Справа № 489/706/25
Провадження № 1-кс/489/146/25
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

іменем України

04 лютого 2025 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого, погоджене з прокурором, у кримінальному провадженні № 0000128 від 02.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у його вчиненні

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, зі слів вдівця, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 раніше не судимого,

з участю прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

встановив:

СВ ВП № 2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні за фактом заподіяння 02.02.2025 близько 16:00 год. по АДРЕСА_2 ОСОБА_3 тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_6

04.02.2025 до слідчого судді надійшло клопотання слідчого, погоджене з прокурором, про застосування до підозрюваного ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у зв`язку з наявністю передбачених ст. 177 КПК України ризиків того, що він може переховуватися від органу досудового розслідування та незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні.

Прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Підозрюваний та його захисник заперечували проти задоволення клопотання, вважаючи ризик переховування недоведеним та просили застосувати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту. При цьому, підозрюваний підтвердив обставини заподіяння удару ножем потерпілому, однак вказав, що діяв в стані необхідної оборони, оскільки здійснював захист від нападу декількох осіб. Також вказав, що з місця події не зникав, а залишався там до затримання.

Вислухавши учасників, дослідивши письмові матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов таких висновків.

При розгляді клопотання встановлено, що ОСОБА_3 підозрюється в тому, що 02.02.2025 близько 16:00 год. біля магазину «Галя Балувана» по вул. Південна, 52/10, м. Миколаєва Миколаївської області в ході конфлікту з ОСОБА_6 наніс один удар ножем в область грудної клітини останнього, чим заподіяв потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, у вигляді проникаючого ножового поранення грудної клітини зліва, з лівобічним пневмогематораксом, які є небезпечними для життя в момент заподіяння.

02.02.2025 о 21:45 год. ОСОБА_3 був затриманий у порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та 03.02.2025 повідомлений про підозру у його вчиненні, обґрунтованість якої підтверджується матеріалами клопотання, в тому числі протоколами огляду місця події, допиту потерпілого та свідків, пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, огляду предмету, а також особистими показаннями ОСОБА_3 , наданими при розгляді клопотання в частині підтвердження факту нанесення удару ножем потерпілому. При цьому, обґрунтованість підозри на даному етапі не вимагає доведення вказаних фактів та вини підозрюваного у вчиненому діянні поза розумним сумнівом.

Згідно зі ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Слідчий суддя вважає доведеним наявність існування передбаченого статтею 177 КПК України ризику того, що підозрюваний може вчинити незаконний вплив на потерпілого та свідків з метою зміни ними показань, оскільки особисто знайомий з ними, про що зазначив у судовому засіданні під час розгляду клопотання.

Натомість, ризик переховування від органу досудового розслідування або суду слідчий суддя вважає недоведеним, оскільки підозрюваний вважається раніше не судимим, має постійне місце проживання, після нанесення удару ножем потерпілому місце події не залишав, де й був затриманий слідчим після спливу досить тривалого часу після вказаних подій.

Вирішуючи питання щодо того, який запобіжний захід зможе запобігти встановленому ризику, слідчий суддя виходить з наступного.

При розгляді справи «Боротюк проти України», рішення від 16.03.2011 року, Європейський суд з прав людини у п. 62 наголосив, що «існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (див. рішення у справі «Смирнова проти Росії» (Smirnova v. Russia), заяви №№ 46133/99 і 48183/99, п. 63, ECHR 2003-IX (витяги)). У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів».

Відповідно до висновків, викладених у постанові ВП ВС від 15.06.2023 у справі №800/582/16 (800/515/15), вбачається, що «суддя при ухваленні процесуального рішення про взяття особи під варту за підозрою у скоєнні кримінального правопорушення, як носій судової влади, покликаний забезпечити дотримання права особи на свободу у разі її переслідування державою, повинен розуміти, що правила КПК України, які регламентують процедуру обрання запобіжних заходів, спрямовані на захист права кожного на свободу та особисту недоторканність, запобігають можливості позбавлення свободи будь-кого поза процедурою, встановленою законом. Ідея правового інституту обрання запобіжного заходу, пов`язаного з позбавленням волі, полягає в саме тому, що за природним правом особа є вільною, але не безмежно і може бути обмежена в цьому праві на підставі закону з ініціативи держави в установленому законом порядку. Цей порядок власне й зобов`язує слідчого суддю шляхом судового контролю за дотриманням порядку та підстав позбавлення особи свободи гарантувати, що така особа не буде позбавлена волі доти, доки не будуть надані вагомі докази на підтвердження того, що вона не може залишатися на волі, бо існують ризики, що унеможливлюють обрання іншого, більш м`якшого, запобіжного заходу. Тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом, який суттєво обмежує конституційне право людини на свободу та особисту недоторканність, яке втілює одне з найбільш значимих соціальних благ, що передбачає недопустимість свавільного втручання у право на свободу. Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя у кожному випадку повинен принципово і критично ставитися до доводів сторони обвинувачення, якими обґрунтовується необхідність застосування саме цього запобіжного заходу, об`єктивно оцінюючи їх переконливість та необхідність і доцільність застосування такого запобіжного заходу порівняно з іншими запобіжними заходами».

