ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/198/25 Справа № 698/656/23 Категорія: ч. 2 ст. 307 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу нач. Катеринопільського відділу Звенигородської окружної прокуратури Черкаської обл. ОСОБА_9 з доповненнями на вирок Катеринопільського райсуду Черкаської обл. від 28.08.2024 р. у об`єднаному кримінальному провадженні № 0000332, -

В С Т А Н О В И В:

Зазначеним вироком ОСОБА_8 , який народився

ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Тлумач Тлумацького р-ну Івано-

Франківської обл., громадянин України, украї-

нець, який має середню освіту, не працює, розлу-

чений, має на утриманні неповнолітню доньку-

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимий, заре-

єстрований:

АДРЕСА_1 , проживає:

АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України та йому призначено покарання за:

- ч. 1 ст. 125 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік 3 місяці;

- ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць;

- ч. 1 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць;

- ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років 1 місяць з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 до відбуття 6 років 1 місяць позбавлення волі.

На підставі ч. 3 ст. 70 КК України приєднано до основного покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, додаткове покарання у виді конфіскації майна.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 попереднє ув`язнення в період з 21 грудня 2023 р. по 27 серпня 2024 р. (включно) у строк відбутого покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 обчислюється з 28.08.2024 р.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експерта у загальному розмірі 12 433 грн. 26 коп.

Цивільний позов не заявлено.

Питання про речові докази судом вирішені відповідно до вимог КПК України.

Вироком суду встановлено, що 8.07.2023 р. приблизно о 22 год. ОСОБА_8 , перебуваючи у кухонній кімнаті буд. АДРЕСА_1 , в ході словесного конфлікту із цивільною дружиною ОСОБА_11 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшов до ОСОБА_11 , наніс їй один удар кулаком правої руки в обличчя в область правого ока, від чого остання впала на підлогу. Після цього, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_12 наніс не менше чотирьох ударів ногами обох ніг по тулубу ОСОБА_11 , внаслідок чого потерпіла відповідно до висновку експерта № 05-9-01/295 від 14.07.2023 р. отримала тілесні ушкодження у вигляді синців на боковій поверхні грудної клітки зліва, в лівій поперековій ділянці, на задній поверхні грудної клітки зліва, в правій підочній ділянці, які відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, чим вчинив кримінальне правопорушення, пов`язане з домашнім насильством.

Він же, 8.07.2023 р. приблизно о 22:05 год., перебуваючи на подвір`ї буд. АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_13 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в час коли потерпіла ОСОБА_13 присіла, наніс їй один удар правою ногою по голові зліва, внаслідок чого ОСОБА_13 , відповідно до висновку експерта № 05-9-01/296 від 14.07.2023 р. отримала тілесне ушкодження у вигляді гематоми волосяної частини голови ліворуч, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Він же, у невстановлений слідством час, місце та спосіб, придбав 3 таблетки білого кольору, які згідно висновку експертизи речовин, матеріалів та виробів № СЕ-19/124-23/12130-НЗПРАП від 3.11.2023 р. містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон. Загальна маса наркотичного засобу метадону у вказаних таблетках становить 0,072 г, які зберігав при собі з метою збуту. 13.10.2023 р. о 10:50 год. ОСОБА_12 , знаходячись біля магазину «Візит» по вул. Соборна у сел. Катеринопіль Звенигородського р-ну Черкаської обл., незаконно збув вказаний вище наркотичний засіб, продавши його за ціною 300 грн., особі під зміненими анкетними даними - ОСОБА_14 , залученому оперативними працівниками Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській обл. для проведення оперативно-розшукового заходу - контроль за вчиненням злочину (оперативна закупка) в рамках оперативно-розшукової справи № 108.

