Справа № 308/2978/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді клопотання слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у місті Ужгород) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 , погоджене прокурором Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000020 від 28.01.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України про надання дозволу на проведення обшуку,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий Шостого слідчого відділу (з дислокацією у місті Ужгород) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 , за погодженням з прокурором Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000020 від 28.01.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України звернулася до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду з клопотанням про надання дозволу на проведення обшуку.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що Шостим слідчим відділом (з дислокацією у м. Ужгороді) ТУ ДБР у м. Львові проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000020 відомості про яке 28.01.2025 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 будучи начальником Берегівського РУ ГУДСНС України в Закарпатській області, в супереч покладених вищевказаному, а також достовірно знаючи, що особи начальницького складу служби цивільного захисту є особами, уповноваженими на виконання функцій держави, на яких поширюється дія вимог та обмежень, передбачених ЗУ «Про запобігання корупції», вчинив кримінальне правопорушення у сфері службової діяльності, за наступних обставин.

Так, 24.01.2024 близько 09:00 год. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (надалі - ОСОБА_6 ) прийшла до 4 Державної пожежно-рятувальної частини (далі - 4 ДПРЗ), яка є підрозділом Берегівського районного управління ГУ ДСНС у Закарпатській області, що знаходиться за адресою вул. Івана Франка, 94 у м. Виноградів Берегівського р-ну Закарпатської області, з метою дізнатися умови працевлаштування до вказаного підрозділу, де їй повідомили, що їй слід зачекати на керівника управління. Тоді ж, коли ОСОБА_5 підійшов до будівлі 4 ДПРЗ, вони зустрілись перед будівлею, та ОСОБА_6 повідомила ОСОБА_5 , що має намір працевлаштуватись на роботу в Берегівське РУ ГУДСНС України в Закарпатській області на посаду диспетчера.

У цей момент у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на своє протиправне збагачення, та він, вирішивши скористатись даною ситуацією, достовірно знаючи про те, що працевлаштування в органи ДСНС України здійснюється на безоплатній основі, повідомив ОСОБА_6 , що він як керівник Берегівського РУ ГУДСНС України у Закарпатській області може посприяти ОСОБА_6 у призначенні на посаду диспетчера в очолюваному ним управлінні, однак за це вона повинна надати йому грошові кошти у розмірі 6000 доларів США. Такими своїми діями ОСОБА_7 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, його наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом та метою свого протиправного особистого збагачення, будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, висловив ОСОБА_6 прохання надати неправомірну вигоду у значному розмірі для себе за вчинення в її інтересах дії з використанням наданого йому службового становища, поєднане з поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

Будучи поставленою в умови, коли відмова від надання неправомірної вигоди могла завдати шкоди законним правам та інтересам ОСОБА_6 , остання погодилась на такі протиправні вимоги ОСОБА_5 , водночас звернулась до правоохоронних органів.

У подальшому, 07.02.2025 приблизно о 12 год. 20 хв. ОСОБА_7 зустрівся із ОСОБА_6 на вул. Першотравнева у м. Виноградів, та вони сіли до його службового автомобіля, р.н.з. НОМЕР_1 , після чого ОСОБА_5 повіз ОСОБА_6 додому у с. Олешник Берегівського району. В ході поїздки ОСОБА_7 , продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на одержання неправомірної вигоди, підтвердив ОСОБА_6 , що за надання йому грошових коштів у розмірі 6000 доларів США він посприяє їй у вирішенні питання про прийняття її на роботу на посаду диспетчера Берегівського РУ ГУДСНС у Закарпатській області, а також повідомив, що згодом надішле їй перелік документів, які необхідно зібрати для працевлаштування на роботу та скаже, коли їй подавати відповідну заяву.

Надалі, 18.02.2025 через застосунок «Месенджер» ОСОБА_7 надіслав ОСОБА_6 перелік документів, які остання повинна зібрати для подання заяви про прийняття на роботу. У подальшому, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ще декілька разів зідзвонювались через цей застосунок для уточнення питання збору документів. У ході спілкування ОСОБА_7 вказав, що необхідно підготувати документи та гроші на 24.02.2024 та передати йому при зустрічі. Водночас, зустріч перенеслась на 25.02.2024.

