Справа № 125/381/24
Провадження №11-кп/801/194/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000007 від 15.01.2024,

за апеляційною скаргою прокурора Барського відділу Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 на вирок Барського районного суду Вінницької області від 01 листопада 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зелена Поляна Подільського району Київської області, з вищою освітою, одруженого, особу з інвалідністю ІІІ групи, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 09.10.2023 Святошинським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на один рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік та певними обов`язками,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України,

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків з урахуванням вироку Святошинського районного суду м. Києва від 09.10.2023, шляхом часткового складання призначених покарань, із застосуванням правил ч. 1 ст. 72 КК України, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк один рік один місяць.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту його затримання на виконання цього вироку суду.

Речові докази в кримінальному провадженні: блістер з трьома таблетками та окремо дві таблетки білого кольору, які вилучено та поміщено до спеціального пакету Національна поліція України № PSP 1503366, які після проведення експертизи запаковані до спеціального пакету експертної служби № 3806907, ухвалено знищити.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 4543,68 грн (чотири тисячі п`ятсот сорок три гривні шістдесят вісім копійок).

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Барського районного суду Вінницької області від 17.01.2024 № 125/89/24 на блістер з трьома таблетками та окремо дві таблетки білого кольору, які поміщені до спеціального пакету Національна поліція України PSP 1503366.

Згідно з вироком 15.01.2024 близько 08:00 ОСОБА_7 , проходячи повз приміщення КНП «Барська міська лікарня» по вул. Каштановій, 34-В у м. Бар Вінницької області, на землі знайшов п`ять таблеток білого кольору: блістер з написом «…метафін…10 таблеток по 25 мг…» з трьома таблетками та окремо дві таблетки білого кольору. У подальшому, ОСОБА_7 розуміючи, що вказані таблетки є наркотичним засобом - метадоном, достовірно знаючи про порядок обігу наркотичних засобів на території України та відповідальність за незаконний обіг наркотичних засобів, умисно, посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, суспільні відносини, що охороняють здоров`я населення України на порушення вимог ст. 7, 12, 17, 25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів та зловживанню ними», постанови КМУ № 770 від 06.05.2000 та наказу МОЗ України № 188 від 01.08.2000, з метою придбання наркотичних засобів без мети збуту, помістив вказані таблетки до правої кишені своїх штанів, тобто придбав наркотичний засіб.

15.01.2024 о 08:50 ОСОБА_7 був зупинений працівниками відділення поліції № 1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області навпроти будинку № 11 по вул. Каштановій у м. Бар Вінницької області, оскільки останній виявляв підозрілу поведінку. У період часу з 09:26 до 09:45 15.01.2024 під час проведення огляду місця події ОСОБА_10 добровільно видав блістер з написом «…метафін…10 таблеток по 25 мг…» з трьома таблетками та окремо дві таблетки білого кольору, які останній незаконно зберігав при собі без мети збуту.

Відповідно до даних висновку експерта № СЕ-19/102-24/987-НЗПРАП від 23.01.2024, у наданих на дослідження трьох таблетках, загальною масою 1,5163 г, що знаходилися у середині фрагмента блістера з написом «…метафін…10 таблеток по 25 мг…», виявлено наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, загальною масою 0,0670 г. У наданій на дослідження одній таблетці, масою 0,5060 г, виявлено наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, масою 0,0224 г. У наданій на дослідження одній таблетці, масою 0,5053 г, виявлено наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, масою 0,0223 г. Загальна маса наркотичного засобу, обіг якого обмежено метадон складає 0,6847 г.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що до 15.01.2024 мешкав у м. Києві, перебував там на замісній терапії, як наркозалежна особа. Однак, втратив свої документи, паспорт та інше, та був змушений приїхати до м. Бар, де зареєстрований, для відновлення втрачених документів. Коли до нього підійшли працівники поліції та запитали чи має він якісь заборонені речовини, то він зізнався, що має, та добровільно видав пігулки. Після цих подій ОСОБА_7 одразу звернувся до нарколога, став на облік та став пацієнтом замісної терапії. Пояснив суду, що усвідомив протиправність свого вчинку, запевнив, що подібне не повториться.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 2 ст. 309 КК України, як незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинене повторно протягом року після засудження за цією статтею.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок стосовно ОСОБА_7 скасувати в частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м?якість. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.309 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік шість місяців. На підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України за сукупністю вироків, шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 09.10.2023, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки. Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту його затримання на виконання вироку. У решті оскаржуваний вирок залишити без змін.

Свої вимоги мотивує тим, що призначене судом ОСОБА_7 покарання суперечить загальним засадам призначення кримінального покарання, наведеним у ст. ст. 50, 65 КК України, та роз`ясненням постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання".

Окрім цього, звертає увагу колегії суддів на те, що в резолютивній частині вироку Барського районного суду Вінницької області від 01.11.2024 вказано про те, що суд на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків з урахуванням вироку Святошинського районного суду м. Києва від 09.10.2023, шляхом часткового складання призначених покарань, із застосуванням правил ч.1 ст.72 КК України, остаточно визначив покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі строком на один рік один місяць. На переконання прокурора, вказане є неправильним та не відповідає змісту ч.1 ст.71 КК України, якою визначено, що частково або повністю приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Таким чином, прокурор вважає, що Барський районний суд Вінницької області при ухваленні оскаржуваного вироку допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м?якості, що згідно з п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, ст. ст. 413, 414 КПК України є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.

