ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/920/25 Справа № 932/2563/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду кримінальне провадження №0000094 від 19.01.2024 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 грудня 2024 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, офіційно не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,-

визнано винним та засуджено:

- за ч.2 ст. 289 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років, без конфіскації майна;

- за ч.4 ст. 296 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років, без конфіскації майна.

Строк покарання ухвалено обчислювати з 04.12.2024, зарахувавши у строк відбуття покарання ОСОБА_9 , строк перебування під вартою з 19.01.2024 по 04.12.2024.

Запобіжний захід обраний ОСОБА_8 у виді тримання під вартою, залишено без змін до набрання вироком чинності.

Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено та ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 31 136 грн 33 коп на рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено частково та ухвалено стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_11 100 000 грн 00 коп на рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено.

Долю речових доказів та судових витрат вирішено відповідно до положень ст.ст.100, 124 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК),-

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

18 січня 2024 року, приблизно о 23 годині 35 хвилин, ОСОБА_13 , знаходячись біля будинку 5/7 на вул.Барикадна в м.Дніпро, реалізуючи раптово виниклий умисел направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, діючи з хуліганських мотивів та явної неповаги до установлених норм поведінки, нехтуючи елементарними правилами моральності та добропристойності, грубо порушуючи громадський порядок, підійшов до припаркованого автомобіля «Nissan Leaf», д/н НОМЕР_1 , червоного кольору, VIN код НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_10 , в якому на водійському місці знаходився незнайомий йому потерпілий ОСОБА_11 . ОСОБА_8 , без дозволу ОСОБА_11 , відчинив передні пасажирські двері вказаного автомобіля, сів на переднє пасажирське сидіння та використовуючи нікчемний привід, демонстративно почав виражатись нецензурними словами в сторону потерпілого ОСОБА_11 , на що останній попросив припинити його дії та залишити транспортний засіб. ОСОБА_8 , маючи умисел на вчинення хуліганства, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, що виразилась у зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих правил поведінки в громадських місцях, прагнучи самоствердитися за рахунок приниження потерпілого ОСОБА_11 , тримаючи у руці предмет, заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень, а саме металевий предмет округлої форми сріблястого кольору діаметром 7 сантиметрів, наніс потерпілому ОСОБА_11 не менше трьох ударів вказаним предметом в ділянки голови та обличчя, чим спричинив ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді: чотирьох внутрішньо-шкірних крововиливів - в лобній області дещо праворуч, в надбрівній області праворуч, в тім`яній області ліворуч, в лобній області ліворуч з переходом на волосисту частину голови; синця - на верхній та нижній повіках правового ока з переходом на проекцію гайморової пазухи праворуч; поверхневої забійної рани - на верхній повіці правового ока на тлі синця; субкон`юктивального крововиливу - в проекції зовнішнього кута правого ока, які за своїм характером, як кожне окремо, так і у своїй сукупності, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Після отримання вказаних тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , усвідомлюючи небезпеку для свого життя та здоров`я, покинув транспортний засіб, а ОСОБА_8 залишився у транспортному засобі на передньому пасажирському місці.

18 січня 2024 року, приблизно о 23 годині 40 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи на передньому пасажирському сидінні автомобіля «Nissan Leaf», д/н НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_10 , який був припаркований біля будинку 5/7 по вул.Барикадна у м.Дніпрі, реалізуючи раптово виниклий умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, скориставшись тим, що ОСОБА_11 , усвідомлюючи небезпеку для свого життя та здоров`я, покинув вказаний транспортний засіб, пересів па водійське сидіння вказаного автомобіля та розпочав його рух в бік буд.5/7 по вул.Барикадна у м.Дніпро, тим самим незаконно заволодів транспортним засобом «Nissan Leaf», д/н НОМЕР_3 , червоного кольору, VIN код НОМЕР_2 , вартість якого 377464 грн 00 коп, що становить 249,32 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто понад сто але до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, заподіявши матеріальний збиток потерпілій ОСОБА_10 на вказану суму.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.4 ст.296 КК, як хуліганство, тобто у грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень; та за ч.2 ст.289 КК, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вартість якого становить від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В апеляційній скарзі захисника, не оспорюючи висновки суду про доведеність вини та кваліфікацію дій ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 296 КК, порушує питання про скасування вирок суду в частині визнання ОСОБА_8 за ч.2 ст. 289 КК.

