Справа № 712/2885/25
Провадження 1кп/712/590/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2025 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого: судді - ОСОБА_1

суддів: - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі - ОСОБА_4

з участю: прокурора ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у закритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Соснівського районного суду м. Черкаси Черкаською обласною прокуратурою подано обвинувальний акт, який затверджено у кримінальному провадженні №0000174 від 12.09.2024 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

На підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити кримінальне провадження №0000174 від 12.09.2024 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України до судового розгляду у закритому судовому засіданні та звернувся до суду з клопотаннями про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .

В обґрунтування клопотання зазначає, що у відповідності до ухвали слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.09.2024 до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. У подальшому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжувався ухвалами слідчих суддів. Сторона обвинувачення вважає, що утримання ОСОБА_7 під вартою обумовлене наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися.

Ризик незаконного впливу на свідків та експерта у кримінальному провадженні з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань та результатів експертизи. Також, обвинувачений ОСОБА_7 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки наразі органом досудового розслідування замовник, який надавав завдання обвинуваченому достовірно не встановлений, а відтак він може повідомити йому про факт виявлення злочинної діяльності та обставини, які стали йому відомі в ході проведення досудового розслідування, що унеможливить притягнення до відповідальності всіх винних осіб. При цьому, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, що в умовах оголошеного на території України воєнного стану, активної фази війни та з огляду на постійну взаємодію обвинуваченого з представником спецслужб рф, лише посилює ризик можливості вчинення ним інших кримінальних правопорушень та/або продовження злочинної діяльності. Крім того, ОСОБА_7 офіційного джерела доходу не має, неодноразово судимий, що у сукупності з іншими ризиками, свідчить про можливість продовження здійснення протиправної діяльності. В обґрунтування неможливості застосування іншого більш м?якого запобіжного заходу сторона обвинувачення зазначає, що більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт. Вважає за неможливе застосувати відносно ОСОБА_7 домашній арешт, особисту поруку та особисте зобов`язання, оскільки вищевказані запобіжні заходи за своєю сутністю та характером не зможуть запобігти вищеперерахованим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу. Крім того, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину. Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, на думку сторони обвинувачення, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Захисник ОСОБА_6 на підготовчому судовому засіданні не заперечували проти призначення кримінального провадження до судового розгляду у закритому судовому засіданні та продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .

Обвинувачений ОСОБА_7 на підготовчому судовому засіданні не заперечував проти призначення кримінального провадження до судового розгляду у закритому судовому засіданні та не заперечував проти продовження строку тримання під вартою.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників судового засідання, суд приходить до наступних висновків.

Дане кримінальне провадження підсудне Соснівському районному суду м. Черкаси. Під час проведення досудового розслідування були дотримані вимоги Кримінального процесуального Кодексу України про забезпечення обвинуваченому права на захист. Угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості не надходило. Підстав для закриття обвинувального акту, його повернення не вбачається.

Обвинувальний акт складений у відповідності до вимог Кримінального процесуального Кодексу України. Порушень норм Кримінального процесуального кодексу України при проведенні досудового розслідування не вбачається.

Згідно ч. 3 ст. 31 КПК України, кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, за вчинення якого передбачено довічне позбавлення волі, здійснюється колегіально судом у складі трьох професійних суддів.

Відповідно автоматизованої системи документообігу, визначено колегію суддів: головуючий ОСОБА_1 , судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою продовжити, змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи перешкоджати встановленню істини у справі іншим чином.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою і підставою застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадження №0000174 від 12.09.2024 доданого до обвинувального акту, 20.09.2024 ОСОБА_7 затримано у порядку ст. 208 КПК України та повідомлено про підозру.

У відповідності до ухвали слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.09.2024 до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

У подальшому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжувався ухвалами слідчих суддів.

04.02.2025 слідчим суддею Соснівського районного суду м. Черкаси строк тримання під вартою ОСОБА_7 продовжено до 21.03.2025, без визначення застави.

10 березня 2025 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні направлено до Соснівського районного суду м. Черкаси.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор не доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею ст. 177 цього Кодексу.

Частина 2 ст. 177 КПК України визначає, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Таким чином, для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час, існує необхідність у продовженні строку тримання особи під вартою.

