Справа №949/2395/24
Провадження №1-кп/949/213/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про продовження строку тримання під вартою

20 лютого 2025 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дубровиця в режимі відеоконференцзв`язку судове засідання по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000637 від 27 травня 2024 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

В С Т А Н О В И В

З Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону на розгляд Дубровицького районного суду надійшли матеріали кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України із затвердженим обвинувальним актом.

В судовому засіданні прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою, строком на шістдесят днів, без визначення розміру застави.

В обгрунтування клопотання прокурор зазначає, що заявлені ризики, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 не зменшились, а тому з метою їх запобігання, обраний відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно продовжити. При цьому, застосування інших більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого, не зможе в повній мірі забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти виникненню ризиків передбачених у ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого, з думкою якого погодився обвинувачений, не заперечував проти задоволення клопотання прокурора, оскільки розуміє, що згідно положень КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою, який прокурор просить продовжити є безальтернативним, у зв`язку з чим до обвинуваченого не може бути застосований більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши прокурора, обвинуваченого та захисника обвинуваченого, вивчивши обвинувальний акт, суд приходить до висновку, що запобіжний захід обвинуваченому у вигляді продовження строку тримання під вартою, необхідно продовжити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що будучи військовослужбовцем за призовом по мобілізації, проходячи службу на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії - гранатометник другого відділення інспекторів прикордонної служби першої прикордонної застави другого відділу прикордонної служби (тип С) першої прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, із метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, за відсутності причин поважного характеру, 04 квітня 2024 року (точний час в ході досудового розслідування не встановлено) не з`явився вчасно до місця служби, а саме місця дислокації підрозділу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, що за адресою: АДРЕСА_1 , та відправився до місця свого фактичного проживання, що за адресою: село Зелене, Вараський район, Рівненська область, де перебував та обов`язки військової служби не виконував до 18 листопада 2024 року, до моменту затримання співробітниками поліції.

Як вбачається із даних реєстру матеріалів досудового розслідування, ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 20 листопада 2024 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк до 16 січня 2025 року (а.с. 8-12).

Ухвалою слідчого судді від 06 січня 2025 року ОСОБА_4 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на строк шістдесят днів, який закінчується 06 березня 2025 року (а.с.71-72).

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Статтею 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді вказаного клопотання, суд враховує загальне положення щодо розумних строків тримання під вартою у таких випадках, які викладено у правовій позиції ЄСПЛ рішенні у справі «Харченко проти України» згідно якого розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись у кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливість аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги над особистістю.

Крім того, у пункті 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції» значиться, що суспільний інтерес з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Пунктом 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім, зокрема, законного арешту або затримання особи для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом, і відповідно до процедури, встановленої законом.

Отже, право на свободу та особисту недоторканість не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Крім того, приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Згідно зі статтею 178 КПК України суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі стосовно індивідуальних особливостей підозрюваного/обвинуваченого.

Відповідно до п. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Судом встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_4 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, яке законодавцем віднесено до категорії тяжких злочинів. Даних, які б вказували на неможливість продовження до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою не встановлено.

Таким чином, зважаючи що прокурором доведено, що ризики передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування та продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не перестали існувати, обставини вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 обвинувачується, його тяжкість та суспільну небезпеку, відсутність доказів про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків та стримуючих факторів, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», враховуючи, що до обвинуваченого не може бути застосовано більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, оскільки застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою, суд приходить до висновку, що обвинуваченому необхідно продовжити винятковий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як визначено в ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визнавати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, під час дії воєнного стану щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Задовольняючи клопотання про продовження строку тримання вартою, враховуючи, що в Україні діє воєнний стан, а ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, суд вважає за необхідне, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначати обвинуваченому розмір застави.

Керуючись ст.ст.177, 183,197, 314-316 КПК України суд,-

У Х В А Л И В

Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_4 строку тримання під вартою - задоволити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 строк тримання під вартою без визначення розміру застави на строк шістдесят днів, тобто до 20 квітня 2025 року включно.

Ухвала щодо продовження строку запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено о 12-30 год. 21 лютого 2025 року.

Суддя: підпис

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького

районного суду Рівненської області ОСОБА_1