Справа №: 941/155/25
провадження №: 1-в/398/19/25
УХВАЛА

Іменем України

"14" квітня 2025 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5 ,

представника ДУ «Петрівської ВК (№49)» ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву засудженого ОСОБА_8 про заміну не відбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі строковим покаранням,

ВСТАНОВИВ:

До Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області надійшла заява засудженого ОСОБА_8 про заміну не відбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на строкове покарання у відповідності до ст.82 КК України. Як зазначено у заяві засудженого, за час відбування покарання він став на шлях виправлення, повністю усвідомив тяжкість вчиненого злочину та шкоду, завдану потерпілим та суспільству, постійно працює над власним виправленням та розвитком. Станом на 28.01.2025 він відбув 28 років позбавлення волі.

У судовому засіданні засуджений підтримав свою заяву, просив суд замінити йому невідбуту частину покарання у виді довічного позбавлення волі строковим покаранням, вважає, що є законні підстави для задоволення його заяви.

Захисник ОСОБА_7 підтримав заяву засудженого ОСОБА_8 , просив суд заяву свого підзахисного задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви засудженого, вважав, що правові підстави для задоволення заяви відсутні, а відтак у задоволенні заяви засудженого просив суд відмовити. Вказав, що ОСОБА_8 за весь строк відбуття покарання мав 7 дисциплінарних порушень, заохочень не мав. За місцем відбуття покарання засуджений характеризується посередньо. Згідно з характеристикою на засудженого ризик вчинення повторного правопорушення оцінюється як середній, ризик ймовірної небезпеки для суспільства високий. Відбуття покарання строком понад 20 років саме по собі не є підставою для заміни покарання. Зважаючи на викладене, прокурор вважає, що клопотання подано передчасно та у його задоволенні слід відмовити.

Представник ДУ «Петрівська виправна колонія (№ 49)» в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання засудженого, оскільки вважає його передчасним.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали заяви, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 засуджений 23 травня 1997 року вироком Запорізького обласного суду за ч. 2 ст. 141, ч. 2 ст. 142, ч. 3 ст. 142, ч. 4 ст. 117, ч. 2 ст.118, п. «ж» ст. 93 КК України (у редакції 1960 року) до покарання у виді смертної кари розстрілу з конфіскацією всього майна, яке є у його власності.

Ухвалою Верховного Суду України від 21.08.1997 вирок Запорізького обласного суду від 23.05.1997 залишено без змін.

Відповідно до ухвали Запорізького обласного суду від 22.06.2000, призначене вироком Запорізького обласного суду від 23.05.1997 покарання ОСОБА_8 у виді смертної кари замінено на довічне позбавлення волі.

За вимогами ч.1 ст.533 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до п.п. 2, 3, 14 ч. 1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

На виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пєтухов проти України» від 12 березня 2019 року Міністерством юстиції розроблено та 18 жовтня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закони України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо виконання рішень Європейського судуз прав людини» та «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини», які набрали чинності 06 листопада 2022 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст.82 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

За змістом п. 3 ч. 3 ст.81 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Згідно з правилами ч.ч. 3, 12, 13 ст.154 КВК України стосовно засудженого, щодо якого відповідно до ст.ст. 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого Кримінальним кодексом України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Разом із поданням щодо можливості представлення засудженого до довічного позбавлення волі до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким адміністрація виправної колонії подає до суду висновок щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі. Визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі та складення висновку здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації. Порядок та методика визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань. Основною метою подання висновку щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання.

Як вбачається із наданої адміністрацією Державної установи «Петрівська виправна колонія (№ 49)» характеристики на ОСОБА_8 та висновку щодо ступеня виправлення засудженого, за період знаходження в установі зарекомендував себе посередньо, не бере на себе відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення, не усвідомлює наслідки вчинення правопорушення для потерпілої особи, заперечує серйозність або мінімізує наслідки своїх дій, вважає, що деякі типи антисоціальної поведінки прийнятні (або стосовно деяких груп), не у повній мірі усвідомлює наслідки своїх дій. За період відбування покарання мав сім стягнень, які на теперішній час погашені, заохочень не мав. Зі слів засудженого, він бажає змінити своє життя, але не усвідомлює, що саме і як необхідно змінити. Вироком суду з ОСОБА_8 на користь потерпілих стягнуто 213,20 грн та на користь держави 725 грн, всього 938,20 грн, які, за час відбування покарання, засуджений не намагався відшкодувати. Засуджений не виявляє бажання приймати участь у безоплатній праці. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими він користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує їх тільки за призначенням. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінено як середній, а ризик ймовірної небезпеки для суспільства як високий.

У матеріалах справи наявний висновок щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_8 , в якому зазначено,що із урахуванням аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого,характеристики підчас відбування покарання,психологічної характеристики засудженого,підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи засуджений не став нашлях виправлення (не довів своє виправлення) та не може бути представлений до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Загальна кількість балів засудженого становить 57.

