Провадження № 1-кп/522/1074/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000565 від 23.07.2024 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Пермь, російська федерація, українця, громадянина України, із середньою освітою, не працевлаштованого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , без реєстрації на території м. Одеси, в силу ст. 89 КК України раніше судимого, за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси м. Одеси знаходиться кримінальне провадження № 0000565 від 23.07.2024 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Прокурор заявила клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений та його захисник заперечували щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, допитавши обвинуваченого, а також заслухавши прокурора та захисника, приходжу до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з наступних підстав.

Доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою пов`язана з тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке є тяжким злочином, санкцією якого передбачено максимальне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, а отже з метою уникнення такої відповідальності він може переховуватись від суду.

Згідно із практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме: запобігання спробам з боку обвинуваченого переховуватися від суду, що підтверджується тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, санкція статті якої передбачає передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років.

ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, тобто не має постійного джерела доходу, тому перебуваючи на свободі, усвідомивши можливість отримання покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін може переховуватись від слідства та суду; незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, показання яких мають важливе значення у вказаному кримінальному провадженні, так як, відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо.

Обвинувачений ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, скоїв умисне кримінальне правопорушення, у зв`язку з відсутністю засобів для існування, не виключаються спроби вчинення інших кримінальних правопорушень останнім, що свідчить про те, що ігноруючи та спростовуючи будь-які принципи правового життя в суспільстві, правові обмеження щодо вчинення протиправних дій у суспільстві, за вище описаних обставин, вчинив тяжке кримінальне правопорушення, перебуваючи на свободі він може зникнути, що призведе до тяганини під час судового розгляду.

Наявність ризиків, які дають підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити одну чи кілька із наведених дій як другу складову підстави обрання запобіжного заходу означає наявність даних, які свідчать про обґрунтовану ймовірність вчинення ним таких дій.

Враховуючи те, що не один більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобіганню наведеним ризикам, так як не забезпечить надійного механізму контролю за діями обвинуваченого, дії якої потребують виняткового контролю, є необхідність у продовженні ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 191 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» терміном на два місяці, а саме до 18 травня 2025 року включно.

Розмір застави не визначати.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1

19.03.2025