Провадження № 1-кп/522/1031/25
УХВАЛА

06 березня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000492 від 04.05.2022 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 191, ч.2 ст. 28 ч.2 ст. 364 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 366, ч.2 ст. 28 ч.2 ст. 364 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 366 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000492 від 04.05.2022 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 191, ч.2 ст. 28 ч.2 ст. 364 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 366, ч.2 ст. 28 ч.2 ст. 364 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 366 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про накладення арешту та заборону відчуження рухомого майна, яке належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: BMW X5, чорного кольору, 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 .

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник - адвокат ОСОБА_5 заперечували щодо задоволення клопотання.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд вважає, що у задоволенні клопотання прокурора слід відмовити, виходячи з наступного.

Як зазначає прокурор необхідність застосування арешту вказаного майна полягає у тому, щоб забезпечити відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, оскільки на теперішній час прокурором у кримінальному провадженні складено цивільний позов.

Однак з контексту ч.1 ст.170 КПК України випливає, що арешт може бути накладено виключно на майно підозрюваного, обвинуваченого або особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно зі ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Подане прокурором клопотання не містять в собі будь-яких документів та доказів, що майно на яке він просить накласти арешт належить саме обвинуваченому. Оскільки в матеріалах кримінального провадження, яке знаходиться у суду, відсутні докази належності обвинуваченим права власності на вказане рухоме майно, тому суд на даний час позбавлений можливості вирішити питання арешту.

Крім того, прокурором не надано доказів того, що шкода, заявлена у цивільному позові, є співмірною вартості майна, щодо якого подано клопотання про арешт, внаслідок чого суд позбавлений можливості виконати вимогу ч.2 ст. 173 КПК України, а саме оцінити, чи є обмеження права власності розумним та співмірним.

Частиною 1 статті 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Отже клопотання про накладення арешту на майно необґрунтоване і у його задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 371 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора про арешт та заборону відчуження рухомого майна, яке належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Суддя: ОСОБА_1