Справа № 545/1321/25
Провадження № 1-в/545/171/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.04.2025 року Полтавський районний суд Полтавської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника колонії: ОСОБА_4

засуджений ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Полтавського районного суду Полтавської області в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі,-

у с т а н о в и в:

До Полтавського районного суду Полтавської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі, в обґрунтування клопотання посилається на те, що відбув 1/3 частину строку покарання та своєю поведінкою та ставленням до праці заслуговує на заміну невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді обмеження волі.

Засуджений ОСОБА_5 клопотання підтримав, прохав його задовольнити.

Представник установи поклався на розсуд суду.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечував, вказав, що клопотання є передчасним оскільки засуджений за час відбуття покарання не має заохочень а має одне стягнення.

Дослідивши матеріали особової справи засудженого, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 537 КПК України визначено, що під час виконання вироків, суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України, має право, зокрема, вирішити питання про заміну невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

Відповідно до вимог ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. При цьому, згідно ч. 3 ст. 82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив. Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року передбачено, що оскільки судовий розгляд питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Висновки про те, чи став засуджений на шлях виправлення, можливо зробити врахувавши увесь комплекс даних, які характеризують засудженого, його поведінку, відношення до праці, відношення до вчиненого злочину та його наслідків, наявність заохочень, їх кількість та регулярність отримання, наявність чи відсутність стягнень, тощо.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений 02.04.2024 року Корсунь-Шевченківським районним судом Черкаської області за ст.336 КК України до 3 років позбавлення волі. Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 12.06.2024 року вирок від 02.04.2024 року залишено без змін.

Початок строку покарання 02.04.2024 року, Кінець строку покарання 02.04.2027 року.

Засуджений прибув до ДУ «Божковська виправна колонія (№16)» 17.07.2024 року із ДУ «Черкаський слідчий ізолятор».

Згідно ст.82 КК України підлягає заміні невідбутої частини покарання більш м`яким після відбуття 1/3 строку покарання, тобто після 02.04.2025 року.

Згідно характеристики на ОСОБА_5 наданої начальником Державної установи «БВК (№16)», засуджений за час відбування покарання має 1 порушення установленого порядку відбування покарання, заохочень не має. В установі працевлаштований робітником виробничої майстерні установи.

Суд зазначає, що стаття 82 КК України не містить імперативної вказівки на її застосування, а носить рекомендаційний характер і застосовується судом лише за наявності усіх умов, передбачених цією статтею і доказів того, що засуджений дійсно заслуговує на застосування до нього ст. 82 КК України.

Виходячи з того, що застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням до засудженої особи є правом, а не обов`язком суду, а факт відбуття ним 1/3 покарання, не є для цього достатньою правовою підставою, також засуджений не має заохочень а має одне стягнення яке не погашено , суд доходить висновку, що засуджений належним чином не довів своє виправлення, у зв`язку з чим клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 537 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області на протязі 7 діб з моменту її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1