Слідчий зазначає, що 25.02.2025 близько 15:25 год. ОСОБА_5 за попередньою домовленістю зустрівся із ОСОБА_6 та, перебуваючи у автомобілі Форд Фокус із реєстраційним номером Республіки Польща НОМЕР_2 , який був припаркований біля будинку АДРЕСА_1 , запевнив ОСОБА_6 у тому, що їхні домовленості в силі та через деякий час він надасть їй зразок заяви про прийняття на роботу, після чого наказав ОСОБА_6 покласти пакет документів, який вона взяла із собою, та грошові кошти у розмірі 6000 доларів США, що станом на 25.02.2025 згідно офіційного курсу НБУ становило 250 200 гривень, у бардачок вищевказаного автомобіля, який перебував у його користуванні, тим самим ОСОБА_5 діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, його наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом та метою свого протиправного особистого збагачення, будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, вимагав та одержав від ОСОБА_6 неправомірну вигоду у значному розмірі для себе за вчинення в її інтересах дії з використанням наданого йому службового становища, після чого був викритий на місці працівниками правоохоронних органів та затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

26.02.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

Слідчий зазначає, що зважаючи на неможливість з об?єктивних причин отримання ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення огляду (обшуку), враховуючи невідкладну необхідність увійти до житла чи іншого володіння особи, у зв?язку із невідкладними випадками, пов?язаними із безперервним переслідуванням особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального

правопорушення та врятування майна у зв`язку з реальною загрозою його знищення чи переховування, як доказу вчинення злочину, було проведено обшук автомобіля Форд Фокус з реєстраційним номерним знаком Республіки Польщі НОМЕР_2 з номером кузова НОМЕР_3 , до постановлення ухвали слідчого судді, в ході якого виявлено та вилучено:

1. Пакет документів на ім`я ОСОБА_8 та її фотокартки різних розмірів, які поміщено до спец. пакету ДБР В2016958;

Грошові кошти в сумі 6000 дол. США, серійні номери яких відповідають грошовим коштам, які були попередньо ідентифіковані та вручені заявнику ОСОБА_6 відповідно до протоколу ідентифікації та вручення грошових коштів від 25.02.2025, зокрема:

2. 200 дол. США номіналом по 100 дол. США кожна, серій та номерів: КВ36756151J, КВ91452251Р, які поміщено у сейф-пакет ДБР S1003222;

3. 58 шт. несправжніх грошових купюр номіналом по 100 дол. США, на загальну суму 5800 дол. США, які всі однакових номерів та серій: КВ 14859854М., які поміщено у сейф-пакет ДБР S1003224;

4. Ноутбук марки Асеr моделі E17WZ, який поміщено у сейф-пакет ДБР L1007989;

26.02.2025 вказані вилучені речі, предмети та документи визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Разом із цим слід зазначити, що ОСОБА_5 у ході проведення обшуку вказаного автомобіля, було надано добровільну згоду на його огляд.

Зазначені речі, предмети та документи є доказами фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Слідчий зазначає, що за встановлених обставин обшук був найбільш доцільним та єдиним ефективним способом відшукання та вилучення речей, предметів та документів, які мають значення для досудового розслідування, а також заходом, пропорційним втручанню в особисте і сімейне життя особи.

З метою безперервного переслідування особи яка підозрюється у вичненні кримінального правопорушення, а також виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, зібрання необхідної доказової бази, встановлення інших фактичних даних, що сприятимуть повноті, об?єктивності та неупередженості досудового розслідування, у кримінальному провадженні виникла невідкладна необхідність проведення обшуку, до постановлення ухвали слідчого судді в автомобілі марки Форд Фокус з реєстраційним номерним знаком Республіки Польщі НОМЕР_2 з номером кузова НОМЕР_4 , який відповідно до реєстраційних документів на автомобіль належить ОСОБА_9 та перебуває у користуванні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак проникнення до вказаного іншого володіння особи, його обшук та вилучення вказаних предметів і речей проводилося без відповідної ухвали слідчого судді, а тому, відповідно до вимог ст. 233 КПК України, виникла необхідність звернутися до слідчого судді з клопотанням про надання дозволу на проведення обшуку.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив таке задовольнити з огляду на обставини викладені в клопотанні, надав пояснення аналогічні викладеним у клопотанні. Вказав, що підставою для проведення обшуку без ухвали слідчого судді було безпосереднє переслідування особи та з метою врятування майна, яке є знаряддям, засобом та предметом злочину і яке могло бути знищено.

