КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/2881/2025 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 199 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , з внесеними доповненнями до неї, на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19 березня 2025 року, -

за участю:

прокурорів - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

підозрюваного - ОСОБА_7 ,

захисників - ОСОБА_6 , ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19.03.2025 року фактично частково задоволено клопотання слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_11 , погоджене заступником начальника другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_12 про продовження строку тримання під вартою, із визначенням розміру застави у межах 50 000 000 (п`ятдесяти мільйонів) гривень та продовжено строк тримання під вартою до 20.04.2025 року включно, із визначенням застави у розмірі 43 000 000 (сорок три мільйона) гривень, із визначенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України у разі її внесення, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харкова, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 (оренда), раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426 України.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав до суду апеляційну скаргу, з внесеними доповненнями до неї, в яких просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19.03.2025 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого у повному обсязі.

Мотивуючи апеляційні вимоги захисник зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19.03.2025 року є незаконною та невмотивованою, такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вказує, що інкримінована ОСОБА_7 підозра є необґрунтованою. На підтвердження цього сторона захисту зазначає, що є можливість стверджувати про відсутність організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків у командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 , як командира несформованої частини, що дає підстави стверджувати, що ОСОБА_7 не може бути суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 426 КК України, оскільки не набув статусу військової службової особи. Крім того, за текстом повідомлення про підозру, ОСОБА_7 не направив до органів досудового розслідування та спеціалізованих прокуратур у сфері оборони 630 повідомлень про підлеглих, які вчинили кримінальні правопорушення, разом з тим, органом досудового розслідування помилково інкримінується ОСОБА_7 обов`язок повідомлення про факти самовільного залишення військової частини військовослужбовцями у період часу, коли ОСОБА_7 перебував у відрядженнях, що підтверджується відповідними документами. Водночас, у формулюванні підозри не деталізується, який саме вид умислу інкримінується ОСОБА_7 та які фактичні обставини справи свідчать про наявність його ознак.

Посилається апелянт і на порушення правил територіальної підсудності, оскільки в офіційному бланку Державного бюро розслідувань, крім юридичної адреси було вказано також іншу: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 15, що відноситься не до Печерського, а до Шевченківського району міста Києва.

Звертає увагу суду захисник, що відсутні будь-які ризики, передбачені ст. 177 КПК України, про які наголошує сторона обвинувачення. Відтак, стороною обвинувачення не було наведено змістовних доводів щодо існування ризику переховуватися від органу досудового розслідування або суду, окрім, як посилання на тяжкість покарання у випадку доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426 КК України. Крім того, ОСОБА_7 не може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, оскільки він був звільнений з посади командира військової частини НОМЕР_1 враховуючи це об`єктивно не може мати доступ до речей і документів, які стосуються обставин кримінального провадження, водночас всі речі і документи, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення вже перебувають у розпорядженні органу досудового розслідування.

Щодо особи підозрюваного апелянт вказує, що ОСОБА_7 є військовослужбовцем, має статус учасника бойових дій, раніше не судимий, одружений та має на утриманні двох неповнолітніх дітей, має на утриманні непрацездатних батьків один із яких має інвалідність першої групи через повну втрату зору, нагороджений безліччю грамот, подяк та нагород.

Зауважує автор апеляційної скарги і на визначений непомірний для ОСОБА_7 розмір застави оскаржуваною ухвалою. Так, ОСОБА_13 не інкримінується завдання майнової шкоди фізичній, юридичній особі чи державі внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Не був врахований і майновий стан ОСОБА_7 , у останнього відсутнє рухоме та нерухоме майно, його заробітна плата сягає близько 40 000 гривень, на його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей та непрацездатні батьки.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник вказує, що сторона обвинувачення у повідомленні про підозру зазначає, що ОСОБА_7 до списків осіб, які сплановані для проходження підготовки на території Республіки Франція безпідставно включив невмотивованих до несення військової служби військовослужбовців, а також осіб, стосовно яких містилися застереження та заборони у окремому дорученні тимчасово виконуючого обов`язки начальника Генерального штабу Збройних Сил України. Разом з тим, прокурор під час розгляду справи в суді першої інстанції констатував та визнав, що ОСОБА_7 не включав зазначених у підозрі військовослужбовців до списків для проходження підготовки на території Республіки Франція, оскільки це входило в обов`язки інших уповноважених осіб, а лише не виконав вимоги щодо здійснення контролю та що ОСОБА_7 відбір кандидатів для проходження навчань за кордоном організовано на неналежному рівні.

