Справа № 274/602/25
Провадження № 1-кс/0274/218/25
"24" січня 2025 р. м. Бердичів
Слідчий суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,
про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Карпівці Чуднівського району Житомирської області, громадянина України, військовослужбовця - солдата військової частини НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
24.01.2025 старший слідчий СВ Бердичівського районного відділу поліції ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_6 звернувся з клопотанням, в якому просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, з утриманням в ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№8)».
Обґрунтування клопотання
24.01.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.
Необхідність обрання запобіжного заходу у виді під варту слідчим мотивовано доведенням обґрунтованої підозри скоєння ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та наявними ризиками: переховування від органу досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Процедура, позиції учасників провадження
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав з підстав, наведених у ньому.
Підозрюваний у судовому засіданні пояснив, що він самовільно залишив військову частину 03 березня 2024 року та прибув додому. Із того часу він перебував вдома, був на зв`язку із керівництвом військової частини, йому надали направлення на проходження ВЛК. Він не залишав місця проживання, завжди перебуває вдома. До поліції він самостійно прибув 06 січня 2025 року. Його за цей час жодного разу не викликали. Лише у нього був один раз дільничний. Він має ряд захворювань, він не бачить, приймає знеболювальне.
Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечила проти задоволення клопотання. Вважає, що зазначені у клопотання ризики прокурором не доведено. Просить застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
Кримінально-процесуальне законодавство
Відповідно до частини першої статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті ( ч. 2 ст. 177 КК України)
За положеннями статті 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:
1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;
3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;
4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;
5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;
6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;
7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;
8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;
9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;
10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;
11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;
12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Згідно вимог статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).
За правилами ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).
Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109- 114-2, 258 - 258-6, 260, 261, 402 - 405, 407, 408, 429, 437- 442 Кримінального кодексу України.
Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті ( ч. 3 ст. 194 КПК України).
Обставини, встановлені слідчим суддею, їх оцінка та висновки
24.01.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.
Відповідно до пред`явленої ОСОБА_4 підозри - досудовим розслідуванням встановлено, що 12.03.2022 ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 69/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, ОСОБА_4 призвано на військову службу за призовом під час проведення загальної мобілізації та направлено для подальшого проходження військової служби у військову частину НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.03.2022 № 10, солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення.
В подальшому, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.06.2022 № 99 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду такелажника 1 евакуаційного відділення евакуаційного взводу батальйону матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 .
У відповідності до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Пропозиції щодо введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях на розгляд Президентові України подає Рада національної безпеки і оборони України.
У разі прийняття рішення щодо необхідності введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях Президент України видає указ про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях і негайно звертається до Верховної Ради України щодо його затвердження та подає одночасно відповідний проект закону.
Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України, підлягає негайному оголошенню через засоби масової інформації або оприлюдненню в інший спосіб.
У разі оголошення Указу Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях Верховна Рада України збирається на засідання у дводенний строк без скликання та розглядає питання щодо затвердження указу Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у порядку, встановленому Конституцією України та Регламентом Верховної Ради України.
В разі оголошення Указу Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях керівники органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій усіх форм власності зобов`язані сприяти негайному прибуттю народних депутатів України на засідання Верховної Ради України та здійсненню їхніх повноважень.
Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України, офіційно оприлюднюється разом із законом щодо затвердження такого указу Президента України та набирає чинності одночасно з набранням чинності таким законом.
Воєнний стан на всій території України або в окремих її місцевостях припиняється після закінчення строку, на який його було введено.
До закінчення строку, на який було введено воєнний стан, та за умови усунення загрози нападу чи небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності Президент України може прийняти указ про скасування воєнного стану на всій території України або в окремих її місцевостях, про що має бути негайно оголошено через засоби масової інформації.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022, який затверджено Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, на всій території України введено воєнний стан з 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб та станом на 03.03.2024 припинений або скасований не був.
Так, солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, зразково виконувати свої службові обов`язки, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, у разі потреби відлучитися в межах розташування військової частини (підрозділу) запитати дозволу в командира відділення, а після повернення доповісти йому про прибуття, розподіляти час у військовій частині протягом доби і протягом тижня згідно з розпорядком дня, встановленого командиром (начальником).
Відповідно до вимог ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.
Однак, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, перебуваючи на посаді такелажника 1 евакуаційного відділення евакуаційного взводу батальйону матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, 03.03.2024 близько 21:50 години самовільно залишив місце служби в районі населеного пункту Бондарі Коростенського району Житомирської області та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням службових обов`язків до 06.01.2025, коли самостійно прибув до слідчого відділення Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області, що за адресою: Житомирська обл., м. Бердичів, вул. Героїв України, 67, чим закінчив вчинення злочину.
За час відсутності на службі у військовій частині НОМЕР_1 солдат
ОСОБА_4 в період часу з 03.03.2024 по 06.01.2025 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами місця служби правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 та його причини не повідомив та проводив час на власний розсуд.