Заслухавши доводи прокурора, дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 30 Конституції України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Витягом з кримінального провадження №0000020 від 28.01.2025 року, підтверджено, що органом досудового розслідування - Шостим слідчим відділом (з дислокацією у м. Ужгороді) ТУ ДБР у м. Львові проводиться досудове розслідування кримінального провадження, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

В ході досудового розслідування даного кримінального провадження 25.02.2025 року, слідчим Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_4 без ухвали слідчого судді, було проведено обшук автомобіля марки Форд Фокус з реєстраційним номерним знаком Республіки Польщі НОМЕР_2 з номером кузова НОМЕР_4 , у ході якого виявлено та вилучено:

1. Пакет документів на ім`я ОСОБА_8 та її фотокартки різних розмірів, які поміщено до спец. пакету ДБР В2016958;

Грошові кошти в сумі 6000 дол. США, серійні номери яких відповідають грошовим коштам, які були попередньо ідентифіковані та вручені заявнику ОСОБА_6 відповідно до протоколу ідентифікації та вручення грошових коштів від 25.02.2025, зокрема:

2. 200 дол. США номіналом по 100 дол. США кожна, серій та номерів: КВ36756151J, КВ91452251Р, які поміщено у сейф-пакет ДБР S1003222;

3. 58 шт. несправжніх грошових купюр номіналом по 100 дол. США, на загальну суму 5800 дол. США, які всі однакових номерів та серій: КВ 14859854М., які поміщено у сейф-пакет ДБР S1003224;

4. Ноутбук марки Асеr моделі E17WZ, який поміщено у сейф-пакет ДБР L1007989;

Відповідно до ч.2 ст. 91 КПК України доказування у кримінальному провадженні полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Згідно ч.3 ст.233 КПК України слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді.

Поняття іншого володіння особи визначене у ч. 2 ст. 233 КПК України, де вказано, що під іншим володінням особи розуміються транспортний засіб, земельна ділянка, гараж, інші будівлі чи приміщення побутового, службового, господарського, виробничого та іншого призначення тощо, які знаходяться у володінні особи.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 232 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про обшук, якщо прокурор, слідчий не доведе наявність достатніх підстав вважати, що: 1) було вчинено кримінальне правопорушення; 2) відшукувані речі і документи мають значення для досудового розслідування; 3) відомості, які містяться у відшукуваних речах і документах, можуть бути доказами під час судового розгляду; 4) відшукувані речі, документи або особи знаходяться у зазначеному в клопотанні житлі чи іншому володінні особи (ч.5 ст.234 КПК України).

Питання про застосування норм, передбачених ч. 2 ст. 234, ст. 233 КПК, неодноразово були предметом касаційного розгляду.

Приписи ст. 233 КПК підлягають застосуванню у взаємозв`язку з положеннями ст. 2 цього Кодексу. Отже, з метою забезпечення виконання завдань кримінального провадження у невідкладних випадках, пов`язаних із загрозою знищення майна (доказової інформації), КПК дозволяє проводити огляд, обшук житла чи іншого володіння особи до постановлення ухвали слідчого судді із застосуванням судового контролю post factum.

Так, колегія суддів Третьої судової палати ККС ВС у постанові від 06 вересня 2023 року (справа № 688/647/19, провадження № 51-2840км23) визнала неспроможними посилання сторони захисту на відсутність підстав, визначених ч. 3 ст. 233 КПК, та дійшла висновку, що з положеннями вказаної норми цілком узгоджується те, що підставою для задоволення клопотання є врятування майна, яке є знаряддям, засобом або предметом злочину і яке могло бути знищено.

Щодо поняття «майно» у розумінні ч. 3 ст. 233 КПК

Виходячи з положень КПК, термін «майно» вживається в розумінні, яке є ширшим за обсягом порівняно з відповідним цивільно-правовим поняттям, і включає в себе матеріальні об`єкти, що мають або можуть мати ознаки речових доказів.

Системний аналіз положень КПК також свідчить, що поняття майно, з одного боку, та речові докази, з іншого, можуть розглядатися як ціле і частина відповідно. Такі заходи забезпечення кримінального провадження, як тимчасове вилучення майна та арешт майна, виходячи навіть з їх назви, взагалі застосовуються до різних категорій майна, але серед іншого - безпосередньо до речових доказів.