Він же, в умовах воєнного стану, введеного на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 р. № 2102-ІХ зі змінами внесеними Указом Президента України від 26.07.2023 р. № 451/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 р. № 3275-ІХ, а саме 20.10.2023 р. у вечірній час доби шляхом вільного доступу з боку присадибної ділянки зайшов на територію нежилого домоволодіння ОСОБА_15 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , з метою вчинення крадіжки майна. Після чого, шляхом пошкодження навісного замка на вхідних дверях, проник до одного із господарських приміщень, звідки умисно, таємно викрав бувше у використанні, належне ОСОБА_15 майно, а саме: саморобний алюмінієвий автоклав виготовлений з бідону ємкістю 40 л, вартість якого згідно висновку експерта від 10.11.2023 р. №СЕ-19/124-23/13001-ТВ становить 2037,50 грн. та бувший у користуванні, придатний для використання за призначенням алюмінієвий бідон ємкістю 40 л, вартість якого згідно висновку експерта від 9.11.2023 р. № СЕ-19/124-23/13005-ТВ становить 672,50 грн. Після чого, шляхом пошкодження навісного замка на вхідних дверях, проник до приміщення літньої кухні вказаного домоволодіння, звідки умисно, таємно викрав телевізор марки «Panasonic Color TV» моделі ТС-21Z2A сірого кольору, серійний номер ТС0531123, вартість якого згідно висновку експерта від 21.11.2023 р. № СЕ-19/124-23/13436-ТВ становить 500,00 грн. Після чого, разом з викраденим майном зник з місця вчинення кримінального правопорушення, спричинивши потерпілій ОСОБА_15 матеріальну шкоду на загальну суму 3210,00 грн.

Він же, повторно, у невстановлений слідством час, місце та спосіб, придбав 18 таблеток білого кольору, які згідно висновку експертизи матеріалів, речовин та виробів № СЕ-19/124-23/14782-НЗПРАП від 26.12.2023 р. містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон. Загальна маса наркотичного засобу метадону у вказаних таблетках становить 0,411 г, які зберігав при собі з метою збуту. 21.12.2023 р. приблизно о 9:05 год. ОСОБА_12 , перебуваючи по вул. Семена Гризла біля буд. № 24 у сел. Катеринопіль Звенигородського р-ну Черкаської обл., незаконно збув вказаний вище наркотичний засіб, продавши його за ціною 1800 грн., особі під зміненими анкетними даними - ОСОБА_14 , залученому оперативними працівниками Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській обл. до проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контроль за вчиненням злочину «оперативна закупка) в рамках кримінального провадження.

Не погоджуючись з вироком суду, начальник Катеринопільського відділу Звенигородської окружної прокуратури Черкаської обл. ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок стосовно ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України в частині кваліфікації дій за епізодом крадіжки майна в домоволодінні, що належить ОСОБА_15 20.10.2023 р. через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність в частині кваліфікації дій обвинуваченого.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану, за епізодом, що мав місце 20.10.2023 р. в домоволодінні, що належить на праві власності ОСОБА_15 .

В решті вирок суду першої інстанції просив залишити без змін.

Також просив дослідити дані, що характеризують особу обвинуваченого.

Апеляційні вимоги мотивує тим, що не заперечуючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, правильності призначеного покарання, апелянт вважає, що вказаний вирок підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так, ст. 413 КПК України встановлено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне з собою скасування або зміну судового рішення, у тому числі, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Проте, суд першої інстанції зазначені вище вимоги закону України про кримінальну відповідальність у достатній мірі не врахував.

Як вбачається зі змісту вироку, 20.10.2023 р. ОСОБА_8 вчинив крадіжку майна із домоволодіння, яке належить ОСОБА_15 , шляхом пошкодження навісного замка на вхідних дверях, проник до одного з господарських приміщень, у зв`язку з чим за цим епізодом згідно з обвинувальним актом органом досудового розслідування дії обвинуваченого кваліфіковано з урахуванням кваліфікуючої ознаки таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення.

Під час розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю та надав показання про те, що викладені в обвинувальних актах обставини відповідають дійсності.

