печерський районний суд міста києва
Справа № 757/7919/25-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі суду судове провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 , що діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту, накладеного ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.12.2023 року у справі №757/56264/23-к у кримінальному провадженні №0001195,-

ВСТАНОВИВ:

19.02.2025 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , що діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту, накладеного ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.12.2023 року у справі №757/56264/23-к у кримінальному провадженні №0001195.

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що вказаний арешт майна накладено необґрунтовано, без з`ясування усіх обставин кримінального провадження, оскільки ОСОБА_4 є добросовісним набувачем арештованої земельної ділянки, підозрюваною в рамках кримінального провадження не являється. Крім того, жодних позовів ні від органів місцевого самоврядування, ні від органів прокуратури до неї заявлено не було, а відтак накладений арешт майна обмежує її права як власника земельної ділянки.

Окрім цього, адвокат зазначила, що згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.06.2011 р., посвідченого приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за № 1204, Товариство з обмеженою відповідальністю «Скорзонера» передало у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0490 га, що розташована за адресою: Україна, Івано-Франківська область, Яремчанська міська рада, с. Поляниця, кадастровий номер :22:002:1509, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва туристичного комплексу з мережею готельної та господарської інфраструктури для організації надання туристичних послуг, за що покупець оплатила вартість за ціною та на умовах, встановлених у цьому договорі.

Вказана земельна ділянка належала ТОВ «Скорзонера», на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого відділом Держкомзему у місті Яремче Івано-Франківської області, 03.06.2011 р. серія ЯЛ № 296623, на підставі заяви про поділ земельної ділянки від 31.05.2011 р., договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24.11.2004 р. № 3069, ВВО № 834916 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 03.06.2011 р. № 00022.

Згідно п. 7 договору купівлі-продажу, Продавець засвідчив, що:незастережних недоліків, які значно знижують цінність або можливість використання за цільовим призначенням зазначеного в цьому договорі майна, немає; від покупця не приховано обставини, які мають істотне значення; до укладення цього договору майно іншим особам не відчужене; земельна ділянка під забороною (арештом) та в іпотеці, в податковій заставі не перебуває.

Також, відсутність заборони відчуження земельної ділянки підтверджується витягами з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та з Державного реєстру обтяжень рухомого майна,виданими ОСОБА_5 , приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу 15 червня 2011 року,щодо земельної ділянки відсутні судові спори, внаслідок продажу земельної ділянки не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, земельна ділянка вільна від будь-яких майнових прав і претензій третіх осіб, на день укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки відсутні: заборони на продаж або інше відчуження певним особам протягом установленого строку, заборони передачі в оренду земельної ділянки, право на переважну купівлю у разі її продажу; заборони на провадження окремих видів діяльності.

Отже, у момент набуття права власності на земельну ділянку ОСОБА_4 , у попереднього власника даної ділянки не було обмежень на право розпорядитися власним майном. Договір купівлі-продажу ділянки є законним, вартість землі оплачена. На момент вчинення та до сьогодні, договір не порушував нічиїх прав.

Здійснивши державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за попереднім власником, держава в особі реєстраційного органу підтвердила та затвердила факт законності набуття права на таку ділянку.

Відтак, адвокат стверджує, що власник майна набула законним шляхом право на земельну ділянку, що є підставою для скасування арешту.

Таким чином, адвокат звернувся до суду та просить суд скасувати арешт на земельну ділянку кадастровий номер :22:002:1509, накладений в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001195.

Адвокат в судове засідання з`явилась, подала заяву про проведення судового засідання без фіксування технічними засобами, вимоги підтримала.

Прокурор в судове засідання з`явився, подав заперечення, в яких зазначив про проведення судового засідання без фісування технічними засобами.

Окрім цього, прокурор у своїх запереченнях зазначив, що у кримінальному провадженні триває проведення необхідних слідчих (розшукових) дій для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, винних осіб та притягнення їх до передбаченої законом відповідальності.

Також, зазначив, що постановою прокурора земельну ділянку визнано речовим доказом у криімнальному провадженні.

Таким чином, просив відмовити в задоволенні клопотання, оскільки арешт є обґрунтованим та актуальним.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні 0001195 від 06.10.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 368 КК України.

11.12.2023 ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі 757/56264/24-к було накладено арешт у кримінальному провадженні № 0001195, зокрема і на земельну ділянку з кадастровим номером: :22:002:1509, згідно даних з Державного земельного кадастру власник ОСОБА_4 .

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною ч. 10 ст. 170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно.

Також, правові підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів визначені частиною третьою ст. 170 КПК України, згідно з якою арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом, або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відтак, з врахуванням зазначеного, слідчий суддя при накладенні арешту має переконатися, а сторона обвинувачення має довести, що майно арешт на яке накладається, є предметом вчинення кримінального правопорушення, набуте під час його вчинення має відношення до нього.

Разом з цим, до суду звернувся представник власника майна, який вказує, що даний арешт порушує права заявника.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у заявника права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Таким чином право власності є абсолютним. За своєю правовою природою воно потребує регулювання з боку держави, може бути обмежено, а держава вправі вживати певних заходів втручання в право власності з дотриманням вимог, встановлених ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, в якій напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном, принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Європейський суд констатує порушення державою cm. 1, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Отже, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження як упродовж досудового розслідування, так і судового розгляду ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обгрунтування наявних ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяжень, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального провадження.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України передбачено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, недоторканість права власності.

Окрім того, Європейський суд прав людини своїми рішеннями неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Патрідіс проти Греції" (ВП), заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції" від 22 вересня1994 року, Series A N 296- А, П. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, п. п. 4962, від 10 травня2007 року). Будь-яке втручання державного органу управо на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", п. п. 69 і 73, Series A N 52). Таким чином, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого1986 року у справі "ОСОБА_1 та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series A N 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007у справі "Смирнов проти України" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

У рішеннях по справах "Фокм, Кемпбел і Гарлі проти Сполученого Королівства", "Нечипорук і Йонкало проти України" судом вказано на те, що доцільність та вмотивованість застосування заходів забезпечення кримінального провадження передбачає існування фактів або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин; такі факти не можуть спиратися на голе припущення і повинні бути чимось більшим, ніж нечітка здогадка або непідтверджена підозра,

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних сводоб гарантує кожній фізичній або юридичній особі право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право власності є непорушним. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном.

Так, з матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_4 придбала арештовану земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.06.2011 р., посвідченого приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за № 1204, тобто будь - які обмеження для використання земельної ділянки на час її придбання були відсутні, а тому сторона обвинувачення не спростовувала доводів того, що ОСОБА_4 являється добросовісним набувачем арештованої земельної ділянки.

Окрім цього, стороною обвинувачення не надано доказів причетності ОСОБА_4 до кримінального провадження, що земельна ділянка набута незаконним шляхом, а тому зазначене свідчить про те, що станом на день розгляду клопотання арешт даної земельної ділянки є неактуальним.

Також, арешт був накладений у 2023 році, що свідчить про те, що в органу досудового розслідування було достатньо часу для дослідження питання законності набуття праваа власності земельної ділянки, яка належить ОСОБА_4 .

Суду не надано актуальних доказів, які свідчать про необхідність арешту, оскільки докази долучені до заперечень прокурора стосуються 2023 року, а володілець майна звернувся з арештом у 2025 року, що свідчить про те, що за вказаний період не було встановлено обставин, які свідчать про необхідність у подальшому застосуванні такого заходу.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, прийшов до висновку, що станом на день розгляду клопотання наявні підстави для скасування арешту, оскільки докази та аргументи зазначені в клопотанні є обґрунтованими

Відтак, клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 379, 392, 532 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 11.12.2023 року у справі № 757/56264/23-к, в частині земельної ділянки кадастровий номер :22:002:1509, в рамках кримінального провадження № 0001195.

Ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ОСОБА_6