Взаємопоєднане тлумачення приписів кримінального процесуального закону недвозначно свідчить, що в розумінні ч. 3 ст. 233 КПК поняття «майно» охоплює своїм змістом речі, документи, гроші, інші цінності та матеріальні об`єкти, серед яких, предмети, знаряддя, засоби вчинення кримінального правопорушення, які мають або можуть мати ознаки речових доказів.

Щодо поняття «врятування» в аспекті застосування ч. 3 ст. 233 КПК

Право на повагу до житла як складова права на приватність належить до основоположних прав людини, закріплених на національному та міжнародному рівнях. Конституційний Суд України в Рішенні від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011 наголосив на тому, що гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини, ст. 8 Конвенції, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини).

У згаданому Рішенні Конституційний Суд України також зазначив, що конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства, а також задля запобігання кримінальним правопорушенням. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, за відповідних обставин, може визнаватися легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Приписи ст. 30 Конституції України гарантують кожному недоторканність житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. У невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду й обшуку.

Отож, із положень ст. 30 Конституції України слідує таке:

- допускається наявність невідкладних випадків, коли дозволений інший, за відсутності вмотивованого рішення суду, встановлений законом порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку;

- невідкладність випадків законодавець обумовлює врятуванням життя людей, майна чи безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину.

Зазвичай підставою для обмеження права на недоторканність житла в позасудовому порядку здебільшого є екстремальні випадки природного чи техногенного характеру.

Немає підстав у контексті приписів ст. 30 Конституції України та ч. 3 ст. 233 КПК заперечувати допустимість проведення в житлі чи іншому володінні особи огляду й обшуку після проникнення до такого житла чи іншого володіння особи за наявності невідкладних випадків.

По-перше, йдеться про кримінальну процесуальну діяльність слідчого, дізнавача, прокурора до постановлення ухвали слідчого судді щодо проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку (ст. 30 Конституції України), яка реалізується на підставі ч. 3 ст. 233 КПК. Отже, очевидною є підпорядкованість законодавчо визначеної мети невідкладного обшуку - врятування майна вирішенню і розв`язанню тих завдань, про які йдеться в ст. 2 КПК.

По-друге, в аспекті виконання завдань кримінального провадження термін «врятування» означає усувати загрозу смерті, знищення; захищати існування; оберігати, укривати від шкідливого, небажаного, небезпечного впливу життя людей та майна. Телеологічне тлумачення безсумнівно вказує на такі підстави невідкладного обшуку, як реальна загроза того, що предмет, який розшукується та підлягає вилученню, може бути знищено через зволікання з його відшуканням, відповідно - метою такого відшукання є запобігання знищенню об`єктів, що можуть мати значення речових доказів.

Приписи ч. 3 ст. 233 КПК передбачають можливість проникнення до житла (іншого володіння) в процесі здійснення кримінальної процесуальної діяльності для розслідування кримінальних правопорушень. Відповідно, під час проникнення можуть проводитися необхідні процесуальні дії, спрямовані на рятування майна, серед іншого, об`єктів матеріального світу, які мають або можуть мати ознаки речових доказів під час проведення обшуку. У ситуації, коли слідчому чи прокурору стає відомо про можливе знищення майна, яке може бути речовим доказом у кримінальному провадженні, застосовуються положення ч. 3 ст. 233 КПК щодо його врятування, які є підставою для невідкладного проникнення до житла (іншого володіння).

Щодо невідкладності випадку в розумінні ч. 3 ст. 233 КПК

Проведення обшуку (огляду) житла чи іншого володіння особи без рішення суду в невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей чи майна чи безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, з дотриманням обмежень і умов, передбачених законодавством (статтями 214, 233, 237 КПК), не порушує засади недоторканності житла чи іншого володіння особи.

З метою належного вирішення завдань, визначених у ст. 2 КПК, їх розв`язання, а також нейтралізації загроз з боку суб`єктів протиправної поведінки чи інших осіб, які діють на їх користь, у ч. 3 ст. 233 КПК з метою реалізації правоохоронюваних інтересів установлено спеціальні правила. Неможливість забезпечити збереження доказів без їх негайного відшукання і вилучення обумовлює невідкладну необхідність вжиття передбачених КПК процесуальних заходів з метою врятування (збереження) відповідного майна, зокрема шляхом проведення обшуку до отримання ухвали слідчого судді. При цьому висока ймовірність протягом короткого часу знищення таких доказів зумовлює невідкладність вжиття заходів з метою їх збереження.