Але суд при наведенні даних про кваліфікацію ОСОБА_8 кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 4 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, не врахувавши при цьому кваліфікуючу ознаку вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України - «таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення» за епізодом крадіжки майна із домоволодіння, що належить на праві власності ОСОБА_15 .

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Враховуючи застосування ще однієї кваліфікуючої ознаки, яка погіршує становище обвинуваченого ОСОБА_8 , дії якого повинні кваліфікуватись як більш тяжке кримінальне правопорушення, вимоги ч. 1 ст. 421 КПК України, апеляційний суд повинен скасувати вирок з ухваленням нового вироку.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 20.06.2019 р. у справі № 183/3169/18, виходячи із системного аналізу вимог ч. 1 ст. 421 КК України, погіршення становища засудженого можливе лише при постановленні апеляційним судом свого вироку.

За таких обставин, вирок стосовно ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

У доповненні до апеляційної скарги, яка була подана суду електронною поштою 25.02.2025 р. за Вх. № ЕП-459/25-Вх, нач. Катеринопільського відділу Звенигородської окружної прокуратури Черкаської обл. ОСОБА_9 просив скасувати вирок Катеринопільського райсуду Черкаської області від 28.08.2024 р. стосовно ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України в частині кваліфікації дій за епізодом крадіжки майна в домоволодінні, що належить ОСОБА_15 від 20.10.2023 р. та в частині призначеного покарання за ч. 1 ст. 125 КК України, через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану, за епізодом від 20.10.2023 р. із домоволодіння, що належить на праві власності ОСОБА_15 .

Призначити покарання ОСОБА_8 ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

В решті вирок суду першої інстанції просив залишити без змін.

Апеляційні вимоги мотивує тим, що не заперечуючи доводи апеляційної скарги прокурора та не заперечуючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, апелянт вважає, що вказаний вирок підлягає скасуванню через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

Санкція ч. 1 ст. 125 КК України передбачає покарання у виді штрафу до 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до 200 годин, або виправних робіт на строк до 1 року.

Проте, суд першої інстанції зазначені вище вимоги закону України про кримінальну відповідальність не врахував при призначенні покарання ОСОБА_8 , оскільки, не зважаючи на те, що санкція ч. 1 ст. 125 КК України передбачає декілька видів покарання, місцевий суд призначив обвинуваченому покарання у виді 1 року 3 місяців обмеження волі, яке не передбачене санкцією цієї статті, а відтак не може бути до нього застосоване, чим допустив, передбачене ст. 413 КПК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_11 в судове засідання апеляційного суду, призначене на 25.02.2025 р. не з`явились, були належним чином повідомлені про день, час та місце судового засідання, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень на адресу потерпілих: ОСОБА_13 (т. 3, а. пр. 18), ОСОБА_11 (телефонограма, т. 3, а. пр. 23), а також довідка про доставку SMS-повідомлення потерпілій ОСОБА_11 (т. 3, а. пр. 24). Потерпіла ОСОБА_15 в судове засідання Черкаського апеляційного суду теж не з`явилась, хоча їй було відомо про розгляд провадження в апеляційному суді, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 3, а. пр. 15), заяву про відкладення розгляду справи не надали. Справу було розглянуто без участі потерпілих, тому що відповідно до ст. 405 КПК України їх участь не є обов`язковою.

Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу з доповненням та просила задовольнити її із вказаних у ній мотивів, обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора із доповненням, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги з доповненням до неї, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора з доповненням до неї підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що допитаний в судовому засіданні місцевого суду обвинувачений ОСОБА_8 на початку судового розгляду заявив про часткове визнання своєї винуватості, в подальшому змінив власну позицію та заявив про повне визнання винуватості за пред`явленим обвинуваченням. При цьому ОСОБА_8 не заперечував фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікацію своїх дій, правильно розуміє та усвідомлює зміст обставин кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин. Зокрема, пояснив, що він докладно обізнаний з обставинами, що викладені в обвинувальних актах, які були об`єднанні судом в одне кримінальне провадження та стосуються вчинення ним крадіжки майна ОСОБА_15 , заподіяння тілесних ушкоджень своїй співмешканці ОСОБА_11 та її подрузі ОСОБА_13 , а також у незаконному поводженні з наркотичними засобами, винуватість у вчиненні яких визнається ним у повному обсязі.