Крім того, апелянт просить звернути увагу, що відсутність технічного запису судового засідання в якому зафіксовані наведені вище твердження процесуального керівника є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу, з внесеними доповненнями до неї, і просили їх задовольнити, пояснення прокурорів, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, з внесеними доповненнями до неї, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з наданих в апеляційний суд матеріалів, що слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань, за процесуального керівництва прокурорів Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001108 від 07.12.2024 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426 КК України, та за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 425, ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Досудовим розслідуванням зазначено, що полковник ОСОБА_7 , обіймаючи у період з 02.03.2024 по 07.12.2024 посаду командира військової частини НОМЕР_1 , тобто будучи військовою службовою особою, знаходячись у розташуванні військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , отримував інформацію у вигляді усних повідомлень, письмових рапортів та донесень від військовослужбовців командного складу військової частини НОМЕР_1 про факти вчинення підлеглими військовослужбовцями кримінальних правопорушень, пов`язаних із самовільним залишенням військової частини та місця несення служби, а також неповерненням військовослужбовців із відпусток, відряджень та лікувальних закладів, тобто інформацію про події, котрі можуть свідчити про вчинення останніми діянь, що містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 407, 408 КК України.

Командир бригади ОСОБА_7 , отримавши такі доповіді від підлеглих осіб командного складу військової частини, підписував накази (по стройовій частині) про визнання таких військовослужбовців такими, що самовільно залишили місце служби, а також накази про зняття таких військовослужбовців з грошового, речового та котлового забезпечення, накази про призначення службових розслідувань, по завершенню яких матеріали до правоохоронних органів не скеровував. Однак, про факти вчинення окремими підлеглими військовослужбовцями тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, діючи всупереч вимог статті 19 Конституції України, абзацу другого статті 11, статті 16 та статей 59 та 66 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548- XIV, а також абзацу п`ятого пункту 4 розділу ІІ Інструкції з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту (надалі - Інструкція з надання доповідей), затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 29.11.2018 № 604, до органів досудового розслідування, зокрема, Державного бюро розслідувань, повідомлення про підлеглих, які вчинили кримінальні правопорушення, у передбачені вимогами законодавства строки не направляв, а також відповідні спеціалізовані прокуратури у сфері оборони не інформував взагалі.

Зокрема ОСОБА_7 , достовірно знаючи про факти та обставини вчинення кримінальних правопорушень, які мали місце у підрозділах військової частини НОМЕР_1 , які перебувають у його підпорядкуванні, будучи військовою службовою особою, особисто не направив у визначені строки до органу досудового розслідування 630 повідомлень про підлеглих, які вчинили кримінальні правопорушення, а саме тяжкі та особливо тяжкі злочини.

Як наслідок, запроваджений у державі механізм розшуку осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, у виді системи слідчих та оперативних заходів щодо виявлення злочинця, який, згідно статті 281 Кримінального процесуального Кодексу України оголошується слідчим, прокурором, не був застосований.

Це, у свою чергу, унеможливило пошук та повернення зазначених військовослужбовців у військову частину або до батальйонів резерву, або ж не забезпечило відбування ними покарання за самовільне залишення місця служби або за неповернення із відпусток, відряджень та лікувальних закладів у випадку небажання останніх у подальшому продовжувати військову службу. Такі негативні факти залишення без належного реагування зі сторони командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 на численні попередні факти вчинення підлеглими військовослужбовцями кримінальних правопорушень викликало у інших військовослужбовців відчуття безкарності, що також стимулювало та заохочувало їх до ухилення в різні способи від обов`язків несення військової служби, у тому числі шляхом самовільного залишення місця служби.

Окрім того, вищеописана умисна бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 у вищевказаний період часу також в значній мірі деструктивно вплинула на порядок несення або проходження військової служби окремими військовослужбовцями частини, які періодично самовільно залишали місце служби, потім добровільно поверталися, після чого повторно залишали місце служби, відчуваючи повну безкарність за такі протиправні діяння.

Систематичне приховування командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_7 значної кількості тяжких та особливо тяжких злочинів, вчинених підлеглими військовослужбовцями, спричинило негативний вплив на належну діяльність органів військового управління очолюваної бригади.

Також командир військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_7 не вжив в повній мірі інші превентивні заходи щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали внаслідок вчинення неправомірних дій підлеглими, а також щодо усунення причин та умов, що сприяли вчиненню самовільного залишення військової частини підлеглими військовослужбовцями.