Установою виконання покарань складений індивідуальний план виправлення та ресоціалізації стосовно засудженого ОСОБА_8 та його копія надана до суду. Як вказано у характеристиці на засудженого, заходи реалізації індивідуальної програми виконані частково, засуджений вмотивований на реалізацію індивідуальної програми.

Згідно з психологічною характеристикою на засудженого ОСОБА_8 , у нього переважає сангвінічний тип темпераменту з дуже стійкою емоційною стабільністю. Характерна працьовитість, незалежність. Намагається бути самокритичним, уважним, наполегливим, сумлінним. В конфліктні ситуації потрапляє рідко, але якщо потрапить, то виявляє мудрість і прекрасні аналітичні здібності. Намагається слідкувати за собою та контролювати думки про себе. Самооцінка адекватна. При втраті зацікавленості у роботі виявляє впертість та дратівливість у відповідь на критику.

Судом встановлено, що на момент розгляду заяви, ОСОБА_8 формально набув право на застосування до нього ст. 82 КК України.

Водночас призначення більш м`якого покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправлення засудженого і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Головною передумовою для застосування до особи більш м`якого покарання є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт того, що засуджений став на шлях виправлення.

Судом установлено, що у поведінці засудженого ОСОБА_8 мають місце позитивні тенденції у виправленні, однак вищевказані обставини на час розгляду заявизасудженого не доводять, що він став на шлях виправлення та невідбута частина призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінена строковим покаранням.

Також матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали подальше відбування покарання засудженим ОСОБА_8 в установі виконання покарань.

Згідно зіст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої, правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Прийняття рішення про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі строковим покаранням не є обов`язковим, а залежить від наявності переконання суду у тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

При вирішенні даного питання судом враховані положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.02.2002 №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», в якій передбачено, що заміна невідбутої частини покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці за весь період відбування покарання довів своє виправлення.

При цьому висновок суду повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь час відбування покарання.

На думку суду, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність достатніх ознак, які вказували б на виправлення засудженого. За період відбування покарання ОСОБА_8 мав лише стягнення, заохочень не мав, вину у вчинених злочинах не визнав, у їх вчиненні не розкаявся, заподіяну шкоду потерпілим не відшкодував, а підтримання соціально-корисних зв`язків з родиною не є підставою для застосування щодо засудженого заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Засудженим долучено до заяви сертифікати про завершення онлайн-курсів «Суспільні зміни через громадську діяльність», «Стрес-менеджмент для освітян», «Оцінка шкоди довкіллю від російської агресії», «Академія таксі», «Як пережити війну разом: курс для родин військовослужбовців, ветеранок та ветеранів», «Права людини для держслужбовців», «Здорове спілкування», «Підприємництво: Хто ваш клієнт?», «Молоблогерство! Курс із соціально-відповідального блогінгу», «Травматичний досвід і ПТСР: інструментарій для психотерапевтів», «Як протидіяти сексуальному насильству, пов`язаному з війною, та надавати допомогу постраждалим: що має знати кожен та кожна», «Волонтерство під час війни», «Інженер БПЛА. Базовий курс», «Цифрова безпека на персональному рівні», «Життєстійкість молоді в умовах криз», «Децентралізація в Україні теорія та практика», «Дистанційна робота для публічних службовців», «Інформаційні війни». Однак, засудженим не вказано, яким чином проходження даних курсів змінило його ставлення до вчинених злочинів та сприяло його виправленню. Формальне проходження курсів та отримання сертифікатів не свідчить про виправлення засудженого.

У рішенні ЄСПЛ «Ласло Магьяр проти Угорщини», вказано, що Європейська конвенція з прав людини не забороняє державам засуджувати осіб, що вчинили серйозні злочини, до невизначеного строку покарання у виді позбавлення волі, яке дозволяє тривале тримання під вартою правопорушника у випадку необхідності захисту населення, при цьому це особливо вірно для осіб, визнаних винуватими у вбивстві та інших тяжких злочинах проти особистості. Той факт, що такий засуджений, можливо, відбув тривалий термін тюремного ув`язнення, не зменшує позитивне зобов`язання держави по захисту населення; держава може виконати це зобов`язання, продовжуючи тримати під вартою таких довічно ув`язнених до тих пір, доки вони залишаються небезпечними.

Отже, строк відбутого засудженим до довічного позбавлення волі покарання є недостатнім, а тому його заміна на даний час не сприятиме виправленню ОСОБА_8 та досягненню мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України.

Таким чином, заява ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на певний строк задоволенню не підлягає у зв`язку з її передчасним поданням до суду.

Керуючись вимогами ст. 82 КК України, ст. 395, п.2 ч.1 ст. 537, ст. 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про заміну не відбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі строковим покаранням відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом семи днів з моменту її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 14.04.2025 року о 13.00.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3