Вказує про те, що всі дії обвинуваченого охоплювались єдиним умислом саме на вчинення хуліганських дій щодо потерпілого ОСОБА_11 та його майна, тому суд невірно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК.

Відповідно до примітки 1 до ст.289 КК, під незаконним заволодінням транспортним засобом у цій статті слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

Захисник вважає, що як під час досудового провадження, так і при судовому розгляді справи не були встановлені ознаки умислу ОСОБА_8 на незаконне заволодіння транспортним засобом. Крім того, обвинувачений не вміє керувати транспортними засобами та ніколи не отримував водійського посвідчення.

В матеріалах провадження немає жодного прямого доказу щодо вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину, передбаченому ч.2 ст.289 КК.

У порушення вимог ст.ст. 324, 334 КПК, суд у вироку не провів аналіз та оцінив всіх зібраних у справі доказів, які підтверджують чи спростовують обвинувачення.

Враховуючи викладене, захисник просить апеляційний суд вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.12.2024 щодо ОСОБА_8 скасувати в частині визнання його винуватим за ч.2 ст.289 КК та закрити провадження у цій частині на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримання.

До початку апеляційного розгляду від прокурора Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_14 в порядку ст.403 КПК надійшла заява про відмову від раніше поданої ним апеляційної скарги та ці відмова прийнята апеляційним судом.

В судове засідання апеляційного суду потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_10 не з`явилися, подавши до суду заяви про розгляд справи без їх участі, прохали залишити апеляційну скаргу захисника без задоволення, а вирок суду без змін, отже їх неявка, відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника на підтримку доводів поданої ним апеляційної скарги, який просив змінити вирок суду та закрити провадження щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст. 289 КК у зв`язку з не встановленням достатніх доказів його вини і вичерпанням можливості їх отримати, в іншій частині вирок залишити без змін; вислухавши думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника та просила залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Однією із загальних засад кримінального провадження, передбачених п.10 ч.1 ст.7 та ст.17 КПК, є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 289, ч.4 ст. 296 186 КК, вид та міра призначеного покарання - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Відповідно до положень статті 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно статей 85 та 86 КПК належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно ч.ч.1,4 ст.95 КПК показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 та п.3 ч.2 ст.99 КПК, документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати, зокрема, складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії.

Аналізуючи доводи захисника щодо недоведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК, колегія суддів не може погодитись із таким твердженням.

Так, під час розгляду справи судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою винуу скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК визнав повністю, за ч.2 ст.289 КК не визнав та пояснив, що ввечері 18.01.2024, він перебував неподалік будівлі «Ворк юа», побачив на вхідних дверях вказаного приміщення округлу ручку, відламав її від дверей та забрав із собою. Після чого пішов на вул.Барикадній, де побачив автомобіль «Nissan», схожий на таксі, в якому, на його думку, він залишив свій мобільний телефон. Підійшоши до вказаного автомобіля, сів на переднє пасажирське сидіння. В цей час на водійському сидінні сидів раніше незнайомий йому потерпілий ОСОБА_11 , у якого він став вимагати повернути мобільний телефон. Між ним та потерпілим виникла суперечка, в ході якої потерпілий забризгав його газом, а він розлютився та діставши з кишені круглу ручку став наносити потерпілому удари в область обличчя. Коли потерпілий вибіг з автомобіля, він переліз на водійське сидіння, натиснув на педаль газу, в результаті чого автомобіль рушив з місця заднім ходом та врізався у фасад будівлі, яка була позаду. Після зіткнення він вийшов з автомобіля, а через деякий час приїхали працівники поліції і його затримали. Вину у заволодінні транспортним засобом не визнає, так як не мав на це умислу, оскільки не вміє керувати автомобілем і не має посвідчення водія. Він привів автомобіль у рух, щоб його розбити.

Не зважаючи на не визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_8 у незаконному заволодінні транспортним засобом, матеріалами справи підтверджено, що судове слідство по ній проведено з дотриманням процесуальних норм, а висновки суду про винність ОСОБА_8 у вчиненні злочину за ч.2 ст. 289 КК відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.

В обґрунтування свого висновку про винність ОСОБА_8 у незаконному викраденні транспортного засобу суд насамперед послався на покази потерпілого ОСОБА_11 , які той давав як під час судового розгляду так і під час досудового слідства, при проведенні слідчого експерименту та відтворенні обстановки і обставин події після роз`яснення прав в присутності понятих.

