Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/52/18
Провадження № 1-кп/553/2/2025
У Х В А Л А

Іменем України

28.01.2025м. Полтава

колегія суддів Ленінського районного суду м. Полтави в складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі: ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора: ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 ,

захисника обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_13 - адвоката ОСОБА_14 ,

обвинувачених: ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000378 від 10.08.2017 року, яке надійшло 11 січня 2018 року до суду з Прокуратури Полтавської області, відносно ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15 п.7 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 296, ч.1 ст. 121 КК України, ОСОБА_11 , ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

До Ленінського районного суду м. Полтави надійшло в січні 2018 року кримінальне провадження разом з обвинувальним актом, складеним в рамках кримінального провадження за № 0000378 від 10.08.2017 року, відносно ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15 п.7 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 296, ч.1 ст. 121 КК України, ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України.

27 лютого 2018 року проведено підготовче судове засідання, призначено провадження до судового розгляду.

Ухвалою колегії суддів від 07 червня 2022 року виділено матеріали кримінального провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_15 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, внесеного до ЄРДР за № № 0000378 від 10.08.2017 року, зі справи № 553/52/18, провадження № 1-кп/553/17/2022 в копіях документів - в окреме провадження, присвоєно виділеному кримінальному провадженню окремий унікальний номер та номер провадження, визначивши при цьому в порядку ст. 35 КПК України склад суду, який має розглядати дане виділене кримінальне провадження.

Виділено кримінальне провадження стосовно ОСОБА_15 та зупинено до розшуку обвинуваченого.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_17 , посилаючись на те, що термін дії ухвали колегії суддів Ленінського районного суду м. Полтави від 18 липня 2024 року закінчується 31 січня 2025 року на даний час існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме: ОСОБА_17 може переховуватись від суду, так як він, не має стійких соціальних зв`язків, неодружений, раніше судимий, обвинувачений у вчиненні особливо тяжкого злочину, вчиненого в стані алкогольного сп`яніння, за який передбачено покарання у вигляді довічного позбавлення волі, може незаконно впливати на свідків, які є його знайомими, та на потерпілих, забезпечення безпеки яких наразі припинено, може продовжувати вчиняти інші злочини, так як покарання за попереднім вироком не стало перепоною для вчинення нових кримінальних правопорушень, тому просив продовжити дію заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 не заперечував проти клопотання прокурора щодо продовження заходу забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 ..

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 заперечував проти клопотання прокурора, посилаючись на його формальність та необгрунтованість та недоведення прокурором дійсності та реальності наявності ризиків наведених прокурором у клопотанні, в зв`язку з чим прохав задовольнити його письмове клопотання про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 , та змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з застосуванням електронних засобів контролю. В обгрунтування свого клопотання захисником вказувалось про те, що відносно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який не є винятковим та безальтернативним для злочинів, які інкримінуються, виходячи із особи підозрюваного, не обгрунтованості підозри та відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тому на думку сторони захисту суд може обрати відносно ОСОБА_8 інший запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

На думку сторони захисту, обгрунтування доцільності продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені ст.ст. 177-178 КПК, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Захисником обвинуваченого вказувалось про те, що ризики, визначені ст. 177 КПК України, щодо ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні відсутні або є мінімальними.

Так, жодного разу обвинувачений ОСОБА_8 не намагався переховуватись та перешкоджати слідству у з`ясуванні обставин кримінального провадження, так як розуміє, що переховування нашкодить йому особисто. На думку сторони захисту не існує будь-яких фактичних даних стосовно наміру переховуватися або докази того, що останній раніше переховувався від слідства та суду відсутні.

Знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, обвинувачений ОСОБА_8 на думку сторони захисту не має можливості, оскільки усі речі та документи, які мають значення для кримінального провадження, вже вилучені, доступу до таких доказів останній не має, а отже цей ризик відсутній.

Сторона захисту вказувала про те, що ризик незаконно впливати на свідків або потерпілих у кримінальному провадженні відсутній, оскільки усі потерпілі та свідки сторони обвинувачення станом на дату подання даного клопотання допитані. Даний ризик припинив своє існування з моменту останнього звернення сторони захисту з клопотанням про зміну запобіжного заходу.

