ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/7158/24 Номер провадження 11-сс/814/28/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем судового засідання - ОСОБА_5

за участі:

адвоката - ОСОБА_6 ( в режимі відеоконференції )

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за клопотанням слідчого Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_7 про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000022 від 24.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч.1 ст. 309 КК України, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 поданої в інтересах власника майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Автозаводського районного суду м.Кременчука від 26 липня 2024 року,-

ВСТАНОВИЛА :

Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на майно, вилучене 19.07.2024 під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: паперовий згорток з рослинною речовиною, дві банківські картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , три банківські картки, з яких дві АТ «ПУМБ» № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 та АТ «А-Банк» № НОМЕР_5 , мобільний телефон IPHONE 11 з номером НОМЕР_6 , ІМЕІ 1: НОМЕР_7 , ІМЕІ 2: НОМЕР_8 , виріб з фольги для куріння із залишками невідомої речовини, фрагмент пластикової пляшки зі слідами невідомої речовини з позбавленням власника майна права відчуження, розпорядження та користування.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 20.01.2024 близько 17:00 невстановлена особа використовуючи електронно-обчислювальну техніку, за допомогою фішингового посилання в додатку «Вайбер», під приводом надання грошової допомоги, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , які були списані з банківської карти АТ «ОЩАДБАНК» № НОМЕР_9 , в сумі 11600 грн, чим завдала останній майнової шкоди

В ході проведення оперативно-розшукових заходів, встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення можливо причетний ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , який користується абонентським номером НОМЕР_10 .

19.07.2024 в ході обшуку на підставі ухвали слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, пров. Героїв Маріуполя, буд. 87, кв. 32 виявлено та вилучено: паперовий згорток з рослинною речовиною, який поміщено до сейф-пакету ICR 0109113, дві банківські картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , які поміщено до сейф-пакету ICR 0109265, три банківські картки, з яких дві АТ «ПУМБ» № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 та АТ «А-Банк» № НОМЕР_5 , які поміщені до сейф-пакету CRI 1215050, мобільний телефон IPHONE 11 з номером НОМЕР_6 , ІМЕІ 1: НОМЕР_7 , ІМЕІ 2: НОМЕР_8 , який поміщено до сейф-пакету ICR 0109258, виріб з фольги для куріння із залишками невідомої речовини, який поміщено до паперового конверту НПУ, фрагмент пластикової пляшки зі слідами невідомої речовини, який поміщено до паперового конверту НПУ.

19.07.2024 слідчим винесено постанову про визначення вказаних предметів речовими доказами.

Слідчим суддею арешт на вказане майно накладено на підставі п.1 ч.2 ст. 170 КПК України.

В поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що ОСОБА_8 та його адвокат для судового розгляду клопотання про арешт майна залучені не були, а про існування оскаржуваної ухвали дізнались від слідчого по справі 02.09.2024 року, що є грубим порушенням вимог КПК України.

Вказує, що слідчим не доведено обставин, які б підтверджували, що незастосування вказаного заходу може призвести до наслідків, вказаних у ч.1 ст.170 КПК України, а в клопотанні відсутні дані та докази про те, що зазначений номер телефону та телефон були використані під час вчинення злочину.

Крім того, вилучені в ході обшуку картки банків належать не тільки ОСОБА_10 , а й його матері- ОСОБА_11 . Внаслідок арешту та вилучення, обидві зазначені вище особи отримали обмеження у можливості використання коштів, які на них надходять як заробітна плата, що є неспівмірним обмеженням та суперечить приписам КПК України.

Додатково в апеляційній скарзі ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, оскільки строк на оскарження пропущений з поважних причин, а саме про існування оскаржуваної ухвали дізнались від слідчого по справі 02.09.2024 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвала суду або слідчого судді була постановлена без виклику особи, яка її оскаржує, то строк на апеляційне оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Дані про отримання ОСОБА_8 та його адвокатом копії ухвали слідчого судді в матеріалах справи відсутні.

Колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження даної ухвали слідчого судді є непропущеним, оскільки ОСОБА_8 та його адвокат не були присутні при розгляді справи в суді першої інстанції, про оскаржувану ухвалу слідчого судді, як про це вказується в апеляційній скарзі, дізналися лише 02 вересня 2024 року від слідчого.

Прокурор будучи належним чином повідомленим про час і місце судового засідання, до апеляційного суду не прибув, причини неприбуття суду не повідомив, із клопотанням про відкладення апеляційного розгляду до суду не звертався.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України, неприбуття учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду, а тому апеляційна скарга розглядається без участі сторін даного кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали судового провадження, вислухавши адвоката ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу в частині скасування арешту банківських карток та мобільний телефон, не заперечував щодо проведення розгляду апеляційної скарги за відсутності ОСОБА_8 , який належним чином повідомлений про апеляційний розгляд провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Задовольняючи клопотання слідчий суддя прийшов до висновку, що дані, викладені у матеріалах кримінального провадження дають підстави для висновку про те, що з метою збереження речового доказу в рамках зазначених матеріалів досудового розслідування вказане майно підлягає арешту, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

За приписами ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ст.98 КПК України матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом є речовими доказами по справі. Якщо документи містять зазначені вище ознаки, вони теж є речовими доказами.