Про наявність у сторони обвинувачення обґрунтованих побоювань того, що майно може бути знищеним, може свідчити як наявність у слідчого та прокурора відповідних даних, що воно може бути знищене, з огляду на відомості, отримані оперативним шляхом, з повідомлень свідків, потерпілих, підозрюваних чи з інших належних та допустимих джерел, які вказують, що майно може бути знищено, так і специфіка розвитку подій у розслідуванні кримінального провадження, коли, наприклад, один із співучасників кримінального правопорушення був затриманий, то побоювання того, що його затримання може змусити інших співучасників знищити речові докази, стають досить реальними. Викриття кримінального правопорушення створює очевидну і реальну загрозу (високу ймовірність) швидкого знищення речових доказів третіми особами (співучасниками, родичами або друзями підозрюваного тощо), зацікавленими в унеможливленні ефективного розслідування. Водночас дотримання порядку попереднього отримання дозволу слідчого судді на проведення обшуку (який включає складання та подання до суду вмотивованого клопотання, його розподіл автоматизованою системою, прийняття до провадження слідчим суддею, проведення судового засідання та складання за його результатами ухвали) зумовлює відповідні можливості для знищення доказів особами, яким відомо про факт затримання правопорушника, у проміжок часу, витраченого на виконання передбачених у законі ординарних процедур. Зазначена обставина з високою вірогідністю може позбавити сторону обвинувачення можливості належно реалізувати передбачені ст. 93 КПК повноваження щодо збирання доказів задля виконання завдань кримінального провадження (ст. 2 КПК).

Об`єднана Палата Касаційного Кримінального Суду Верховного Суду у постанові від 07.10.2024 року у справі №466/525/22 приходить до висновку, що проникнення до житла чи іншого володіння особи є альтернативою попередньому отриманню ухвали слідчого судді про дозвіл на обшук у ситуаціях, коли існують обґрунтовані побоювання, що за цей час майно буде знищено в разі дотримання ординарного порядку. Необхідність віднайти і вилучити об`єкти, які можуть бути речовими доказами, в контексті ч. 3 ст. 233 КПК є виправданою, якщо існують обґрунтовані підстави до припущення про наявність реальної загрози знищення майна.

В контексті проведення обшуку без попередньо отриманого судового дозволу Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує в низці своїх рішень, зокрема в справах Kuzminas v. russia (заява № 69810/11 від 21 грудня 2021 року, § 22), K.S. and M.S. v. Germany (заява № 33696/11 від 6 жовтня 2016 року, § 42), Tortladze v. Georgia (заява № 42371/08 від 18 березня 2021 року, § 57), що мета виявити речові докази, які можуть бути корисними для кримінального розслідування серйозного злочину послідовно визнається Судом законною, позаяк вона переслідує інтереси громадської безпеки і пов`язана із запобіганням злочинам та захистом прав інших осіб.

Разом із тим, ЄСПЛ вважає вагомим те, аби невідкладні обставини, на які посилалися органи влади, вирішивши провести обшук без рішення суду, дійсно підтверджувалися матеріалами справи та конкретними обставинами, й в цілому виправдовували таку терміновість з боку правоохоронних органів. Крім того, важливим є як дотримання процесуальних гарантій під час проведення такого обшуку та судовий контроль за його законністю post factum, так і забезпечення заявникові можливості оскаржувати докази, здобуті в такий спосіб, в межах кримінального провадження проти нього. Недотримання таких вимог має наслідком констатацію ЄСПЛ відповідного порушення статей 6 та / або 8 Конвенції.

Відсутність попереднього судового ордеру може бути компенсована наявністю судового перегляду post factum законності та необхідності відповідного заходу. Перегляд національними судами заходу, що порушує статтю 8 Конвенції, забезпечує відповідний засіб правового захисту для зацікавленої особи за умови, що суддя ефективно перевіряє законність та обґрунтованість оскаржуваного заходу і, за необхідності, виключає з кримінального провадження зібрані докази(див. рішення у справі Brazzi v. Italy, no. 57278/11, §§ 44-45, від 27 вересня 2018 року).