Таким чином, оскільки прокурор в апеляційній скарзі та доповненні до неї не оскаржує обставини вчинення кримінальних правопорушень, доведеність вини, а інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, тому вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевірялися.

Що стосується вимог апеляційної скарги прокурора та доповнення до неї про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання, то, на переконання апеляційного суду, такі доводи є слушними та підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне з собою скасування або зміну судового рішення у тому числі є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до санкції ч. 1 ст. 125 КК України, за умисне легке тілесне ушкодження встановлено такі види покарань: штраф до 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до 200 годин, або виправні роботи на строк до одного року.

Проте, суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_8 винним за ч. 1 ст. 125 КК України, призначив йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 3 місяці, що взагалі не передбачене вказаним матеріальним законом, чим безумовно допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке відповідно до ст. 413 КПК України, має наслідком зміну вироку в частині призначення покарання.

За таких обставин, апеляційний суд вважає необхідним змінити вирок та призначити покарання ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн та задовольнити апеляцію прокурора в цій частині.

В решті вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання, призначеного судом першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 20.10.2023 р. вчинив крадіжку майна в домоволодінні, яке належить ОСОБА_15 , шляхом пошкодження навісного замка на вхідних дверях, проник до одного з господарських приміщень, та за цим епізодом, згідно обвинувального акту, органом досудового розслідування дії обвинуваченого кваліфіковані як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення (т. 1, а. пр. 112).

Під час розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю та надав показання про те, що викладені в обвинувальних актах обставини відповідають дійсності.

В описовій частині вироку суд встановив та виклав, що обвинувачений проник до одного з господарських приміщень та до приміщення літньої кухні. Таким чином, такі дії обвинуваченого були предметом судового розгляду та перевірки судом, обвинувачений захищався від такого обвинувачення і воно знайшло своє підтвердження під час розгляду. Відсутність вказівки суду «поєднане з проникненням у інше приміщення» у вироку при остаточній кваліфікації дій особи це технічна помилка під час складання тексту вироку. Апеляційний суд вважає, що така технічна помилка підлягає виправленню шляхом зміни вироку. Апеляційний суд не може погодиться з доводами апеляції прокурора в цій частині, про те що необхідно застосувати ще одну кваліфікуючу ознаку, яка погіршує становище обвинуваченого, дії якого необхідно кваліфікуватися як більш тяжке кримінальне правопорушення, а тому має наслідком скасування вироку суду першої інстанції в частині кваліфікації дій обвинуваченого за одним з епізодів крадіжки майна та ухвалення нового вироку, це не є неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність в частині кваліфікації дій обвинуваченого, тому що в описовій частині вироку суд вказав, що обвинувачений проник до одного з господарських приміщень, а потім до приміщення літньої кухні (т. 2, а. пр. 171, абз. 2).

За таких обставин апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 408, 413, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Вирок Катеринопільського райсуду Черкаської області від 28.08.2024 р. стосовно ОСОБА_8 змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання, призначеного судом першої інстанції.

Вказати в мотивувальній частині вироку про доведеність винуватості ОСОБА_8 (аркуш 3, абзац 7) за епізодом викрадення майна 20.10.2023 р. у потерпілої ОСОБА_15 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаній з проникненням у інше приміщення, вчиненій в умовах воєнного стану та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 185 КК України.

В решті вирок суду залишити без змін.

Апеляційну скаргу начальника Катеринопільського відділу Звенигородської окружної прокуратури Черкаської обл. ОСОБА_9 з доповненням задовольнити частково.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційної інстанції, а засудженим який утримується під вартою в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Головуючий

Судді