Провадження №: 1-кп/755/1525/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" листопада 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002584 від 20 липня 2024 року, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в :

11 вересня 2024 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002584 від 20 липня 2024 року, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим.

У судовому засіданні прокурор просив задовольнити клопотання у зв`язку з примиренням винного з потерпілою мотивуючи його тим, що обвинувачений повністю визнає вину у вчиненні кримінального правопорушення, щиро кається, примирився з потерпілим та відшкодував йому завдані збитки.

Потерпілий ОСОБА_5 не заперечував проти закриття кримінального провадження та звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням з підозрюваним, та підтвердив обставини щодо відшкодування шкоди, зазначив, що жодних претензій до останнього немає.

Підозрюваний ОСОБА_4 визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та просив задовольнити клопотання прокурора, оскільки з потерпілим він примирився, моральну шкоду відшкодував.

Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, ознайомившись з клопотанням, а також долученими матеріалами до кримінального провадження, дійшов такого висновку.

З клопотання вбачається, що ОСОБА_4 19.07.2024 року, приблизно о 18 годині 50 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «КІА Optima», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною пр. Соборності від пл. Дарницька в напрямку мосту Патона в місті Києві, допустив порушення вимог п.п. 10.1 та 10.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі ПДР), а саме: п. 10.1 ПДР України перед початком руху, перестроюванням та будь- якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п. 10.3 ПДР України у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_4 виразилось в тому, що останній керуючи технічно справним транспортним засобом марки «КІА Optima», р.н. НОМЕР_2 , з необережності, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, проявив неуважність та необачність, не переконавшись, що це буде безпечно і не створить перешкоду або небезпеку іншим учасникам руху, рухаючись в крайній лівій смузі руху проїзної частини пр. Соборності від пл. Дарницька в напрямку мосту Патона в м. Києві, під`їжджаючи до з`їзду, який проходить в напрямку вул. Є. Сверстюка зупинився, після чого розпочав рух та перестроювання з крайньої лівої смуги руху в середню смугу руху, при цьому проявивши неуважність, допустив зіткнення з мотоциклом марки «Husgvarna Svartpilen 401», р.н. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався в середній смузі руху попутного напрямку та мав перевагу в русі. Внаслідок зіткнення водій ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження та був доставлений до медичного закладу.

У водія ОСОБА_4 була технічна можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог ПДР України. Тобто, в даній дорожній ситуації з технічної точки зору, причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідності дій водія автомобіля марки «КІА Optima», р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_4 вимогам пунктів 10.1 та 10.3 ПДР України.

Потерпілий ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, які виразилися у наступних травмах, а саме: закрита травма лівого передпліччя: перелом нижньої третини лівої променевої кістки, закрита травма лівої кисті: перелом основаної фаланги 5-го пальця.

Порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_4 знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме заподіяння водію ОСОБА_5 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Верховний Суд у постанові від 20.09.2023 року по справі № 335/10127/20 зазначив, що примирення обвинуваченого з потерпілим належить розуміти як акт прощення в результаті вільного волевиявлення, що виключає будь-який неправомірний вплив, незалежно від того, яка зі сторін була ініціатором, та з яких мотивів, суд при з`ясуванні думки потерпілого має впевнитися у добровільності його позиції та роз`яснити йому правові наслідки звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, яке згідно ст. 12 КК України, є кримінальним проступком, та раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Судом встановлено та не заперечується учасниками провадження, що примирення між сторонами є добровільним, що, зокрема, підтверджується заявою потерпілого ОСОБА_5 від 06.09.2024 року, що наявна матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до положень пункту 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Частиною 1 ст. 285 КПК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальному відповідальність.

Нормою ст. 46 КК України визначено, що особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Частиною 3 ст. 288 КПК України закріплено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлених підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Органом досудового розслідування дії підозрюваного ОСОБА_4 за ч.1 т. 286 КК України кваліфіковано правильно.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, підозрюваний ОСОБА_4 є особою, яка вперше вчинила нетяжке кримінальне правопорушення.