В клопотанні стороною захисту вказувалось про те, що обвинувачений ОСОБА_8 має фактичне місце проживання, користується підтримкою родичів, має міцні соціальні зв`язки, характеризується позитивно як за місцем роботи, так і проживання, є інвалідом ІІІ групи, має проблеми зі здоров`ям, в зв`язку з чим потребує лікування.

В зв`язку з вище викладеними обставинами прохав змінити запобіжний захід та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з використанням електронних засобів контролю, що на думку сторони захисту забезпечить за останнім цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю, що забезпечить за останнім цілобовий контроль з метою запобігання будь-яких допустимих ризиків.

В судовому засіданні захисник обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_12 відносно обвинуваченого ОСОБА_8 щодо клопотання прокурора про продовження останньому дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою покладався на думку сторони захисту, проти задоволення клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу на більш м`який у вигляді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронних засобів контролю не заперечував.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_13 - адвокат ОСОБА_14 відносно обвинуваченого ОСОБА_8 щодо клопотання прокурора про продовження останньому дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою покладався на думку сторони захисту, проти задоволення клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу на більш м`який у вигляді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронних засобів контролю не заперечував .

Обвинувачений ОСОБА_8 заперечував проти клопотання прокурора та прохав задовольнити клопотання його захисника - адвоката ОСОБА_9 та змінити йому запобіжний захід на більш м`який у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю.

В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_13 підтримали думку захисників.

Колегія суддів, вислухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що клопотання прокурора щодо продовження заходу забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 є таким, що не підлягає до задоволення з одночасним задоволенням клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокату ОСОБА_9 про зміну ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який у вигляді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронних засобів контролю за наступних обставин.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати: 1) шести місяців - у кримінальному провадженні щодо злочинів невеликої або середньої тяжкості; 2) дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Як встановлено в ч. 1 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 08.12.2017 року захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 спливає 12.01.2018 року о 17 год. 43 хв., законність та обґрунтованість даної ухвали підтверджено Апеляційним судом Полтавської області 21.12.2017 року.

Згідно ухвали колегії суддів від 12.01.2018 року термін дії заходу забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_8 продовжено до 60 днів до 12 березня 2018 року. В подальшому захід забезпечення кримінального провадження було неодноразово продовжено.

У відповідності до ухвали колегії суддів від 03 грудня 2024 року дія заходу забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 спливає 31 січня 2025 року.

Колегією суддів встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого та тяжкого злочинів, вчинених з застосуванням насильства.

Разом з цим, суд констатує , що ризики наявні даному кримінальному провадженні на даний час істотно зменшились, оскільки прокурор від ряду свідків обвинувачення відносився, а судом майже повністю проведено дослідження пистмових доказів , що вказує про обгрунтуваність клопотанння сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 ..

У відповідног до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходи забезпечення кримінального провадження є, крім інших, і запобіжні заходи.

Частиною 3 ст. 331 КПК України визначено, що суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питанння суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двоїх місяців.

Стороною захисту надано заяву ОСОБА_18 від 31.12.2024 року, відповідно до якої остання не заперечує щодо обрання відносно її сина ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до даної заяви зобов`язувалась надати у володіння та користування об`єкт нерухомості, що у АДРЕСА_1 своєму сину - ОСОБА_8 на період дії запобіжного заходу. На підтвердження тверджень викладених у заяві ОСОБА_18 надано копії правоустанових документів відносно об`єкта нерухомого майна, що у АДРЕСА_1 , яке належить останній на праві власності, на підставі договору дарування 01.10.2019 року , посвідченого Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_19 та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Суд констатує , що наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 сталих соціальних зв`язків, репутації, майнового стану, стану здоров`я, останній має ІІІ групу інвалідності, підтверджено стороною захисту належними та допустимими доказами.