Зокрема, до списків осіб, які сплановані для проходження підготовки на території Республіки Франція, безпідставно включив невмотивованих до несення військової служби військовослужбовців, а також осіб, стосовно яких містилися застереження та заборони у окремому дорученні тимчасово виконуючого обов`язки начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 08.09.2024 № 8191/С/ДСК, розпорядженнях командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 23.07.2024 № 116/7/17317дск, від 06.08.2024 №116/1/118227дск, наказі командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 09.09.2024 № 530 «Про створення комісії по відбору особового складу військової частини НОМЕР_1 , що планується до проходження підготовки на території Республіки Франція», розпорядженні оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 11.09.2024 №501/15/1249дск, у тому числі 22 військовослужбовців, які були призвані за мобілізацією прикордонних областей України, але місце їхньої реєстрації знаходиться в інших областях, а також 15 військовослужбовців, які притягувалися у 2024 році безпосередньо напередодні їх мобілізації на військову службу до адміністративної відповідальності за статтею 204-1 КУпАП за спробу незаконного перетинання державного кордону поза пунктами пропуску через державний кордон.

Також, командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 не організував систематичного проведення посадовими особами 155 омбр роботи з особовим складом бригади щодо роз`яснення відповідальності за скоєння правопорушень, пов`язаних із ухиленням від встановленого порядку проходження військової служби.

Як результат, в сукупності із ненаправленням повідомлень про злочини до відповідних правоохоронних органів, це призвело до стійкої тенденції з часу формування 155 омбр до росту кількості випадків самовільного залишення військової частини військовослужбовцями, кількість яких станом на кінець 2024 року становила 2120 осіб.

У результаті це ускладнило виконання Збройними Силами України функцій оборони або виконання окремих бойових завдань через недостатню чисельність особового складу, а також підірвало престиж і авторитет як військової частини НОМЕР_1 , так і Збройних Сил України в цілому, знизило бойову готовність та боєздатність очолюваного ОСОБА_7 підрозділу та призвело до появи нових воєнних загроз національній безпеці України у вигляді занепаду морально-психологічної стійкості та готовності особового складу військової частини НОМЕР_1 до виконання завдань за призначенням у ході відсічі і стримування збройної агресії російської федерації на території України.

Вищевказані негативні наслідки бездіяльності ОСОБА_7 як військової службової особи безумовно спричинили вищеописану істотну шкоду суспільним інтересам держави.

Тобто цим самим полковник ОСОБА_7 , перебуваючи у вищевказаний період на посаді командира військової частини НОМЕР_1 , також умисно не виконав дій, які він за своїми службовими обов`язками повинен був виконати, що вчинено ним в умовах воєнного стану та заподіяло істотну шкоду.

20.01.2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 4 ст. 426 КК України, а саме в умисному ненаправлені військовою службовою особою до органу досудового розслідування повідомлення про підлеглого, який вчинив кримінальне правопорушення, а також іншому умисному невиконанні військовою службовою особою дій, які вона за своїми службовими обов`язками повинна була виконати, що заподіяло істотну шкоду, вчиненому в умовах воєнного стану.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22.01.2025 року у справі № 757/2389/25-к до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 19.03.2025 року включно, у межах строку досудового розслідування. Одночасно, для забезпечення виконання обов`язків, визначених кримінальним процесуальним кодексом України, зазначеною ухвалою ОСОБА_7 визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, розмір якої визначено в межах 30 000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає в сумі 90 840 000 гривень. У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Ухвалою Київського апеляційного суду м. Києва від 06.02.2025 року скасовано ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22.01.2025 року у справі № 757/2389/25-к та відносно підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Одночасно, для забезпечення виконання обов`язків, визначених кримінальним процесуальним кодексом України, зазначеною ухвалою ОСОБА_7 визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в сумі 50 000 000 гривень. У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Постановою заступника Генерального прокурора від 11.03.2025 року строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців.

17.03.2025 року (клопотання датоване 12.03.2025 року) слідчий Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_11 за погодженням із заступником начальника другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_12 звернувся з клопотанням до Печерського районного суду м. Києва про продовження строку тримання під вартою, щодо ОСОБА_7 , із визначенням розміру застави у межах 50 000 000 (п`ятдесяти мільйонів) гривень, в межах строку досудового розслідування.

19.03.2025 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва фактично частково задоволено клопотання слідчого та продовжено ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 20.04.2025 року включно, із визначенням застави у розмірі 43 000 000 (сорок три мільйона) гривень, із визначенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України у разі її внесення.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини зазначені у ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я підозрюваного, наявність постійного місця роботи або навчання, його репутацію, наявність судимостей та інше.