Судом встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 відшкодував потерпілому ОСОБА_5 заподіяну ним шкоду та примирився з останнім, що підтверджується відповідною заявою. При цьому, потерпілий в судовому засіданні запевнив суд, що примирився з підозрюваним та не має до нього жодних претензій матеріального чи морального характеру.

За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 та звільнити підозрюваного ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку із примиренням винного із потерпілім, закривши кримінальне провадження стосовно останнього, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Питання процесуальних витрат урегульовано відповідно до положень Глава 8. Процесуальні витрати КПК України, шляхом їх стягнення з обвинуваченого, у т.ч. з урахуванням того, що Велика Палата Верховного Суду (постанова від 17 червня 2020 року у справі № 598/1781/17), зробила висновок про те, що КПК не обмежує процесуальної форми вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат виключно обвинувальним вироком та зазначила, що суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

З наведеного видно, що своїм рішенням Велика Палата Верховного Суду вказала про необхідність вирішення судом питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Однак цей висновок не містить орієнтирів стосовно того, в яких випадках і які саме процесуальні витрати стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито, або з держави.

Проте, в цьому аспекті слід вказати, що Верховний Суд у постанові від 01 лютого 2024 року в справі № 930/497/23 зауважив, що, згідно з ч. 1 ст. 126 КПК, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.

Отже, закриття кримінального провадження стосовно особи на нереабілітуючих підставах і застосування більш м`якої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє від сплати процесуальних витрат.

Згідно зі ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ВС забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи в такий спосіб судову практику на однакове застосування норм права (див. п. 28 постанови ВС від 25 травня 2023 року в справі №457/885/22).

Відповідно до ч. 6 ст. 13 зазначеного Закону висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. В ухвалі ВП ВС від 25 травня 2023 року в справі №722/594/22 Велика Палата наголосила, що висновок щодо застосування норми права - це не завжди чітко сформульований висновок у судовому рішенні Касаційного кримінального суду у формі постанови, у тому числі із заголовком «Висновок», це також правове обґрунтування одного чи кількох доводів касаційної скарги сторони кримінального провадження, викладене в судовому рішенні як у формі постанови, так і ухвали, за змістом якого цілком зрозумілою є правова позиція щодо застосування конкретної норми матеріального чи процесуального права.

Як наслідок, такі витрати в цій справі слід стягнути з особи, провадження щодо якої закрито.

Запобіжний захід до підозрюваного не обирався.

Процесуальні витрати необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 124 КПК України.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Враховуючи викладене, арешт на майно, а саме на транспортний засіб марки «КIA Optima», р.н. НОМЕР_2 , що відповідно до реєстраційної картки на транспортний засіб належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який накладений ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.07.2024 року, необхідно скасувати в повному обсязі.

Керуючись ст. 284, 285, 288, КПК України, ст. 46 КК України, суд

п о с та н о в и в :

клопотання прокурора Дніпровського окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002584 від 20 липня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку із примиренням винного з потерпілим.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002584 від 20 липня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України - закрити.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: мотоцикл марки «Husgvarna Svartpilen 401» р.н. НОМЕР_4 , який під зберігальну розписку повернуто власнику -залишити у його володінні.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати, а саме за проведення судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/111-24/42673-ІТ від 19.08.2024 року, в розмірі 3786 гривень 40 копійок, за проведення судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/111-24/42668-ІТ від 19.08.2024 року, в розмірі 3029 гривень 12 копійок, за проведення автотехнічної експертизи № 3135-Е від 20.08.2024 року, у розмірі 6058 гривень 24 копійок, а разом на загальну суму - 12873 грн. 76 коп.

Арешт на майно, а саме на транспортний засіб марки «КIA Optima», р.н. НОМЕР_2 , що відповідно до реєстраційної картки на транспортний засіб належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 24.07.2024 року - скасувати.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення через Дніпровський районний суд м. Києва.

Копію ухвали негайно вручити прокурору, потерпілому, та підозрюваному.

Суддя