Позиції учасників судового розгляду

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні вказав, що визнає свою вину, оскільки відразу зізнався працівникам поліції та добровільно видав пігулки. Самостійно звернувся до нарколога та став пацієнтом замісної терпапії, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора.

Захисник ОСОБА_8 вказав, що справді судом неправильно обрано спосіб призначення покарання за правилами ст.71 КК України, однак правильно визначено строк покарання, а тому просив апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, змінивши вирок. Вказав, що обвинувачений доволі тривалий строк перебуває на замісній терапії і в той момент, коли він був затриманий з таблетками, також перебував на замісній терапії, однак обвинувачений через свою неуважність ходив без рецепта. Вказані обставини досліджувалися судом першої інстанції та знайшли своє підтвердження в матеріалах кримінального провадження.

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України, за обставин, викладених у вироку, у апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, апеляційним судом також не встановлено.

За правилами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. На переконання апеляційного суду, вказаних вимог судом першої інстанції у цілому було дотримано.

Узагальнені доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_7 через м`якість, на переконання апеляційного суду, є необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не ґрунтуються на вимогах закону України про кримінальну відповідальність.

За правилами ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Таким чином, кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

Окрім наведеного, Верховний Суд у постанові від 09.10.2018 (справа 756/4830/17-к) дійшов до висновку, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст.309 КК України, суд першої інстанції урахував: вимоги ст. ст. 50, 65 КК України, фактичні обставини кримінального провадження, суспільну небезпеку скоєного злочину, його тяжкість та наслідки, а також дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше судимий, що підтверджується даними вимоги ІЦ та матеріалами кримінального провадження; посередньо характеризується за місцем проживання, що підтверджується даними довідки-характеристики Барської міської ради Вінницької області № 03/37 від 18.01.2024; відповідно до даних довідки Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 102/0200-0203-11 від 06.02.2024, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію по інвалідності, третя група; перебуває під наглядом у лікаря-нарколога при КНП «Барська міська лікарня», під наглядом у лікаря -психіатра при КНП «Барська міська лікарня» не перебуває, що підтверджується даними довідки Комунального некомерційного підприємства "Барська міська лікарня" Барської міської ради, має незадовільний стан здоров`я, що підтверджується випискою, дані якої заборонено розголошувати.

Також суд першої інстанції урахував обставину, яка згідно зі ст. 66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченого, щире каяття та відсутність обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання.

Ураховуючи викладене, керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого та запобігання новим кримінальним правопорушенням, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що покаранням справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, що передбачений санкцією ч. 2 ст. 309 КК України.

А тому, виходячи з викладеного вище, апеляційні доводи прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 309 КК України у виді одного року позбавлення та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо скасування оскаржуваного судового рішення, на переконання апеляційного суду, є безпідставними, оскільки згідно з відомостями кримінального провадження та поданої апеляційної скарги сторони обвинувачення, об`єктивно відсутні нові обставини, які обтяжують призначене покарання або вказують на його невиправдану м`якість і несправедливість як за видом, так і розміром.

Апеляційний суд зазначає, що питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо. При цьому вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Разом із тим, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені змістом статей 409, 414 КПК України, які передбачають повноваження суду апеляційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість (див., наприклад, постанову Верховного Суду від 12 липня 2018 року у справі № 745/398/16-к).

На переконання апеляційного суду, покарання, визначене судом першої інстанції ОСОБА_7 в межах кримінального закону, у розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 309 КК України, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання скоєння ним нових злочинів, а апеляційні вимоги прокурора щодо ухвалення нового вироку в цій частині є формальними, що позбавляє суд апеляційної інстанції процесуальної можливості ухвалювати новий вирок з призначенням більш суворого покарання.

Разом з тим, апеляційній доводи прокурора про неправильне застосування судом положень ст.71 КК України заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно з ч.1 ст.72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Так, судом першої інстанції правильно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше судимий 09.10.2023 Святошинським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на один рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік та певними обов`язками.

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення 15.01.2024 під час іспитового строку, а тому остаточне покарання має бути призначено за правилами ч.1 ст.71, ст.72 КК України.

Однак, як убачається з резолютивної частини оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання на підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків з урахуванням вироку Святошинського районного суду м. Києва від 09.10.2023, застосував принцип часткового складання призначених покарань, із застосуванням правил ч.1 ст. 72 КК України та остаточно визначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк один рік один місяць. Тобто судом першої інстанції фактично було застосовано правила ст.70 КК України, що в дану випадку є неправильним застосування закону про кримінальну відповідальність.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд дійшов до висновку про те, що вирок Барського районного суду Вінницької області від 01 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_7 за ч.2 ст.309 КК України в частині призначення покарання підлягає зміні, а апеляційна скарга прокурора частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 409, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити частково.

Вирок Барського районного суду Вінницької області від 01 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_7 за ч.2 ст.309 КК України в частині призначення покарання змінити.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.309 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.71, ст. 72 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 09.10.2023, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік і 1 (один) місяць.

У решті оскаржуваний вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4