Справа № 373/1929/23
Номер провадження 1-кп/373/60/24
УХВАЛА

19 грудня 2024 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі :

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000423 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого, не працюючого,

в скоєні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

встановив:

ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 07 вересня 2023 року близько 03 години (точного часу не встановлено), знаходячись в м. Переяслав, Бориспільського району Київської області, поблизу будинку № 84 по вул. Богдана Хмельницького, помітивши припаркований автомобіль марки «ЗАЗ 110557 спеціалізований вантажний фургон малотонажний-в», н.з. НОМЕР_1 , реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив та мету власного збагачення, в умовах воєнного стану, шляхом пошкодження переднього лівого скла вищезазначеного автомобіля, здійснив крадіжку з автомобіля картонної коробки з маркуванням Нової пошти, в якій знаходився змішувач для ванної кімнати, вартістю 1100 гривень. З викраденим майном з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_7 майнової шкоди на суму 1100 гривень.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у сховище, вчинене в умовах воєнного стану.

Під час судового розгляду кримінального провадження за клопотанням сторони захисту судом для можливості вирішення питання осудності-неосудності обвинуваченого була призначена судово-психіатрична експертиза.

З висновку судово-психіатричного експерта № 147 вбачається на наступне.

ОСОБА_3 на час вчинення інкримінованих йому дій на психічне захворювання не страждав, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Станом на час проведення експертизи (24 липня 2024 року) ОСОБА_3 страждає на стійкий психічний розлад (травматичного генезису), не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У висновку зазначено, що травму, яка мала наслідком такий його стан, він отримав у 2024 році, на зараз повністю втратив навички самообслуговування, не розмовляє та став немічним у побуті. Застосування заходів медичного характеру не потребує.

В судовому засіданні 19 грудня 2024 року прокурор ОСОБА_2 зазначила, що внаслідок декриміналізації діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , втратило кримінальну караність, тому є підстави для закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність такого діяння.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 та законний представник обвинуваченого ОСОБА_5 , яка була залучена судом після дослідження висновку експерта, також вважають за необхідне закрити кримінальне провадження з вищезазначених підстав, будь-яких заперечень з цього приводу не висловили, надавши згоду на таке закриття.

19 грудня 2024 року потерпілий до суду не з`явився, в матеріалах кримінального провадження є його заява про розгляд справи у його відсутність.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов наступного висновку.

Частина 1 ст.2 КК України передбачає, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів про декриміналізацію крадіжок».

Так, згідно з ч.1 ст.51 КУпАП в редакції Закону № 3886-IX від 18 липня 2024 року, чинній з 09 серпня 2024 року, встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч.2 ст.51КУпАП в редакції цього ж Закону, встановлено адміністративну відповідальність за дії, передбачена частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 5 Розділу ХХ Податкового Кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV ПКУ передбачено, що така пільга становить 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2023 року складав 2684 грн., тобто розмір податкової соціальної пільги дорівнює 1342 грн. Тому граничний розмір вартості майна на момент вчинення правопорушення (07 вересня 2023 року), яке може потягнути за собою кримінальну відповідальність для особи, складав 2684 гривень (1342*2=2684).

Розмір вартості викраденого ОСОБА_3 майна становить 1100 гривень.

Згідно ч.2 ст.4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч.1 та ч. 3 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX, який набрав чинності 09 серпня 2024 року має зворотну дію у часі, оскільки скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Об`єднана палата ККС ВС постанові від 07 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21 виснувала наступне.

«Закон № 3886-IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП.

Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.»

Відповідно до п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до абз 5 ч. 7 цієї статті ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу.

В силу ч. 3 ст. 479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Судом повно та всебічно досліджені надані докази: допитано потерпілого та свідків обвинувачення, досліджено документи, в тому числі й відеозаписи слідчих дій. Обвинувачений ОСОБА_3 відмовився давати показання та відповідати на запитання.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3 було вчинено діяння (злочин), передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Разом з тим, кримінальна протиправність такого діяння була встановлена законом, що втратив чинність (в наслідок розміру вартості викраденого майна), законний представник обвинуваченого та його захисник надали згоду на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 КПК України, тому кримінальне провадження підлягає до закриття.

Застосований ухвалою слідчого судді арешт на речовий доказ підлягає скасуванню.

Питання речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 2, 4, 5 КК України, керуючись ст.ст. 100, 174, 284, 395, 479-2 КПК України суд

ухвалив:

Кримінальне провадження № 0000423 щодо ОСОБА_3 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, закрити на підставі п. 4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність такого діяння.

Арешт на картонну коробку з маркуванням Нової пошти, в якій знаходився змішувач для ванної, застосований на підставі ухвали слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2023 року, скасувати.

Після набрання ухвалою законної сили речові докази:

- змішувач для ванної, який було поміщено до картонної коробки з маркуванням Нової пошти, який зберігається в кімнаті зберігання речових доказів ВП № 1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області, - повернути власнику ОСОБА_7 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1