Провадження № 1-кс/761/9684/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року, слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря- ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Шевченківського районного суду м.Києва клопотання власника майна ОСОБА_3 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 29.04.2024 року (справа №335/1217/24), у кримінальному провадженні №0000629, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 07.12.2023 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.191, ч.2 ст.209 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

07.04.2025 року до Шевченківського районного суду м.Києва надійшло клопотання власника майна ОСОБА_3 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 29.04.2024 року (справа №335/1217/24), у кримінальному провадженні №0000629, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 07.12.2023 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.191, ч.2 ст.209 КК України, вилученого 23.04.2024 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон «Iphone 14 Pro», з сім картами оператора мобільного зв`язку НОМЕР_1 , імеі 1 ( НОМЕР_2 , імеі 2: НОМЕР_3 ), Ipad mini 2, імеі: . НОМЕР_4 .

В обґрунтування клопотання власник майна вказує, що 23.04.2024 року на підставі ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 11.04.2024 року було проведено обшук за адресою: м.Запоріжжя, вул.Машинна, 237, в ході якого вилучено мобільний телефон та планшет. 29 квітня 2024 року ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя було накладено арешт на речі, що є предметом розгляду вказаного клопотання.

Разом з тим, власник майна вказує, що інформація, що містилась на вказаних електронних пристроях була знята та орган досудового розслідування вже не потребує утримання вказаного майна.

Враховуючи вищевикладене власника майна ОСОБА_3 просить скасувати арешт майна, накладеного ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 29.04.2024 року (справа №335/1217/24), у кримінальному провадженні №0000629, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 07.12.2023 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.191, ч.2 ст.209 КК України.

У судове засідання власник майна ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленим про дату та час судового засідання не прибув. Разом з тим, у матеріалах клопотання міститься заява останнього у якій він просить проводити судове засідання без його участі.

Прокурор та уповноважена особа органу досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000629, будучи належним чином повідомленими про дату судового засідання не прибули. Разом з тим, 09.04.2025 року до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла заява старшого детектива Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України ОСОБА_4 у якій останній не заперечував проти задоволення клопотання власника майна про скасування арешту.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання з долученими до нього матеріалами, приходить до наступного .

Так, згідно з ч.1 ст. 174 КПК підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчим суддею встановлено, що Головним підрозділом детективів Бюро економічної безпеки України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000629, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 07.12.2023 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.191, ч.2 ст.209 КК України.

В межах вказаного кримінального провадження 29 квітня 2024 року ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя було накладено арешт на речі, що є предметом розгляду вказаного клопотання.

Так, при вирішенні питання про арешт майна або його скасування для прийнятгя законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до ст. 170 КГІК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально- правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КГІК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, грунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обгрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень,володіння майном повинно бути законним ( рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції»,від 22 вересня 1994 року, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99.пп.49-62,від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статі 1 Першого Протоколу. Необхідного балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»,пп.69 та 73). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються,та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п.50).

Під час судового розгляду встановлено, що з урахуванням наведених норм міжнародного права, недостатньо одного лише посилання слідчого на те, що майно є речовим доказом по даній справі, а тому таке майно нібито підлягає арешту. Оскільки, для вжиття такого суттєвого заходу обмеження прав особи як арешт, належного їй майна, має бути дотримано вищенаведені приписи кримінально процесуального законодавства, чітко визначені в ст.ст. 170 - 173 КПК України.

За таких обставин накладення арешту на майно ОСОБА_3 , зважаючи також на тривалість досудового розслідування, є явно неспівмірним з обмеженням фізичної особи права користування та розпорядження майном, а тому такий захід забезпечення кримінального провадження фактично порушує право на мирне володіння та розпорядження належним майно.

Враховуючи вишевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні таких даних, які б виправдовували подальше втручання держави у правомірне володіння ОСОБА_3 майном на підставі зазначених обставин, оскільки представником власника майна доведено, що в подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешті майна, відпала потреба.

У зв`язку з чим і вважає доцільним скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 29.04.2024 року (справа №335/1217/24) не вбачаючи потреби для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, а відтак клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання власника майна ОСОБА_3 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 29.04.2024 року (справа №335/1217/24), у кримінальному провадженні №0000629, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 07.12.2023 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.191, ч.2 ст.209 КК України - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 29.04.2024 року (справа №335/1217/24) на мобільний телефон «Iphone 14 Pro», з сім картами оператора мобільного зв`язку НОМЕР_1 , імеі 1 ( НОМЕР_2 , імеі 2: НОМЕР_3 ), Ipad mini 2, імеі: . НОМЕР_4 .

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1