Справа № 526/4447/24
Провадження № 1-кс/526/518/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2024 року м. Гадяч

слідча суддя Гадяцького районного суду ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання старшого дізнавача СД ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000177, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 грудня 2024 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,

в с т а н о в и л а:

04 грудня 2024 року до Гадяцького районного суду надійшло клопотання старшого дізнавача СД ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000177 від 03 грудня 2024 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, вказуючи, що 03.12.2024 близько 09 години по вул. Гетьманській в м.Гадяч Полтавської області ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель с. Бухалово, Миргородського району, Полтавської області добровільно видав поліетиленовий прозорий пакет, в середині якого знаходилась кристалічна речовина білого кольору, яку він зберігав для власних потреб без мети збуту.

Також в ході огляду було вилучено мобільний телефон «REDMI» ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 з сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ ВФ «Україна» НОМЕР_3 , тобто до вказаної речі, здійснено тимчасовий доступ відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України.

Відомості про дану подію були внесені 03.12.2024 до ЄРДР за №0000177 за ч.1 ст.309 КК України.

За постановою дізнавача від 03.12.2024, мобільний телефон «REDMI» ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 з сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ ВФ «Україна» НОМЕР_3 , визнано речовими доказами, оскільки вони повністю відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

На даний час слідство має відомості, що право володіння, користування та розпорядження мобільним телефоном «REDMI» ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 з сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ ВФ «Україна» НОМЕР_3 , має ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 .

Вказаний мобільний телефон, містить відомості та може бути використаний як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому має значення для розкриття кримінального правопорушення та має значення речового доказу у даному провадженні.

Зважаючи на вищевикладене, мобільний телефон «REDMI» ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 з сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ ВФ «Україна» НОМЕР_3, відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України є речовим доказом та відповідає критеріям, зазначеним у п.1 ч. 2 ст. 167 КПК України.

Старший дізнавач СД ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав, просив накласти арешт на телефон, який видав ОСОБА_4

Власник майна ОСОБА_4 просив повернути йому вилучений телефон, оскільки він необхідний йому для роботи.

Розглянувши дане клопотання, долучені до нього матеріали, слідча суддя дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення зазначеного клопотання, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачені такі види заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.

Відповідно до ч.2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 4 ст. 38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Судом встановлено, що відомості про дану подію внесені до ЄРДР 03.12.2024 за №0000177, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України.

Постановою старшого дізнавача СД ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 від 03.12.2024, мобільний телефон «REDMI» ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 з сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ ВФ «Україна» НОМЕР_3, визнано речовими доказами.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до п.1,2,5,6 ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідча суддя врахувала:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000177 від 03.12.2024 встановлені обставини, які вказують на те, що вилучений 03.12.2024 року мобільний телефон «REDMI» ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 з сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ ВФ «Україна» НОМЕР_3 є предметом кримінального правопорушення і відповідно до ст. 98 КПК України є речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Слідча суддя дослідила зазначені в клопотанні слідчого обставини та дійшла обґрунтованого висновку про те, що накладення арешту на мобільний телефон «REDMI» ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 з сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ ВФ «Україна» НОМЕР_3 є необхідним тимчасовим заходом, оскільки постановою слідчого від 03.12.2024 його визнано речовим доказом в кримінальному провадженні, як такого, що зберіг на собі сліди злочину, в зв`язку з чим з метою виконання вимог процесуального забезпечення ідентифікації, виявлення, фіксування слідів діяння, що містять ознаки правопорушення, передбаченого ч.1ст.309 КК України, з метою заборони розпорядження майном, є підстави накласти арешт на відповідне майно.

Арешт майна, з підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною підставою для арешту такого майна (та на відміну від забезпечення цивільного позову та можливої конфіскації майна, як окремих правових підстав), не вимагає оголошення підозри в кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Приймаючи рішення про арешт майна слідча суддя виходить з того, що незастосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту цього майна може призвести до його зникнення, реалізації або настання інших наслідків, які можуть перешкодити забезпеченню виконання процесуальних рішень у даному кримінальному провадженні, оскільки зазначений у клопотанні мобільний телефон з сім-картою відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Оскільки стороною кримінального провадження доведено необхідність накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, тому для проведення експертиз та запобіганню знищення чи пошкодження або настання інших наслідків, вважаю за необхідне накласти арешт на мобільний телефон «REDMI» ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 з сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ ВФ «Україна» НОМЕР_3 , так як зазначений захід забезпечення кримінального провадження відповідає завданням кримінального судочинства.

Керуючись статтями ст. 131, 170-173, 309, 290-372 КПК України, слідча суддя

у х в а л и л а:

Клопотання старшого дізнавача СД ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000177 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 грудня 2024 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на час проведення досудового розслідування на мобільний телефон «REDMI» ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 з сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ ВФ «Україна» НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_1 , що полягає у позбавленні права розпорядження та користування вказаним майном.

Місцем зберігання мобільного телефону «REDMI» ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 з сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ ВФ «Україна» НОМЕР_3, визначити кімнату зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області за адресою м. Гадяч, вул. Гетьманська, 10.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання подається слідчому судді.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом 5-ти днів з дня її проголошення, а особами без виклику яких постановлено ухвалу - протягом 5-ти днів з дня отримання її копії.

Слідча суддя: ОСОБА_1