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

При розгляді клопотання стороною обвинувачення не доведено неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, виходячи із даних про особу підозрюваного, який раніше не судимий, працює неофіційно, не має негативної характеристики, має міцні соціальні зв`язки, оскільки проживає з матір`ю, а також постійне місце проживання, що стороною обвинувачення не спростовано будь-якими належними та допустимими доказами.

Крім того, слідчий суддя враховує обставини заподіяння ОСОБА_3 тілесних ушкоджень потерпілому, який разом з іншими особами наносили удару ОСОБА_3 , який лежав на землі та намагався захиститися від нападу вказаних осіб.

Вказані обставини є підставою для відмови в задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою як найсуворішого запобіжного заходу.

Натомість обираючи певний запобіжний захід, слід враховувати одне із загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження (в тому числі і запобіжних заходів), визначене в ст. 132 КПК України, а саме те, що певний захід забезпечення може застосовуватись тоді, коли потреби досудового розслідування виправдовують подібне втручання у права і свободи особи.

Обрання запобіжного заходу має забезпечувати баланс між інтересами підозрюваного та визначеними ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження й інтересами досудового розслідування.

Оскільки матеріали справи дають підстави для обґрунтованої підозри ОСОБА_3 та вказують на наявність ризику того, що він може незаконно впливати на потерпілого та свідків, але при цьому не доводять недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаному ризику, тому слідчий суддя вважає доцільним застосувати відносно підозрюваного більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за вказаним у клопотанні місцем його постійного проживання по АДРЕСА_1 , де останній проживав та сторона захисту просила визначити домашній арешт саме за вказаною адресою, з покладанням додаткових обов`язків, які б дали змогу контролювати його належну процесуальну поведінку.

Матеріали клопотання не містять доказів та прокурором не доведено, що такий запобіжний захід, в даному випадку, буде недостатнім та не зможе запобігти встановленому при розгляді клопотання ризику. Натомість саме такий запобіжний захід, на переконання слідчого судді, забезпечить вказаний вище баланс приватних інтересів особи та інтересів досудового розслідування з урахуванням відомостей про особу підозрюваного.

Також, виходячи із змістовного наповнення цього запобіжного заходу, за своєю сутністю домашній арешт є комплексом призначених за рішенням суду заборон і обмежень, які накладаються на підозрюваного у зв`язку з його повною чи частковою ізоляцією у певному приміщенні, які спрямовані на досягнення мети цього запобіжного заходу в частині нівелювання передбачених ст. 177 КПК України ризиків.

Крім того, при обранні вказаного запобіжного заходу слідчий суддя враховує практику ЄСПЛ, згідно з якою домашній арешт є позбавленням волі у сенсі статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Керуючись ст.ст.176-178,182,183,193-194,196-197,309,372 КПК України, слідчий суддя

постановив:

В задоволенні клопотання про застосування щодо ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - відмовити.

Застосувати до підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000128 від 02.02.2025 за ч. 1 ст. 121 КК України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, в межах строку досудового розслідування, з 04.02.2025 до 03.04.2025 включно, заборонивши цілодобово залишати місце свого проживання адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням переміщення до найближчого укриття під час оголошення повітряної тривоги, та зобов`язавши прибувати до слідчого, прокурора та суду за кожною вимогою.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на підозрюваного додаткові обов`язки:

- не відлучатись без дозволу слідчого, прокурора або суду за межі м. Миколаєва Миколаївської області;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- у разі наявності документів, що дають право виїзду за кордон, здати їх на зберігання до органу досудового розслідування;

- утримуватися від спілкування з потерпілим ОСОБА_6 та свідками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_3 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід та відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Відповідно до ч. 3 ст. 202 КПК України, підозрюваного ОСОБА_3 негайно доставити до місця його проживання за адресою: АДРЕСА_1 і звільнити з-під варти.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Строк дії ухвали до 03.04.2025 включно.

Слідчий суддя ОСОБА_1