Враховуючи наведені вище фактичні обставини справи, особу обвинуваченого, його майновий стан та інші нові, дійсні та вагомі, тяжкі життєві обставини, а також процесуальну поведінку обвинуваченого, яка суттєво змінилась в позитивний бік, суд вважає за можливе змінити відносно ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю, що буде в повній мірі забезпечувати процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 ..

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

При вирішенні питання щодо можливості продовження або зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Відповідно до вимог ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, серед іншого, переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, на які посилається прокурор, суд констатує, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинятися з високим ступенем ймовірності.

Крім того, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів, враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, а також те, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням викладеного, суд вважає, що встановлені раніше ризики, відносно ОСОБА_8 , передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, наразі істотно зменшилися, хоча і не перестали існувати з високою ймовірністю.

Поряд з цим, з огляду на ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

У відповідно до ст. 17 ЗУ " Про виконання рішень та застосування практики Європейського союзу з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У розумінні ст. 9 Конституції України - Конвенція про захист прав людини, Протоколи до Конвенції та Рішення ЄСПЛ - є частиною національного законодавства.

Разом з тим, в клопотанні прокурора відсутні обгрунтування необхідності продовження тримання під вартою ОСОБА_8 з урахуванням рішень ЄСПЛ, а саме клопотання має ознаки формалізму, в ньому містяться лише посилання на ті обставини, на підставі яких обвинуваченому ( на час обрання запобіжного заходу, - підозрюваному) ОСОБА_8 було обрано такий вид запобіжного заходу та який неодноразово продовжувався.

Так, в клопотанні про продовження дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою посилається на ту обставину, що ОСОБА_8 вчинено умисне особливо тяжкий та тяжкий злочин у стані алкогольного сп`яніння, пов`язані зокрема, з посяганням на життя потерпілого шляхом вчинення замаху на його вбивство, заподіянням іншому потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та з особливою зухвалістю, застосуванням у процесі злочинної діяльності вогнепальної зброї та металевої бити, що має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки.

Проте, колегіяя суддів критично відноситься до такої позиції прокурора, так як вона йде врозріз з практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно положень ст. 5 Конвенції, та правової позиції ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 року у справі "Тодоров проти України", відповідно до якої "... тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для отримання особи під вартою ...".

Так, в рішенні ЄСПЛ "Клішин проти України" вказано підстави для тримання під вартою мають бути підтверджені фактами.

В п.51 рішення ЄСПЛ "Летельє проти Франції" ( від 26.06.1991 року) попереднє ув`язнення не повинно визначати покарання у виді позбавлення волі і може бути "формою очікування" обвинувального вироку.

З огляду на зміст клопотання прокурора про продовження заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , воно має ознаки "автоматичної законності" позбавлення свободи, без обгрунтування такого тримання з огляду на норми КПК УКраїни та рішення Європейського суду з прав людини, оскільки прокурор в своєму клопотанні не надав нових, вагомих обставин, які б суд мав змгогу застосувати як ризики, в розумінні ч.1 ст. 177 КПК України, для подальшого тримання під вартою ОСОБА_8 ..

У п. 40 Рішення ЄСПЛ зазначено, що суд нагадує, що питання про те, чи є розумним термін тримання особи під вартою не може оцінюватися абстрактно. Це питання повинно бути оцінено відповідно до особливостей кожного конкретного випадку, причини, наведених у рішеннях національних судових та слідчих органів, і задокументованих фактах, на які посилається заявник у його клопотанні про звільнення. Тривале тримання під вартою може бути виправдане у даному випадку, тільки якщо є конкретні ознаки існування суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує правило поваги до особистої свободи ("Лабіта проти Італії").

В п. 41 рішення у цій справі суд зазначає, що тримання заявника під вартою тривало майже рік і вісім місяців. Серйозність звинувачень, висунутих проти нього і ризик його втечі були згадані в первісному рішенні про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Ці ж аргументи, а також ризик його впливу на хід розслідування, який був доданий незабаром, залишилися незмінними аж до винесення вироку, за винятокм рішення від 01.10.2013 року, яке не містило взагалі ніяких підстав. Таким чином, суди використовували тіж підстави для продовження терміну тримання заявника під вартою. Проте, відповідно до параграфу 3 ст. 5, обгрунтування будь-якого терміну тримання, незалежно від того, наскільки коротким цей термін є, повинно бути переконливо продемонстроване владою.