Відповідно до вимог ст.ст. 214, 223 КПК України після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукові) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів.

Окрім того, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Згідно зі ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні у разі арешту майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

При розгляді клопотання про арешт майна, слідчим суддею дотримані вимоги ч. ч. 2, 4 ст. 173 КПК України та ст. 172 КПК України.

З матеріалів вбачається, що є достатні підстави вважати, що майно вказане в клопотанні відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Колегією суддів установлено, що у провадженні Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000022 від 24.01.2024, з правовою кваліфікацією за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч.1 ст. 309 КК України.

У рамках цього кримінального провадження, слідчим було ініційовано питання накладення арешту на майно, згідно клопотання, яке задоволено слідчим суддею відповідно до ухвали від 26 липня 2024 року.

У межах цього кримінального провадження ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м.Кременчука від 16 липня 2024 року надано дозвіл на проведення обшуку.

19 липня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 в ході якого виявлено та вилучено паперовий згорток з рослинною речовиною, дві банківські карти АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , які поміщено до сейф-пакету ICR 0109265, три банківські картки, з яких дві АТ «ПУМБ» № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 та АТ «А-Банк» № НОМЕР_5 , які поміщені до сейф-пакету CRI 1215050, мобільний телефон IPHONE 11 з номером НОМЕР_6 , ІМЕІ 1: НОМЕР_7 , ІМЕІ 2: НОМЕР_8 , який поміщено до сейф-пакету ICR 0109258, виріб з фольги для куріння із залишками невідомої речовини, який поміщено до паперового конверту НПУ, фрагмент пластикової пляшки зі слідами невідомої речовини, який поміщено до паперового конверту НПУ.

Постановою слідчого СВ Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області від 19 липня 2024 року вилучені в ході обшуку речі визнано речовими доказами у зв`язку із тим, що вони мають значення для кримінального провадження та можуть бути використані як предмет доказування.

Встановивши фактичні обставини кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до правильного висновку про необхідність накладення арешту на паперовий згорток з рослинною речовиною, виріб для фольги для куріння, банківські картки та мобільний телефон вилучені в ході проведення обшуку 19 липня 2024 року, з метою збереження речових доказів.

Колегія суддів вважає, що рішення слідчого судді прийнято у відповідності до вимог ст.170-173 КПК України, оскільки вказане майно має ознаки речового доказу, відповідають критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, та може бути використане як доказ фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому такий арешт, накладений з метою збереження речових доказів, є виправданим.

Колегія суддів вважає, що на цьому етапі кримінального провадження достатньою мірою підтверджується наявність необхідності розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 та ч.1 ст. 309 КК України.

Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого під час обшуку майна ознакам речових доказів, оскільки вони можуть містити інформацію щодо обставин вчинення злочину, яке має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування, а також необхідні для проведення експертиз.

На переконання колегії суддів, вимоги клопотання, на цьому етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя суду першої інстанції, накладаючи арешт на вищевказане вилучене майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді, слід визнати необґрунтованими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, учасниками провадження не надано та колегією суддів не встановлено.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність доказів використання вказаного номеру телефону та самого телефону в ході вчинення злочину, тобто не мають відношення до кримінального провадження, то колегія суддів зауважує про відповідність вказаних вище речей вилучених під час обшуку ознакам речових доказів, оскільки вони можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому інформація, що міститься на мобільному телефоні та банківських картках стане предметом перевірки під час досудового розслідування. Вилучений в ході обшуку мобільний телефон може містити відомості, які мають суттєве значення для кримінального провадження щодо протиправних дій ОСОБА_8 та потребують проведення додаткових оглядів та експертних досліджень. Окрім того, інформація про рух коштів на банківських картках підлягає дослідженню органом досудового розслідування, якій буде надано більш детальну відповідну оцінку, та встановлення джерела походження, яке на разі не встановлено.

Між тим, в ході апеляційного розгляду провадження, стороною захисту не надано суду доказів на підтвердження належності банківських карт саме матері ОСОБА_8 - ОСОБА_12 .

При цьому слід зауважити, що до завдань суду на цьому етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження.

Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів прийшла до переконання, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, обраний спосіб арешту майна не призведе до надмірного обмеження прав особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб, а тому доводи апеляційної скарги з даного приводу, слід визнати необґрунтованими.

Щодо твердження сторони захисту про грубе порушення слідчим суддею вимог КПК України в ході розгляду клопотання слідчого у зв`язку з незалученням учасників провадження, то наведене не відповідає вимогам КПК України.

Так, клопотання про накладення арешту на майно розглянуто без участі власника майна та його адвоката, що не суперечить вимогам ч.2 ст. 172 КПК України. Процесуальні права зазначеної особи поновлені шляхом подання апеляційної скарги.

Окрім того, зазначена особа вправі звернутися безпосередньо до слідчого судді в порядку ст. 174 КПК України з клопотанням про скасування арешту майна. За такого, позбавлені підстав доводи апелянта про порушення його процесуальних прав.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, не вбачається.

За таких обставин, ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 поданої в інтересах власника майна ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Автозаводського районного суду м.Кременчука від 26 липня 2024 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4