисника про відсутність доказів оригінальності мобільного телефону потерпілої і відповідно недоведеність належними доказами вартості телефону, визнаного предметом кримінального правопорушення, то суд зауважує, що відповідно до ст.129 Конституції України основними заходами судочинства є серед іншого змагальність сторін та свобода в наданні доказів і доведеності їх переконливості. З метою дотримання цього конституційного принципу в ст.26 КПК України закріплено, що сторони кримінального провадження є вільними у використані своїх прав у межах і спосіб передбачений кримінальним процесуальним законодавством.

Прокурор доводив вартість викраденого майна висновком судової товарознавчої експертизи за результатами безпосереднього огляду експертом предмета злочину.

Захист в ході досудового розслідування не клопотав про доступ до цього речового доказу при виконанні вимог ст.290 КПК України, не заявляв про необхідність призначення повторної чи додаткової експертизи, такі клопотання не були заявлені і в ході судового розгляду справи. Крім того, при вирішенні 05.09.2024 під час підготовчого судового засідання клопотання потерпілої про скасування арешту і повернення їй мобільного телефону сторона захисту не заперечувала і на запитання суду про необхідність збереження доказу на його огляді не наполягала. У такий спосіб сторона захисту не спростувала показання потерпілої, яка будучи попередженою про кримінальну відповідальність показала, що викрадений мобільний телефон був оригінальним і ще у 2022 році у вживаному стані коштував 12 000 грн. На користь правдивості показань потерпілої свідчить відповідність визначеної експертом вартості телефону розміру збитків, зазначених потерпілою у заяві повідомленні про злочин.

На переконання суду наведена стороною обвинувачення версія вчинення ОСОБА_5 крадіжки доведена і це єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність встановлених судом фактів.

При призначенні покарання суд відповідно до вимог статей 50, 65 КК України враховує:

-ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який за наведеною у ст.12 Кримінального кодексу України класифікацією віднесене до тяжкого злочину,

-особу винної, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, виключно позитивно характеризується за місцем проживання і роботи, заміжня,

-відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання,

і не зважаючи на обрану обвинуваченою лінію захисту, вважає можливим виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства. З огляду на позицію потерпілої, відсутність для неї реальних майнових збитків, необхідним і достатнім є призначення покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк та звільнення від його відбування на підставі статті 75 КК України. Визначений судом максимальний іспитовий строк і передбачені статтею 76 КК України обов`язки, будуть слугувати дієвим заходом контролю за поведінкою особи та стримуючим фактором від вчинення нових кримінальних правопорушень.

На переконання суду таке покарання відповідає принципам законності, справедливості, індивідуалізації, буде співмірним вчиненому та необхідним для досягнення мети покарання і завдань кримінального судочинства.

Запобіжний захід до обвинуваченої не застосовувався. Цивільний позов не заявлений.

Ухвалою від 05.09.2024 суд скасував встановлену ухвалою слідчого судді від 12.07.2024 заборону користуватися мобільним телефоном марки «Samsung Galaxy 10 S+», залишив чинною заборону відчуження, повернув телефон потерпілій, тому відповідно до приписів ст.174 КПК України арешт необхідно скасувати повністю, а речовий доказ мобільний телефон, відповідно до вимог статті 100 КПК України, залишити потерпілій.

Процесуальні витрати на проведення судової товарознавчої експертизи в розмірі 1514,56 грн відповідно до ст. 124 КПК України покладаються на обвинувачену.

Керуючись статтями 374,375,615 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_5 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 ( п`ять) років.

На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо вона протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки, передбачені статтею 76 Кримінального кодексу України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Речовий доказ: мобільний телефон марки «Samsung Galaxy 10 S+» залишити потерпілій ОСОБА_4 , DVD диск залишити при матеріалах справи.

Скасувати арешт у виді заборони розпоряджатися мобільним телефоном.

Стягнути з ОСОБА_5 (паспорт а.с.97) в доход держави 1514,56 грн процесуальних витрат за проведення судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/103-24/9060-ТВ від 10.07.2024.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після оголошення вручити прокурору і обвинуваченій.

ГоловуючийОСОБА_1