Що ж стосується ризику того, що обвинувачений може перешкодити належному проведенню судового розгляду, суд зазначає, що ризики не повинні прийматися абстрактно, але повинні бути підкріплені фактичними доказами. Небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі важкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не можу виправдати тримання під вартою, що знайшло свої відбраження в рішенні "Строган проти України" від 06.10.2016 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що прокурор не довів тієї обставини, що ОСОБА_8 має намір переховуватися від суду, а просто обмежився посиланння на такий ризик.

Суд контатує, що при вирішенні питання про доцільність продовження строку тримання під вартою повинні бути надані додаткові вагомі докази того, що наявна доцільність продовження такого строку і що інші більш м`які запобіжні заходи не можуть бути застосовані. Обов`язок доказування вагомості застосування такого виняткового запобіжного заходу покладається на сторону обвинувачення, зокрема, в даному випадку, - на прокурора, який заявив клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 ..

Таким чином, зважаючи на вказані вище обставини та факти, колегія суддів приходить до висновку, що наведені вище обставини захисником обвинуваченого ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_9 , є вагомими, переконливими та такими, що свідчать про безпідставність доводів прокурора з приводу обгрунтованості продовженння відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Під час розгляду питання про зміну запобіжного заходу судом встановлено, що на даний час зменшились ризики, визначені ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений ОСОБА_8 має постійне місце проживання, що свідчить про його міцні соціальні зв`язки. ОСОБА_8 за умови цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронних засобів контролю позбавлений можливості знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, що дає підстави суду для висновку про те, що подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою є невиправданим та для запобігання ризикам, передбаченим п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, досягнення справедливого балансу інтересів суспільства з вимогами захисту прав конкретної особи, на даний час буде достатнім визначення відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, із покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, та носінням електронного засобу контролю.

В той же час, суд вважає, що прокурором в судовому засіданні з урахуванням нових, дійсних, не доведено, що встановлені при обранні та продовженні ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати на даний час, та що інший, більш м`який запобіжний захід, є недостатнім для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України, та не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого з урахуванням стану здоров`я останнього, його репутації, міцних соціальних зв`язків.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обгрунтованість клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 про зміну ОСОБА_20 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням відповідних процесуальних обов`язків та обов`язковим носінням електронного засобу контролю, що в свою чергу спростовує твердження прокурора щодо доцільності продовження останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та відповідно про відмову в задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в зв`язку з його необгрунтованістю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 174, 177-179, 181,182, 183, 197, 331, 376 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю - задовольнити, відмовивши в задоволенні клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою.

Обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, змінити на запобіжний захід - цілодобовий домашній арешт з використаннням засобів електронного контролю, негайно звільнивши його з - під варти в залі судового засідання після проголошення ухвали, на підставі ч.5 ст. 202 КПК України.

Покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

- прибувати до суду, який розглядає кримінальне провадження № 553/52/18, за першою вимогою;

-цілодобово не залишати без дозволу суду місце постійного проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

- носити засіб електронного контролю;

-утримуватися від спілкування в позасудовому порядку з обвинуваченими, потерпілими та свідками у кримінальному провадженні № 553/52/18.

Зобов`язати ОСОБА_8 невідкладно прибути до місця свого проживання, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Строк дії ухвали становить 60 днів з 28 січня 2025 року до 28 березня 2025 року включно.

Виконання ухвали в частині дотримання ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків доручити органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_8 контроль за виконанням запобіжного заходу ОСОБА_8 покласти на прокурора.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 , що порушення умов дії домашнього арешту може бути наслідком застосування грошового стягнення чи застосування більш суворішого запобіжного заходу, зокрема, тримання під вартою.

Відділу поліції № 1 Полтавського РУП негайно поставити на облік ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 .

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники поліції, з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвала суду в частині звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 з-під варти та застосування до нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з обов`язковим носінням засобів електронного контролю підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Головуюча суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3