Суд вважає, що стороною обвинувачення доведено, що продовжують існувати ризики, які були враховані при обранні запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, передбачених с 177 КПК України. Утримання ОСОБА_7 під вартою обумовлене наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

При цьому, кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Тобто, фактично, інститут запобіжного заходу введений у кримінальний процес для того, щоб саме запобігати спробам неналежної процесуальної поведінки обвинувачених.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна, а тому, усвідомлюючи тяжкість та можливість реального покарання, в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, останній може переховуватися від суду, з метою уникнення покарання, оскільки усвідомлення імовірності встановлення вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчать про наявність ризику переховування від суду та можуть бути підставами для тримання особи під вартою.

Стороною обвинувачення доведено, що продовжує існувати ризик незаконного впливу на свідків та експерта у кримінальному провадженні. Даний ризик підтверджується тим, що обвинувачений, перебуваючи під іншим запобіжним заходом, може вплинути на свідків, які проживають у м. Черкаси. Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України. Тобто ризик впливу на свідків та експерта існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, дослідження їх судом, а також дослідження висновків експертів. Разом з цим, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, а отже і з протоколами допитів встановлених досудовим розслідуванням свідків, матеріалами висновку експерта, обвинувачений обізнаний як про їх персональні дані, так і про зміст наданих ними показань на стадії досудового розслідування. Вказане дає підстави обґрунтовано припускати вірогідність незаконного впливу зі сторони обвинуваченого на свідків та експерта з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань та результатів експертизи.

Також, обвинувачений ОСОБА_7 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки наразі органом досудового розслідування замовник, який надавав завдання обвинуваченому достовірно не встановлений, а відтак він може повідомити йому про факт виявлення злочинної діяльності та обставини, які стали йому відомі в ході проведення досудового розслідування, що унеможливить притягнення до відповідальності всіх винних осіб. При цьому, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, що в умовах оголошеного на території України воєнного стану, активної фази війни та з огляду на постійну взаємодію обвинуваченого з представником спецслужб рф, лише посилює ризик можливості вчинення ним інших кримінальних правопорушень та/або продовження злочинної діяльності. Крім того, ОСОБА_7 офіційного джерела доходу не має, неодноразово судимий, що у сукупності з іншими ризиками, свідчить про можливість продовження здійснення протиправної діяльності.

Також суд враховує наявність у даному кримінальному провадженні реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до особистої свободи обвинуваченого, а також суспільно-політичну ситуацію на даний час та повномасштабне збройне вторгнення рф на територію України, за умов проведення відповідними силовими підрозділами України бойових дій, направлених на протистояння збройним силам рф та деокупацію окремих територій України, небезпека вчинення обвинуваченим вищезазначених дій носить підвищений характер, що в своїй сукупності з іншими характеризуючими ознаками підтверджує ймовірність свідомої позапроцесуальної поведінки обвинуваченого.

Суд вважає, що до обвинуваченого ОСОБА_7 неможливо застосувати більш м?який запобіжний захід виходячи з наступного.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

Суд вважає, за неможливе застосувати відносно ОСОБА_7 домашній арешт, особисту поруку та особисте зобов`язання, оскільки вищевказані запобіжні заходи за своєю сутністю та характером не зможуть запобігти вищеперерахованим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу. Крім того, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину.

Таким чином, в умовах воєнного стану на території України, такий підхід національних судів щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, може породити позитивні прецеденти, для належного покарання осіб, які вчинили злочини проти основ національної безпеки України.

Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність продовження застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою в межах двомісячного строку, підстав для зміни запобіжного заходу відносно обвинуваченихо з тримання під вартою на інший більш м`який суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 31, 314-316, 350, 177-178, 331,350, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України призначити до судового розгляду у закритому судовому засіданні, в залі Соснівського районного суду м. Черкаси на 24 березня 2025 року о 09 год. 45 хв.

Кримінальне провадження розглядати колегіально судом у складі трьох професійних суддів: головуючий суддя ОСОБА_1 , судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

В судове засідання викликати учасників судового розгляду.

Продовжити ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 2 ( два ) місяці з дня винесення даної ухвали, тобто по 14 травня 2025 року включно без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 5 діб з дня її проголошення.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені у нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 14 березня 2025 року.

Повний текст ухвали проголошено 18 березня 2025 року о 11 годині 00 хвилин.

Головуючий:

Судді: