Справа № 626/1101/25
Провадження № 1-кс/626/576/2025
У Х В А Л А

про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

11 квітня 2025 року м.Берестин (Красноград)

Слідчий суддя Красноградського районного суду Харківської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ст.слідчого СВ Берестинського РВП ГУ НП України в Харківській області ОСОБА_5 , погодженого з прокурором Берестинської окружної прокуратури в рамках кримінального провадження №0000254 від 08.03.2025р., про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Красноград, Харківської області, українця, громадянина України, маючий середню освіту, не працюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засуджений:

- 05.10.2023 Красноградським районним судом Харківської області за ст.126-1 КК України до 1 року обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік;

- 02.04.2024 Красноградським районним судом Харківської області за ч.1 ст.162 КК України до 2-х років обмеження волі,

- який підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до поданого клопотання досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , будучи засудженим 02.04.2024 Красноградським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 162 КК України до 2-х років обмеження волі, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову скоїв умисний злочин за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, посягаючи на громадську безпеку в частині убезпечення від порушення правил обороту вогнепальної зброї та боєприпасів, без передбаченого законом дозволу, у невстановлені слідством дату, час та спосіб, придбав 40 патронів до вогнепальної зброї, два корпуси ручних гаранта Ф-1 та два підривачі типу УЗРГМ та виявив бажання їх збути іншій особі.

Тому, 13.03.2025 о 09:25 год., ОСОБА_4 реалізуючи свій злочинний умисел, перебуваючи на відкритій ділянці місцевості в центральному парку м. Берестин, діючи з прямим умислом, направленим на незаконний збут боєприпасів, з корисливих мотивів, в порушення вимог п. 1 «Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України», затвердженого постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 року № 2471-ХІІ (зі змінами), без передбаченого законом дозволу, а саме: п.2, п.9, п.10 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.10.1992 року №576 (зі змінами), п.2.1 «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 року № 622 (зі змінами), із рук в руки незаконно збув ОСОБА_6 , який був залучений для контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки в якості покупця, 40 патронів є боєприпасами - бойовими проміжними патронами калібру 7,62х39 АК, два корпуси ручних гаранта Ф-1 та два підривачі типу УЗРГМ до ручних гаранта, які у своїй сукупності (штатному з`єднанні) утворюють дві ручні гранати Ф-1, які відносяться до категорії бойових припасів, які ОСОБА_4 попередньо з метою подальшого збуту незаконно носив при собі. При цьому від ОСОБА_6 за збут боєприпасів, ОСОБА_4 із рук в руки отримав грошові кошти в сумі 7000 грн., які були вручені ОСОБА_6 , співробітниками поліції в ході проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки.

Таким чином, своїми умисними злочинними діями, що виразились у носінні, придбанні та збуті бойових припасів без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

11.04.2025 на підставі достатніх даних, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_4 , повідомлено про підозру у чиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, винність якого підтверджується сукупністю зібраних в ході досудового розслідування доказами:

1)Фактичними даними відображеними в протоколі огляду покупця від 13.03.2025;

2)Фактичними даними відображеними в протоколі добровільної видачі від 13.03.2025;

3)Фактичними даними відображеними в протоколі за результатами контролю за вчиненням злочину №83/681т від 13.03.2025;

4)Фактичними даними відображеними в протоколі проведення НСРД передбаченого ст. 260 КПК України №83/794т від 27.03.2025;

5)Висновком експерта №СЕ-19/121-25/6454-БЛ від 18.03.2025

6)Висновком експерта №СЕ-19/121-25/6455-БЛ від 19.03.2025

7)Висновком експерта №КСЕ-19/121-25/6782 від 21.03.2025;

8)Показами оперативного закупного ОСОБА_6 ;

Окрім того, при здійсненні аналізу особи підозрюваного у вчиненні злочину було встановлено, що він не має стійких соціальних зв`язків, веде аморальний спосіб життя, офіційно не працевлаштований, тому не має постійного джерела доходу, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень.

Враховуючи вищевикладене у сторони обвинувачення є достатні підстави вважати, що існують ризики того, що підозрюваний може:

1.Переховуватися від органів досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Будучи засудженим 02.04.2024 Красноградським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 162 КК України до 2-х років обмеження волі, підозрюваний при повідомленні про підозру у вчинення більш тяжкого злочину може покинути місце проживання та в подальшому переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

2.Знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п. 2 ст. 177 КПК України). Не застосувавши запобіжний захід пов`язаний з позбавленням волі у підозрюваного буде можливість та доступ до боєприпасів та інших заборонених до цивільного обігу речей та предметів, які наразі не встановлені та знищити їх або сховати.

3.Незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), а саме за умови застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, встановити контакт із свідками, у кримінальному провадженні в тому числі з оперативним закупним та шляхом погроз вплинути на них, тиснути з метою надання ними неправдивих свідчень органу досудового розслідування та суду.

4.Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України), тобто надавати інформацію по даному кримінальному провадженню стороннім особам та ввести в оману орган досудового розслідування для затримки проведення досудового розслідування.

5.Вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), ув`язку з неодноразовим притягненням підозрюваного до кримінальної відповідальності є підстави вважати, що останній може продовжити свою злочинну діяльність, пов`язану зі збутом наркотичних засобів, а також враховуючи, що останній не має офіційної роботи та збут боєприпасів є його основним джерелом доходів.

Враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним злочину, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, відсутність міцних соціальних зв`язків, відсутність постійного місця роботи, що також впливає на його майновий стан, запобігти вищевказаним ризикам можливо лише шляхом обрання стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вищезазначеним ризикам.

Перевіривши надані суду матеріали кримінального провадження, дослідивши докази та додатки по даних матеріалах, оцінивши в сукупності всі обставини, заслухавши думку прокурора, який підтримав вказане клопотання, пославшись на доводи та факти викладені в ньому, думку самого підозрюваного, який просив обрати йому міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки він щойно пройшов реабілітаційний курс від алко-нарко залежності, слідчий суддя приходить до наступного.

Під час розгляду клопотання було встановлено вагомість наявних доказів, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчинені інкримінованого йому злочину за ч.1 ст.263 КК України, а саме наявними доказами, переліченими в клопотанні.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України:

Так, ОСОБА_4 підозрюється у вичинені кримінального правопорушення, передбачене ч.1 ст.263 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі терміном від 3 до 7 років.

Враховуючи вищевикладене у сторони обвинувачення є достатні підстави вважати, що існують ризики того, що підозрюваний може:

1.Переховуватися від органів досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Так, будучи засудженим 02.04.2024 Красноградським районним судом Харківської області за ч.1 ст.162 КК України до 2-х років обмеження волі, підозрюваний при повідомленні про підозру у вчинення більш тяжкого злочину може покинути місце проживання та в подальшому переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

2.Знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п. 2 ст. 177 КПК України). Не застосувавши запобіжний захід пов`язаний з позбавленням волі у підозрюваного буде можливість та доступ до боєприпасів та інших заборонених до цивільного обігу речей та предметів, які наразі не встановлені та знищити їх або сховати.

3.Незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), а саме за умови застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, встановити контакт із свідками, у кримінальному провадженні в тому числі з оперативним закупним та шляхом погроз вплинути на них, тиснути з метою надання ними неправдивих свідчень органу досудового розслідування та суду.

4.Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України), тобто надавати інформацію по даному кримінальному провадженню стороннім особам та ввести в оману орган досудового розслідування для затримки проведення досудового розслідування.

5.Вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), ув`язку з неодноразовим притягненням підозрюваного до кримінальної відповідальності є підстави вважати, що останній може продовжити свою злочинну діяльність, пов`язану зі збутом наркотичних засобів, а також враховуючи, що останній не має офіційної роботи та збут боєприпасів є його основним джерелом доходів.

Крім того, відповідно до довідки АРМОР, ОСОБА_4 за останні два роки неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за ст.ст.51, 126, 130, 173, 173-2 КУпАП.

Поряд з цим, відповідно до матеріалів справи, 02.04.2024 Красноградським районним судом Харківської області ОСОБА_4 було засуджено за ч.1 ст.162, 71 КК України до 2-х років обмеження волі, вказаний вирок 14.11.2024 року набрав чинності та після повернення з апеляційної інстанції, 10.12.2024 року його було направлено на виконання до Красноградської РВ філії ДУ «Центр пробації». Однак станом на день розгляду даного клопотання, тобто станом на 11.04.2025 року, даний вирок досі не виконаний і засуджений так не направлений для відбування покарання.

Крім цього, в судовому засіданні ОСОБА_4 повідомив, що на даний час в провадженні Красноградського районного суду стосовно нього перебуває ще кілька кримінальних проваджень за насильство в сім`ї. В нарадчій кімнаті при моніторингу «судової системи Д-3» дійсно було встановлено, що в провадженні суду дійсно мається об`єднане кримінальне провадження стосовно нього за ч.1 ст.162 та ч.1 ст.382 КК України по якому із-за неявки в судові засідання було застосовано привід на 27.05.2025 року.

Поряд з цим, ОСОБА_4 також повідоми, що має нарко та алко залежність від наркотиків та алкоголю, в зв`язку з чим неодноразово проходив певні лікувально-реабілітаційні курси, останній раз такі курси закінчилися у нього кілька тижнів тому.

Таким чином при вирішенні клопотання слідчий суддя приймає до уваги, що ОСОБА_4 не працює, міцних соціальних зв`язків не має, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 7 років, даний злочин пов`язаний з незаконним збутом бойових припасів(гранат та патронів), що в умовах воєнного стану та збройної агресії рф є дуже небезпечним злочином; раніше неодноразово притягався як до адміністративної відповідальності та і кілька разів був засуджений; у вчиненні даного злочину також підозрюється в період невідбутого покарання за попереднім вироком; в провадженні суду стосовно нього маються на розгляді ще кілька кримінальних проваджень; страждає нарко та алко залежністю. Крім того, з метою виконання вироку суду від 02.04.2024 року, яким останнього було засуджено до 2-х років обмеження волі, який вже більше року не виконаний, вважаю що, знаходячись на свободі, зможе переховуватися від органів досудового розслідування, або суду, вплинути на свідків, або вчинити інший злочин.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Харті проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86, 12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Матеріали кримінального провадження дають підстави вважати підозру обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтованою, а обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

З огляду на вищевикладене є достатньо підстав вважати, що існують передбачені статтею 177 КПК України ризики, на які вказує слідчий та прокурор, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним ризикам.

Як зазначено в статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Метою і підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно вплинути на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, суд враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України» при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Водночас, розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Також відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

З огляду на викладене, суд дійшов до переконливого висновку, що клопотання слідчого необхідно задовольнити, а щодо підозрюваного слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст.176 КПК України, з урахуванням поведінки підозрюваного, характеру скоєного та його особи, не зможуть забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків, а також забезпеченню спробам переховування від суду, впливу на свідків та перешкоджання встановлення істини у справі, а тому у такому разі не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

Строк дії ухвали про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід обчислювати з моменту фактичного затримання підозрюваного в залі суду.

Поряд з цим, положеннями ч.3 ст.183 КПК України передбачено, що при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави.

За змістом ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на вище зазначене та з урахуванням суспільної небезпечності скоєного ОСОБА_4 та даних про його особу, суд застосовує її у розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з покладенням певних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, що складає 181680грн.(60х3028грн).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.176-178, 183, 184, 193-197, 205, 485-488, 492 КПК України,-

У Х В А Л И В :

Клопотання ст.слідчого СВ Берестинського РВП ГУ НП України в Харківській області ОСОБА_5 , в рамках кримінального провадження №0000254 від 08.03.2025р. за ч.1 ст.263 КК України- задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, починаючи з 14год. 00хв. 11 квітня 2025 року до 14год. 00хв. 09 червня 2025 року.

Ухвала щодо обрання запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення, в зв`язку з чим підозрюваного ОСОБА_4 необхідно взяти під варту в залі суду.

Для тримання під вартою підозрюваний ОСОБА_4 підлягає направленню до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Визначити стосовно ОСОБА_4 суму застави у розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 181680грн (сто вісімдесят одну тисячу шістсот вісімдесят) гривень.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії даної ухвали.

При внесенні визначеної суми застави, ОСОБА_4 з-під варти - звільнити.

У разі внесення застави, на підставі ч.5 ст.194 КПК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, який буде встановлено та в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Визначити 2-х місячний термін дії обов`язків, покладених судом у разі внесення застави, з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення застави має бути наданий уповноваженій службовій особі.

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, яка не може тривати більше одного робочого дня, уповноважена службова особа негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_4 з-під варти та повідомити усно і письмово прокуратуру і суддю Красноградського районного суду Харківської області.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави, ОСОБА_4 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Також роз`яснити ОСОБА_4 , що у разі звільнення з під варти в разі внесення застави, останній негайно повинен повідомити про це слідчого та прокурора і з`явитися до слідчого для встановлення електронного засобу контролю.

Копію ухвали про обрання запобіжного заходу вручити підозрюваному негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду протягом 5 діб з дня її оголошення.

Слідчий суддя

Красноградського районного суду ОСОБА_1