За змістом ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, вважає доводи апеляційної скарги захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 необґрунтованими, невмотивованими та такими, що не відповідають матеріалам кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням вищезазначених вимог національного та міжнародного законодавства, при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою слідчий суддя, всупереч доводам захисника, дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426 України, що підтверджується фактичним даними, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Зважаючи на практику Європейського Суду з прав людини, зокрема на п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», обґрунтована підозра означає, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення.

Фактів та інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, в клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри, що підтверджується на даному етапі досудового розслідування достатньою сукупністю даних, які містяться в матеріалах клопотання.

Крім цього, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на суспільну небезпечність кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 на тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винним у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, та конкретні обставини кримінального провадження.

Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається орган досудового розслідування у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що заявлені ризики з часу застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися та існують на теперішній час. Органом досудового розслідування в достатній мірі доведено продовження існування ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто про існування обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, при цьому достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах клопотання відсутні.

На підтвердження своїх висновків про наявність вказаних ризиків слідчий суддя навів змістовні доводи, з якими погоджується суд апеляційної інстанції.

Отже, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_7 даних про його особу в сукупності, є підстави вважати, що жоден більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому слідчий суддя обґрунтовано продовжив ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 20.04.2025 року.

Щодо доводів сторони захисту про порушення визначення підсудності розгляду клопотання за Печерським районним судом міста Києва, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що орган досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001108 від 07.12.2024 року Державне бюро розслідувань, юридичною адресою якого являється м. Київ, вул. Панаса Мирного, 28, що знаходиться в Печерському районі м. Києва, що й підтверджується рядом клопотань, які були розглянуті слідчими суддями Печерського районного суду міста Києва.

Перевіряючи ухвалу слідчого судді в частині визначеного підозрюваному альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах:

1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Продовжуючи ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 20.04.2025 року, у межах строку досудового розслідування, слідчий суддя повинен був в ухвалі визначити підозрюваному у відповідності до вимог ст. 183 КПК України обґрунтований розмір застави, а також зазначити які з передбачених ч. 5 статтею 194 цього Кодексу обов`язків будуть покладені на підозрюваного у разі внесення застави, наслідки їх невиконання.

Виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

За таких обставин, виходячи з вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу захисника, з внесеними доповненнями до неї, необхідно задовольнити частково, а ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою клопотання слідчого про продовження ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково, продовжити підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначити заставу з покладенням передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків у разі внесення застави з урахуванням вимог КПК України.

Апеляційний суд, визначаючи розмір застави, бере до уваги обставини, встановлені ст. ст. 177, 178 КПК України, вимоги ст. 182 КПК України та позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а тому вважає, що підозрюваному ОСОБА_7 слід визначити заставу у розмірі 35 000 000 (тридцять п`ять мільйонів) гривень у національній грошовій одиниці.

Такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права підозрюваного, та підстав вважати його завідомо непомірним для ОСОБА_7 колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 176 - 178, 183, 194, 196, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 ,з внесеними доповненнями до неї, - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19 березня 2025 року, якою фактично частково задоволено клопотання слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_11 , погоджене заступником начальника другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_12 про продовження строку тримання під вартою, із визначенням розміру застави у межах 50 000 000 (п`ятдесяти мільйонів) гривень та продовжено строк тримання під вартою до 20.04.2025 року включно, із визначенням застави у розмірі 43 000 000 (сорок три мільйона) гривень, із визначенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України у разі її внесення, щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_11 , погоджене заступником начальника другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_12 про продовження строку тримання під вартою, із визначенням розміру застави у межах 50 000 000 (п`ятдесяти мільйонів) гривень, із визначенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України у разі її внесення, щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити частково.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20 квітня 2025 року включно.

Визначити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заставу у розмірі 35 000 000 (тридцять п`ять мільйонів) гривень у національній грошовій одиниці України, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду (м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, , номер рахунку за стандартом IBAN: UA1082186), банк надавача послуг: ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО банку: 820172).

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Крім того, на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в разі внесення застави наступні обов`язки:

- прибувати на першу вимогу до слідчого, який здійснює досудове розслідування в цьому кримінальному провадженні, прокурора, суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Термін дії обов`язків покладених судом визначити строком до 20 квітня 2025 року включно.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_7 , що у разі внесення застави у визначеному в даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення застави на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду, має бути наданий уповноваженій службовій особі місця попереднього ув`язнення.

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця попереднього ув`язнення негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_7 з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд.

З моменту внесення застави підозрюваний ОСОБА_7 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний ОСОБА_7 будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Покласти контроль за виконанням ухвали суду на прокурорів групи прокурорів у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4