Як свідчить проведений судом аналіз, ці покази ОСОБА_11 відзначались послідовністю і узгодженістю між собою і містили дані щодо часу, способу незаконного викрадення автомобіля, наслідків таких дій та інших фактичних обставин злочину, які складають елементи кримінально-караного діяння і які визнані доведеними судом і викладені в мотивувальній частині вироку.

Суть пояснень потерпілого ОСОБА_11 зводилась до того, що він працює водієм на «Опті-Таксі 579», приблизно о 23 годині 30 хвилин 19.01.2024, він прийняв замовлення та припаркував автомобіль «Nissan Leaf», д/н НОМЕР_3 , власником якого є його дружина ОСОБА_10 , на вул. Шолом-Алейхема, біля одного із входів в ТЦ «Фабрика», передньою частиною в бік проїжджої частини, задньою частиною до фасаду будівлі торгівельного центру. Він знаходився на водійському сидінні. Автомобіль був заведений, але стояв на паркінгу. Через декілька хвилин на переднє пасажирське сидіння автомобіля сів обвинувачений ОСОБА_8 , який почав говорити щось невиразне. Він попрохав його вийти з автомобіля, однак він поводився агресивно, хапав його телефон, який був закріплений на торпеді. Потім обвинувачений несподівано притиснув його між кермом та дверима, і почав наносити йому численні удари по голові круглим металевим предметом. Він відчинив водійські двері, вискочив з автомобіля і почав кликати на допомогу. В цей час ОСОБА_8 переліз із пасажирського сидіння на водійське, схопив руками кермо, включив задню передачу на коробці передач і автомобіль почав рухатися заднім ходом. Проїхавши декілька метрів, автомобіль задньою частиною пошкодив поручень пандусу та врізався у фасадну стіну ТЦ «Фабріка». Обвинувачений ще намагався газувати. Однак, автомобіль не рухався. Коли автомобіль зупинився, обвинувачений виліз з салону автомобіля та заліз на дах, де почав кричати. В цей час під`їхав наряд патрульної поліції та припинили його дії.

Аналогічні послідовні пояснення потерпілий надав і під час таких слідчих дій, як пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, проведеної 19.01.2024, під час якої потерпілий ОСОБА_11 на фото під № 3 впізнав ОСОБА_8 як особу, яка 18.01.2024 приблизно о 23.35 годин біля будинку № 5/7 по вул. Барикадній в м. Дніпрі сіла до нього в автомобіль, спричинила йому тілесні ушкодження та заволоділа автомобілем «Nissan Leaf», д/н НОМЕР_3 (а.п.58-60); а також під час проведення 12.02.2024 слідчого експерименту, де ОСОБА_11 на місці події показав та розказав як обвинувачений ОСОБА_8 наніс йому тілесні ушкодження та заволодів автомобілем (а.п.68-73).

Потерпіла ОСОБА_10 суду першої інстанції повідомила, що ОСОБА_11 її чоловік, який працює водієм в таксі. Власником автомобіля «Nissan Leaf», д/н НОМЕР_3 , являється вона. З 18.01.2024 на 19.01.2024 її чоловік працював. Приблизно о 23 годині 40 хвилин він зателефонував та повідомив, що його побили та розбили автомобіль.

Узгоджені з викривальними показами потерпілого ОСОБА_11 дані щодо вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК, містяться у письмових доказах, досліджених судом, зокрема у:

- протоколі огляду від 19.01.2024 з фототаблицею до нього, відповідно якого було оглянуто автомобіль «Nissan Leaf», д/н НОМЕР_3 , червоного кольору, VIN код НОМЕР_2 , який припаркований біля входу в торговий центр «Fabrika», який розташований за адресою: м.Дніпро, вул.Барикадна, буд.5/7. Автомобіль задньою частиною кузова притулений до фасаду стіни торгового центру. Задній бампер частково від`єднаний, цілісність його порушена, на кришці багажнику та на задніх крилах чисельні вм`ятини, задні фари розбиті. Пошкоджені металеві поручні, які встановлені на пандусі, який розташований перед входом в торговий центр, частково деформований. З лівої сторони поручні зламані в основі кріплення до пандусу. Поручні впираються у заднє колесо автомобіля. Встановлено пошкодження фасадної стіни торгового центра в місці зіткнення з автомобілем «Nissan Leaf», д/н НОМЕР_3 . В ході огляду було вилучено змив з руля, з внутрішньої частини пасажирських дверей, з КПП (джойстика) автомобіля «Nissan Leaf», д/н НОМЕР_4 , змив з внутрішньої частини пасажирських дверей вказаного автомобіля (а.п.13-30);

