УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000086 від 01.05.2024,

установив:

22.11.2024 до Шевченківського районного суду міста Києва надійшло (вхід № 112199) клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000086 від 01.05.2024.

Обґрунтовуючи клопотання про арешт майна, прокурор ОСОБА_3 зазначає про таке.

У провадженні СВ Шевченківського УП ГУНП у місті Києві перебуває кримінальне провадження, внесене 01.05.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000086, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у зазначеному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Шевченківської окружної прокуратури міста Києва.

За версією органу досудового розслідування, проведення досудового розслідування встановлено, що хірург-травматолог КНП «Лікарня інтенсивного лікування Боярської міської ради» ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи за попередньою змовою з завідуючою Центру неврології та нейрохірургії з інсультним блоком КНП «Лікарня інтенсивного лікування Боярської міської ради» ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заступником медичного директора зі стаціонарної допомоги КНП «Лікарня інтенсивного лікування Боярської міської ради» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , лікарем-невропатологом вищої категорії КНП КОР «Київський обласний центр реабілітаційної медицини» ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , лікарем КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня» ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , лікарем (з проведення обстежень МРТ) КНП КОР «Київський обласний онкологічний диспансер» ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та лікарем ортопедом-травматологом першої категорії КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня» ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , вимагали та одержали неправомірну вигоду від ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , за внесення завідомо неправдивих відомостей до медичних документів, а саме: за повну історію хвороби пацієнта ОСОБА_11 (результати аналізів, обстежень, документи фіктивної госпіталізації пацієнта тощо), що у свою чергу в подальшому послугувало підставою для направлення останнього на проходження огляду медико-соціальної експертної комісії (МСЕК) та встановлення ОСОБА_11 3-ої групи інвалідності в ході проведення медико-соціальної експертизи.

Під час проведення досудового розслідування 30.05.2024 проведено негласну слідчу (розшукову) дію - контроль за вчиненням злочину, у формі спеціального слідчого експерименту з використанням заздалегідь ідентифікованих (помічених) засобів, а саме грошових коштів, у сумі 4000 гривень, в ході якого ОСОБА_11 передав ОСОБА_7 попередньо вручені грошові кошти, а саме:

-купюри номіналом по 1000 (одна тисяча) гривень у кількості 3 (трьох) штук на суму 3000 (три тисячі) гривень, які мають наступні серії та номери: АТ 2737104, АП 2649678, АП 2649680;

-купюри номіналом по 200 (двісті) гривень у кількості 5 (п`яти) штук на суму 1000 (одна тисяча) гривень, які мають наступні серії та номери: УД 8401881, СЗ 3730501, ТА 1578129, ХВ 6344622, ТЗ 3260682.

Крім того, під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 , у вересні 2024 уклала з АТ «Банк Інвестицій та заощаджень» такі договори, а саме:

-договір строкового банківського вкладу № 48441 від 11.09.2024, сума вкладу за яким становить 399 000 грн.;

-договір строкового банківського вкладу № 63820 від 16.09.2024, сума вкладу за яким становить 500 000 грн.;

-договір строкового банківського вкладу № 64080 від 23.09.2024, сума вкладу за яким становить 360 000 грн.

Таким чином, встановлено, що на банківських рахунках IBAN НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , відкритих в АТ «Банк Інвестицій та заощаджень», зберігаються грошові кошти на загальну суму 1 259 000 грн., які належать ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП: НОМЕР_5 ).

Постановою слідчого грошові кошти на зазначених баніківських рахунках визнані речовими доказами.

У зв`язку викладеним, для забезпечення збереження речових доказів, у сторони обвинувачення виникла необхідність у накладенні арешту на зазначене майно, що передбачено п. 1 ч. 2 ст. 170 України.

Відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеному слідчому судді від 22.11.2024, слідчим суддею визначено ОСОБА_1 25.11.2024 клопотання разом з додатками передано слідчому судді з відділу організаційного забезпечення розгляду кримінальних справ Шевченківського районного суду міста Києва.

У судове засідання прокурор Шевченківської окружної прокуратури міста Києва не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Водночас прокурор ОСОБА_3 подав заяву про розгляд клопотання про арешт майна без його участі.

Володілець майна в судове засідання не викликався на підставі приписів частини 2 статті 172 КПК України.

Згідно із приписами ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши клопотання та додані на його обґрунтування матеріали, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Так, слідчими Шевченківського УП ГУНП у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000086 від 01.05.2024, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у зазначеному кримінальному провадженні здійснюється, зокрема прокурорами Шевченківської окружної прокуратури міста Києва.

Звернення прокурора з клопотанням про арешт на зазначене майно зумовлено необхідністю збереження речових доказів, оскільки це майно має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.

Постановою слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у місті Києві від 14.11.2024 майно, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, визнано речовими доказами.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в цьому випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. Крім того, при вирішенні клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що ці докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в цьому кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Так, приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано це клопотання, фактичні обставини кримінального провадження, слідчий суддя з метою запобігання можливості приховування, перетворення та відчуження майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та визнано речовими доказами постановою слідчого від 14.11.2024, приходить до висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на вищезазначене майно.

При цьому слідчий суддя звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 98, 170-173, 309, 395, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000086 від 01.05.2024 - задовольнити.

Накласти арешт на грошові кошти у сумі 1 259 000 гривень, які знаходяться на банківських рахунках НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , відкритих в АТ «Банк Інвестицій та заощаджень», (МФО: 380281, ), які належать ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , з забороною будь-яким особам користуватися, розпоряджатися грошовими коштами, які знаходяться на вказаних рахунках.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Крім того, відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1