В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2025 року селище Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000272 від 19.11.2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Минівка, Магдалинівського району, Дніпропетровської області, який має повну середню освіту, не працює, не одружений, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не має, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 ч. 2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

18 листопада 2024 близько 02 години 00 хвилин, більш точного часу досудовим розслідуванням не надалось можливим встановити, ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого мешкання, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , достовірно знаючи, що у приміщені гаражу, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_5 , знаходиться транспортний засіб марки «Spark SP 250-D3», номер рами НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , з об`ємом двигуна - 223 см3, 2024 року випуску, чорно-червоного кольору, без реєстраційного номеру, вартістю 51997 гривень 40 копійок, який належить та перебуває у постійному користуванні ОСОБА_6 , виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме: вищезазначеним мотоциклом. Реалізуючи свій злочинний умисел, 18 листопада 2024 близько 02 години 30 хвилин, більш точного часу досудовим розслідуванням не надалось можливим встановити, ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, прийшов до домоволодіння ОСОБА_5 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , після чого шляхом вільного доступу зайшов на територію подвір`я, де відшукав металевий прут, та підійшов до вхідних дверей гаражного приміщення, за допомогою металевого прута пошкодив кріплення навісного замка вхідних дверей гаражного приміщення, після чого відчинивши двері зайшов до його середини, тим самим проник у приміщення.

В подальшому ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, викотив за межі домоволодіння мотоцикл марки «Spark SP 250-D3», чим встановив контроль над транспортним засобом і отримав можливість перемістити його від первинного місцезнаходження АДРЕСА_2 , до гаражного приміщення, розташованого по АДРЕСА_3 , тим самим розпорядився транспортним засобом на власний розсуд.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в обсязі пред`явленого обвинувачення за ст. 289 ч. 2 КК України визнав повністю та суду пояснив, що він 18.11.2024 близько 02 години 00 хвилин перебував за місцем свого мешкання. Він прийшов до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . На території подвір`я відшукав металевий прут, та за допомогою металевого прута пошкодив кріплення навісного замка вхідних дверей гаражного приміщення та таким чином відчинив двері гаражу. Потім він викотив за межі домоволодіння мотоцикл марки «Spark SP 250-D3» та перемістив його до гаражного приміщення, розташованого по АДРЕСА_3 . Автомобіль повернутий потерпілому. У скоєному розкаюється.

Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, претензій морального та матеріального характеру до ОСОБА_4 не має, просить призначити покарання на розсуд суду.

Прокурор та обвинувачений не заперечували проти розгляду кримінального провадження за відсутності потерпілого. Тому суд на підставі ст. 325 КПК України, враховуючи думку учасників судового провадження, можливість за відсутності потерпілого з`ясувати всі обставини під час судового розгляду для прийняття рішення, ухвалив про проведення судового розгляду без потерпілого.

Враховуючи свідчення обвинуваченого ОСОБА_4 , його повне визнання своєї винуватості, а також те, що він не оспорює фактичні обставини справи, зазначені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, і не наполягає на дослідженні інших доказів по справі, то у відповідності до положень ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнає недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у його вчинені.

Згідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

У судовому засіданні суд з`ясував, що обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст вказаних обставин, добровільно визнає себе винним у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому з проникненням у приміщення, і роз`яснив йому, що погодившись на визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, він і прокурор будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини кримінального провадження доведені зібраними доказами, які не вимагають дослідження в ході судового розгляду, суд також визнає їх доведеними.

До таких фактичних обставин відносяться обставини щодо дати, часу, місця, способу здійснення кримінального правопорушення, форми вини, заподіяної шкоди.

Досліджена у судовому засіданні правова кваліфікація кримінального правопорушення відповідає дійсним обставинам скоєного діяння.

На підставі викладеного, суд визнає доведеним винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 ускоєні інкримінованого йому кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене з проникненням у приміщення.

Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, відповідно до якої особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання, суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України кваліфікується як тяжкий злочин, а також те, що обвинувачений ОСОБА_4 вперше притягається до кримінальної відповідальності, не становить високої небезпеки для суспільства, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, не працює, за місцем проживання не перебуває на обліку в медичних установах, з місця проживання характеризується задовільно, сам в судовому засіданні негативно оцінив власну протиправну поведінку, а також суд враховує те, що тяжких наслідків від злочину не настало.

Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими і інші обставини, які не зазначені в частині першій ст. 66 КК України.

Як пом`якшуючі покарання обставини суд взяв до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 вперше притягається до кримінальної відповідальності, дав своїм діям належну оцінку і дійсно готовий понести передбачену законом відповідальність, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставинами, які обтяжують покарання, судом не встановлені.

Санкцією ч. 2 ст. 289 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

Тобто, вказана норма кримінального закону передбачає, поряд з основним, додаткове покарання, яке є альтернативним.

З урахуванням ступені тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого та враховуючи обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого і запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у вигляді позбавлення волі без конфіскації майна.

Суд не застосовує додаткове покарання у вигляді конфіскації майна з огляду на те, що викрадений мотоцикл повернуто власнику і потерпілий не має претензій до обвинуваченого,а також суд враховує ставлення обвинуваченого до вчиненого, те, що у скоєному розкаявся та засуджує свою поведінку.

Призначення покарання в такому необхідному та достатньому розмірі, на думку суду, разом з метою кари одночасно об`єктивно забезпечить досягнення виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Разом з цим, враховуючи думку прокурора, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та зазначені вище дані про особу ОСОБА_4 , його відношення до скоєного правопорушення, обставини, які пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, звільнивши його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, що відповідатиме меті покарання, буде справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

Так, згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Таким чином, вирішення судом питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання ґрунтується на наведених вище вимогах.

Повною мірою врахувавши вказані обставини, а також зваживши на другорядну роль кари як мети покарання, суд приходе до висновку про те, що виправлення обвинуваченого є можливим без відбування покарання у виді позбавлення волі з встановленням іспитового строку, який буде достатнім для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.

На думку суду, такий захід примусу відповідає меті покарання, є співрозмірним характеру вчиненого діяння, його наслідкам та особі винного.

Відповідно до ст. 91 ч. 1 п. 3 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході досудового розслідування з метою встановлення обставин кримінального правопорушення призначалась та проводилась судова транспортно товарознавча експертиза № 4064 від 25.11.2024 вартістю 1135,92 гривень.

Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 122 КПК України слід стягнути з ОСОБА_4 на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертиз, залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованих державних установ, у розмірі 1 135,92 грн. на користь держави.

Цивільний позов не заявлено.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст. 100 КПК України.

Речові докази: оптичний диск формату DVD-R з відеозаписом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_4 , який міститься в матеріалах кримінального провадження, - залишити в матеріалах кримінального провадження № 0000272; транспортний засіб марки «Spark SP 250-D3», номер рами НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , з об`ємом двигуна - 223 см3, 2024 року випуску, чорно-червоного кольору, який переданий на відповідальне зберігання потерпілому, - вважати повернутим потерпілому ОСОБА_6 ; змив потожирової речовини, який було вилучено з поверхні замка воріт гаражу, чистий марлевий бинт, яким зроблено змив потожирової речовини з замка воріт гаражу, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів ВП № 1 Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області, - знищити.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Під час досудового розслідування та судового розгляду по кримінальному провадженні ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 474, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 ч. 2 КК України та призначити йому покарання за даною статтею кримінального закону у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбуття покарання з випробуванням, якщо протягом зазначеного строку - 2 (двох) років він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покласти на засудженого наступні обов`язки:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_4 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судові витрати за проведення судової транспортно товарознавчої експертизи № 4064 від 25.11.2024 у розмірі 1 135,92 гривень.

Цивільний позов не заявлений.

Запобіжний захід не обирався.

Речові докази: оптичний диск формату DVD-R з відеозаписом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_4 , який міститься в матеріалах кримінального провадження, - залишити в матеріалах кримінального провадження № 0000272;транспортний засіб марки «Spark SP 250-D3», номер рами НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , з об`ємом двигуна - 223 см3, 2024 року випуску, чорно-червоного кольору, який переданий на відповідальне зберігання потерпілому, - вважати повернутим потерпілому ОСОБА_6 ; змив потожирової речовини, який було вилучено з поверхні замка воріт гаражу, чистий марлевий бинт, яким зроблено змив потожирової речовини з замка воріт гаражу, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів ВП № 1 Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області, - знищити.

На вирок може бути подана апеляція, з підстав передбачених ст. ст. 394, 395 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Магдалинівській районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, засудженим в той же термін, з дня вручення його копії судового рішення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя ОСОБА_1