- протоколі огляду від 19.01.2024, згідно з яким було оглянуто фасад торгового центру «Fabrika», який розташований за адресою: м.Дніпро, вул.Барикадна, буд.5/7, в ході огляду виявлено пошкодження фасаду праворуч від вхідних дверей та пошкодження пандусу у вигляді відсутності металевої опори (а.п.43);

- протоколі перегляду відеозаписів від 19.01.2024 та від 22.01.2024, відповідно яких при перегляді відеозапису з камер відеоспостереження ТЦ «Фабрика», потерпілий ОСОБА_11 пояснив, що на цих відеозаписах зафіксовано, як обвинувачений ОСОБА_8 сів у салон автомобіля, де наніс йому тілесні ушкодження і коли, він вискочив з автомобіля, здійснив рух назад на автомобілі «Nissan Leaf», д/н НОМЕР_3 (а.п.87-91, 96-98);

- протоколі пред`явлення особи для впізнання від 19.01.2024 за фотознімками, відповідно якого свідок ОСОБА_15 на фото №1 впізнав ОСОБА_8 , як особу, яка 18.01.2024 приблизно о 23.40 годині в автомобілі «Nissan Leaf», наносив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 та пересівши на водійське сидіння, здійснив рух заднім ходом і врізався у фасад будівлі (а.п.113-115);

- висновку експерта №СЕ-19/113-24/1107-АВ від 08.03.2024, згідно з яким середня ринкова вартість автомобіля «Nissan Leaf» 2014 року випуску станом на 18.01.2024 складала 377 464 грн. 00 коп. (а.п.120-123);

- висновку експерта №СЕ-19/104-24/4233-АВ від 19.02.2024, відповідно якого вартість матеріальних збитків заподіяних власнику (користувачу) колісного транспортного засобу марки Nissan, моделі Leaf червоного кольору, д/н НОМЕР_3 , 2014 року випуску, з ідентифікаційним номером транспортного засобу (win): НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_5 , повною масою: 1902 кг, масою без навантаження 1509 кг, категорії МІ, тип палива/джерела енергії: Е, електропаливо, кількість сидячих місць: 5, особливі відмітки: загальний легковий хетчбек, тип кузова: АВ, максимальна потужність кВт: 80 станом на момент проведення судової експертизи складає 31 136 грн. 33 коп. (а.п.131-144);

- протоколі проведення слідчого експерименту від 19.02.2024 фототаблицею, згдіно з яким ОСОБА_8 на місці події біля будинку 5/7 по вул.Барикадна в м.Дніпрі показав та розказав як він наніс тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 , потім пересів на водійське місце та здійснив рух автомобіля «Nissan Leaf» заднім ходом (а.п.225-229).

Наведеними у вироку даними спростовані твердження сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_8 не мав умислу на незаконне заволодіння транспортним засобом та про відсутність в справі доказів вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч.2 ст. 289 КК.

Позиція сторони захисту щодо невизнання обвинуваченим винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК була предметом розгляду суду першої інстанції та обґрунтовано розцінена судом як захід захисту, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції. Судом першої інстанції у повній мірі було перевірено доводи сторони захисту щодо відсутності в діях ОСОБА_8 ознак злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК, та надано їм відповідної оцінки, однак вона не знайшла свого підтвердження ані в ході судового розгляду у суді першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду справи.

Проаналізувавши зібрані у справі докази у їх сукупності та належним чином їх оцінивши, суд обґрунтовано визнав обвинуваченого ОСОБА_8 винним у вчиненні ним зазначеного у вироку злочину, за який його засуджено, а дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 289 КК.

Апеляційні твердження адвоката про те, що дії обвинуваченого охоплювались єдиним умислом саме на вчинення хуліганських дій щодо потерпілого ОСОБА_11 та його майна, є неспроможними.

Незаконне заволодіння транспортним засобом передбаченим ст.289 Кримінального кодексу України визначається вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

Об`єктивна сторона цього злочину виражається в незаконному заволодінні транспортними засобами. Воно може бути вчинене шляхом активної поведінки особи, тобто шляхом вчинення певних дій.