Обґрунтованість підозри вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, слідчий та прокурор доводять долученими до клопотання матеріалами, а саме: повідомленням про кримінальне правопорушення від 22.03.2024; рапортом командира батальйону військової частини НОМЕР_1 про самовільне залишення військової частини ОСОБА_4 від 04.03.2024; доповіддю командира батальйону військової частини НОМЕР_1 про самовільне залишення військової частини ОСОБА_4 від 04.03.2024; наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 08.03.2023 № 247 про призначення службового розслідування; доповідною запискою за результатами проведення службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини ОСОБА_4 від 18.03.2024; наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13.03.2024 № 76 про призупинення військової служби ОСОБА_4 ; службовою та медичною характеристикою; протоколом про адміністративне правопорушення від 03.03.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 10.01.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 10.01.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 21.01.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 21.01.2025.
Згідно повідомлення КНП "Амбулаторія загальної практики - сімейної медицини" Червоненської селищної ради від 06.01.2025, ОСОБА_4 в період з 03.03.2024 по 06.01.2025 за медичною допомогою звертався 15.10.2024. Діагноз: М 42.10.
За місцем служби ОСОБА_4 охарактеризовано негативно.
Згідно повідомлення командира в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_11 від 20.01.2025, ОСОБА_4 відповідно до звітних даних в/ч НОМЕР_2 на стаціонарному та амбулаторному лікуванні у військовій частині не перебував, до лікарів не звертався, по лікарнях їх зони відповідальності не звертався.
Згідно повідомлення директора КНП "Центральна районна лікарня Бердичівського району" ОСОБА_12 від 21.01.2025 та директора КНП "Андрушівська міська лікарня" ОСОБА_13 від 20.01.2025, ОСОБА_4 в період з 03.03.2024 по теперішній час за стаціонарною та амбулаторною медичною допомогою до вказаних медичних закладів не звертався. На обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
У жовтні 2024 року ОСОБА_4 проходив медичне обстеження військово-лікарської комісії, про що свідчить долучена до клопотання копія картки обстеження та медичного огляду останнього із якого вбачається наявність в останнього захворювань.
Із медичної характеристики ОСОБА_4 , наданої начальником медичного пункту батальйону матеріально-технічного забезпечення в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_4 із 20.08.2022 до 17.09.2023 неодноразово звертався за медичною допомогою, зокрема із приводу остеохондрозу поперекового відділу хребта, больовий синдром, судоми нижніх кінцівок, міозит, артеріальна гіпертензія.
Із службової характеристики ОСОБА_4 , наданої командиром евакуаційного взводу батальйону матеріально-технічного забезпечення в/ч НОМЕР_1 - ОСОБА_4 за місцем служби себе зарекомендував негативно, накази виконує, але вимагає контролю, фізично розвинутий слабо.
Відповідно до довідки про судимість ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності не притягувався.
Інші характеризуючи дані на ОСОБА_4 за місцем проживання слідчим до клопотання не долучені.
Оцінюючи наявні у справі матеріали, та встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини, слідчий суддя дійшов висновку про недоведеність ризиків.
Ризик переховування від органу досудового розслідування та суду слідчим у клопотанні обгрунтовано тяжкістю ймовірного покарання, оскільки злочин, у якому підозрюється ОСОБА_4 , передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.
Отже, небезпека ухилення від правосуддя не може вимірюватись тільки в залежності від суворості можливого покарання. Вона повинна визначатись з урахуванням інших факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки ухилення від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що це не може служити виправданням утримання під вартою. При цьому необхідно враховувати характер підозрюваного, його моральні якості, його майновий стан, зв`язки з державою та його міжнародні контакти. Якщо утримання під вартою продовжується тільки з причин побоювань, що підозрюваний переховуватиметься від правосуддя, його треба звільнити з-під варти, якщо він представить відповідні гарантії того, що не переховуватиметься від суду, наприклад, внесе заставу.
Підозрюваний твердить і цей факт матеріалами клопотання не спростовано, що після самовільного залишення місця служби він перебував за місцем свого проживання, пройшов частково медичне обстеження, має захворювання, до слідчого не викликався.
Жодних доказів ймовірного переховування від органів досудового розслідування прокурором до клопотання не долучено та в судовому засіданні не наведено. Обґрунтування прокурором існування ризику переховування від органу досудового розслідування лише тяжкістю покарання та наявністю підозри є формальним.
Тому слідчий суддя доходить висновку про недоведеність прокурором цього ризику.
Також слідчий суддя доходить висновку про недоведеність прокурором існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення. Підозрюваний раніше до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався, відповідно до пред`явленої підозри самостійно прибув до поліції, пояснив у судовому засіданні обставини самовільного залишення військової частини.
Таким чином, враховуючи вік та стан здоров`я підозрюваного, наявність у нього постійного місця проживання, відсутність судимостей, а також фактичні обставини кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що за доведеності обґрунтованості підозри, наведені прокурором доводи та долучені до клопотання докази не свідчать про наявність визначених ст. 177 КПК України ризиків, які б зумовлювали необхідність застосування відносно підозрюваного виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Тому у задоволенні клопотання належить відмовити.
Слідчий суддя має право зобов`язати підозрюваного прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.
Із наведених підстав, слідчий суддя зобов`язує підозрюваного прибувати за кожною вимогою до слідчого, слідчого судді чи суду, відповідно до частини третьої статті 194 КПК України.
Керуючись статтями 3, 176-178, 183, 194,371, 372 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання слідчого про застосування підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.
Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_4 прибувати за кожною вимогою слідчого, слідчого судді чи суду.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1