Під час розгляду питання про надання дозволу на обшук у порядку ч. 3 ст. 233 вказаного Кодексу слідчий суддя, перевірив наявність підстав для невідкладного проникнення до іншого володіння особи без ухвали слідчого судді, слідчий у поданому клопотанні навів достатні підстави для необхідності проведення обшуку за невідкладних обставин та вилучення конкретних предметів.

До аналогічного правового висновку дійшла Об`єднана Палата Касаційного Кримінального Суду Верховного Суду у постанові від 07.10.2024 року у справі №466/525/22.

Відповідно до ч.2 ст.223 КПК України підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети. Зважаючи на вище вказане, клопотання та додані до нього матеріали містять достатні достовірні дані про те, що обшук автомобіля Форд Фокус з реєстраційним номерним знаком Республіки Польщі НОМЕР_2 з номером кузова НОМЕР_3 було проведено у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 234 КПК України обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді. З положень ст. 234 КПК України випливає, що обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання слідчого за погодженням прокурора та долучені до нього матеріали, вважає, що у ньому наявні в цілому відомості визначені ст. 234 КПК України, обставин, регламентованих частиною 5 вказаної статті та статті 233, які б слугували підставою для відмови у задоволенні клопотання, у судовому засіданні, слідчим суддею не встановлено.

Порушень вимог ст.ст. 233, 234 КПК України, Глави 20 КПК України - слідчі (розшукові) дії, та Глави 2 КПК України - засади кримінального провадження, у судовому засіданні, слідчим суддею не виявлено.

Слідчим суддею встановлено, що підставою для проведення обшуку став невідкладний випадок пов`язаний з врятуванням майна, відшуканням та збереженням речей, які містять доказову інформацію щодо обставин вчинених кримінальних правопорушень.

Крім того, слідчий суддя враховує, що згідно ч.5 ст.9 КПК України, кримінально процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Слідчим суддею, у судовому засіданні, не було встановлено відомостей, які б беззаперечно свідчили, що надання дозволу на обшук становитиме особистий та надмірний тягар, тобто, апріорі, таке втручання не є свавільним, оскільки отримання дозволу на його проведення здійснено з дотриманням принципу законності та воно є пропорційним до тяжкості вчиненого правопорушення та відповідає справжнім інтересам суспільства.

Враховуючи викладене, слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання, долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що наявні у провадженні докази, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи та інші) свідчать про те, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню для досягнення мети регламентованої ч.1 ст.234 КПК України та з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, знарядь його вчинення, документування та здобуття доказів кримінально-протиправної діяльності, відшукання та вилучення речових доказів, які самостійно або в сукупності з іншими доказами можуть мати суттєве значення для встановлення об`єктивної істини та притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності, а також враховує, що проникнення до іншого володіння особи здійснено у невідкладному випадку пов`язаного з врятуванням майна та безпосереднім переслідуванням особи, яка підозрюються у вчиненні злочину.

Разом з тим, слідчий суддя враховує висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 14.06.2018 року у справі № 11-386 сап 18, в яких Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що вмотивованість ухвали слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку житла чи іншого володіння особи повинна бути в межах, які не розкривають таємницю досудового розслідування, зокрема в ній повинні бути наведені аргументи, що переконали суддю у задоволенні чи відхиленні такого клопотання.

Керуючись ч. 6 ст. 9, ч. 1 ст. 7, ст.ст. 233 - 235,309,395 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у місті Ужгород) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 , погоджене прокурором Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000020 від 28.01.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України про надання дозволу на проведення обшуку - задовольнити.

Надати стороні кримінального провадження - по кримінальному провадженню №0000020 від 28.01.2025 року, дозвіл на проведення законного обшуку, який було проведено 25.02.2025 року, в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України в автомобілі марки Форд Фокус з реєстраційним номерним знаком Республіки Польщі НОМЕР_2 з номером кузова НОМЕР_5 , який відповідно до реєстраційних документів на автомобіль належить ОСОБА_9 та перебуває у користуванні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході якого було вилучено речі та документи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали у зв`язку з перебуванням судді у відпустці проголошено 17.03.2025 року о 08 - 50 годині.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1