Пункт 1 примітки до статті 289 КК розкриває це поняття, як вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

Пленум Верховного Суду України в постанові № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (пункт 15) зазначив, що під незаконним заволодінням транспортним засобом слід розуміти умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо. Заволодіння транспортним засобом повинно бути незаконним, мати протиправний характер.

Суб`єктивна сторона злочину виражається тільки в прямому умислі. Особа розуміє, що протиправно заволодіває транспортним засобом, усвідомлює суспільну небезпеку цього діяння і бажає так діяти. Заволодіння може відбуватися з будь-якою метою: для привласнення транспортного засобу, для доставки вантажу, для того, щоб доїхати до певного місця, або навіть покататися, тощо.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Особливість мотиву хуліганства (явна неповага до суспільства) полягає у причинній зумовленості. Спонукання вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони здебільшого позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою винятковість, протиставити себе іншим чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і встановлених у суспільстві правил поведінки.

Як пояснив суду потерпілий ОСОБА_11 , він залишив салон автомобіля всупереч власної волі, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 завдавав йому тілесні ушкодження, і саме від подальших дій обвинуваченого, який пересів на водійське місце, переключив коробку передач та натиснув на газ, автомобіль почав рухатись заднім ходом. Проїхавши декілька метрів автомобіль задньою частиною пошкодив поручень пандусу і врізався у фасадну стіну ТЦ Фабрік. Обвинувачений ще намагався газувати.

Ці обставини підтвердив і сам обвинувачений ОСОБА_8 , пояснивши суду, що наніс потерпілому удари круглою ручкою в обличчя, а коли потерпілий вибіг з автомобіля, він пересів на водійське сидіння, натиснув на педаль газу, автомобіль рушив з місця заднім ходом та врізався у будівлю, яка була позаду.

Пояснення потерпілого ОСОБА_11 підтверджуються матеріалами кримінального провадженнями, дослідженими судом, зокрема протоколами перегляду відеозаписів від 19.01.2024 та від 22.01.2024, відповідно яких на відеозаписах зафіксовано, як ОСОБА_8 сів у салон автомобіля, наніс тілесні ушкодження потерпілому і коли, останній вискочив з автомобіля, привів автомобіль у рух; а також протоколом проведення слідчого експерименту від 19.02.2024, згідно якого ОСОБА_8 на місці події показав та розказав, як він сів в салон автомобіля, наніс тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 , а потім пересів на водійське місце та здійснив рух автомобіля «Nissan Leaf» заднім ходом.

Таким чином обвинувачений ОСОБА_8 вчинив усі дії на заволодіння транспортним засобом, привівши його в рух, а коли автомобіль заднім ходом врізався у фасад будівлі, вийшов з нього.

На переконання колегія суддів твердження захисника про те, що у обвинуваченого ОСОБА_8 не було умислу на вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом, а його дії охоплювались єдиним умислом на вчинення хуліганських дій щодо потерпілого та його майна, а також про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.2 ст.289 КК, є безпідставними, оскільки у даному випадку має місце ідеальна сукупність злочинів, яка виникає, коли особа однією дією вчиняє одночасно два або більше злочинів, відповідальність за які передбачено різними статтями КК.

З огляду на вищезазначене, судом першої інстанції з достатньою повнотою перевірено всі доводи обвинуваченого та його захисника в судовому засіданні, зроблено аналіз доказів. У своїх висновках суд навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відхилив інші та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК з чим погоджується й колегія суддів і зазначені доводи, викладені захисником в апеляційній скарзі - були предметом дослідження та перевірки під час судового розгляду. Тому апеляційні скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. На переконання колегії суддів, така позиція сторони захисту спрямована на уникнення обвинуваченим ОСОБА_8 відповідальності за скоєння ним найбільш тяжкого злочину за ч.2 ст.289 КК у порівнянні із кримінальним правопорушенням за ч.4 ст.296 КК, вину у вчиненні якого сторона захисту не оспорює.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника є безпідставною та задоволенню не підлягає, а вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2024 року щодо ОСОБА_8 - є законним та обґрунтованим. Підстави для його скасування чи зміни відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 та 418, 419 КПК, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2024 року щодо ОСОБА_8 , визнаного винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 289, ч.4 ст. 296 КК - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою в той саме строк з дня вручення копії ухвали апеляційного суду.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4