Номер провадження: 11-сс/813/459/25
Справа № 947/4458/25 1-кс/947/2039/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 05.02.2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000267 від 17.01.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.3 ст.289 КК України,

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення

Ухвалою слідчого судді було задоволено слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000267 від 17.01.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.3 ст.289 КК України та накладено арешт на транспортний засіб Opel Vectra, з д. н. з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_7 , шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування вказаним транспортним засобом власником та іншими особами.

Зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, представник власника майна - адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, посилаючись на наступне.

- доводи слідчого судді щодо заборони користування транспортним засобом є передчасними, оскільки ОСОБА_7 перебуває під дією запобіжного заходу у виді домашнього арешту, а автомобіль їй потрібен для побутових потреб, перевезення дитини у садочок, дитячу поліклініку тощо.

На підставі цього просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою частково скасувати арешт з автомобіля марки Opel Vectra, з д. н. з. НОМЕР_1 залишивши право користування.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Учасники апеляційного провадження, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання апеляційного суду не з`явились, причин неявки не повідомили, при цьому, представник власника майна адвокат ОСОБА_6 звернулась з заявою в якій просила провести розгляд апеляційної скарги без її участі, але за участі власника майна ОСОБА_7 .

Власник майна ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи була повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомила, з клопотанням про відкладення розгляду апеляційної скарги не зверталась.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо така особа була належним чином повідомлена про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомила про поважні причини свого неприбуття.

Враховуючи вищезазначене, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності захисника і прокурора та відповідно до вимог ч.4 ст.107 КПК України без фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

При цьому ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні... ; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В свою чергу, п.п. 1 та 3 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, а також документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Частина 3 ст. 170 КПК України встановлює, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті (задля забезпечення збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно із ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 цієї статті (задля забезпечення конфіскації майна як виду покарання), арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

В свою чергу, відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 цієї статті (задля забезпечення цивільного позову), арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

На підставі аналізу змісту клопотання про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження №0000267 вбачається, що слідчий визначив метою накладення арешту на зазначене в ньому вилучене майно його збереження як речового доказу, а також забезпечення конфіскації майна як виду покарання (а.с. 1-6).

Окрім того, з клопотання про накладення арешту на майно, витягу з ЄРДР в кримінальному провадженні №0000267 та інших матеріалів провадження вбачається, що Другим слідчим відділом (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР розташованого в м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст. 189 КК України за фактом вимагання грошових коштів працівником правоохоронного органу, та за ч.3 ст. 289 КК України за фактом відкритого незаконного заволодіння транспортним засобом працівником правоохоронного органу.

31.01.2025 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 30.01.2025 у період часу з 21 години 01 хвилин до 21 години 12 хвилин на відкритій ділянці місцевості за адресою: м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 19-Б, проведено обшук автомобіля марки Opel Vectra з VIN: НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_1 , під час якого виявлено та вилучено: транспортний засіб Opel Vectra, з д. н. з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_7 , (а.с. 8-20).

Постановою слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР розташованого в м. Миколаєві ОСОБА_9 вилучене під час проведення обшуку майно, зокрема, транспортний засіб Opel Vectra, з д. н. з. НОМЕР_1 , був визнаний речовим доказом в зазначеному кримінальному провадженні (а.с. 131-136).

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Надаючи оцінку доводам сторони захисту з приводу того, що ОСОБА_7 перебуває під дією запобіжного заходу у виді домашнього арешту, а автомобіль їй потрібен для побутових потреб, перевезення дитини у садочок, дитячу поліклініку тощо, апеляційний суд зауважує.

Так відповідно до наданих матеріалів ОСОБА_10 та ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.3 ст.289 КК України, санкція яких визначає покарання з конфіскацією майна.

Таким чином, вилучений під час обшуку транспортний засіб марки Opel Vectra, з д. н. з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_7 міг використовуватися останньою під час вчинення кримінально-протиправних дій та є майном що підлягає конфіскації як виду покарання.

Вищезазначена обставина свідчить про те, що існують підстави для накладення арешту на вищезазначений автомобіль з метою забезпечення його збереження як речового доказу та забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд констатує, що в даному випадку слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про необхідність накладення арешту на вилучений транспортний засіб Opel Vectra, з д. н. з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_7 з метою забезпечення його збереження, як речового доказу та конфіскації майна як виду покарання, оскільки є достатні підстави стверджувати про те, що вилучений транспортний засіб може бути засобом вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, досудове розслідування якого на теперішній час здійснюється та може забезпечити подальше виконання покарання у виді конфіскації майна, яке може бути призначене ОСОБА_10 та ОСОБА_7 у разі визнання винуватими у вчиненні інкримінованих їм злочинів.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, враховуючи все вищевикладене у своїй сукупності, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , а також скасування законної, обґрунтованої та вмотивованої ухвали слідчого судді немає.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 32, 303, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу представника власника майна - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 05.02.2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000267 від 17.01.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.3 ст.289 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4