Справа № 286/3429/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року селище Народичі

Народицький районний суд Житомирської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_8

розглянувши у закритому судовому засіданні у смт.Народичі кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр судових розслідувань за №0000186 від 20 травня 2024 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Левковичі Овруцького району Житомирської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою освітою, на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб не має, інваліда II групи, не працюючого, раніше судимого: 28.02.2023 Овруцьким районним судом Житомирської області за ч.2 ст.289 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75,76 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком в 2 роки,

за ч.4 ст.152 КК України,-

ВСТАНОВИВ :

19 травня 2024 року біля 16 години ОСОБА_4 та його малолітня падчерка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебували у господарському приміщенні домогосподарства, що в АДРЕСА_3 . В ході спілкування у ОСОБА_4 , який заздалегідь достовірно знав про те, що ОСОБА_6 не досягла чотирнадцятирічного віку, виник злочинний умисел, спрямований на вчинення відносно неї дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло особи, яка не досягла чотирнадцятирічного віку, з використанням геніталій. Надалі ОСОБА_4 , реалізовуючи свій злочинний умисел, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, усвідомлюючи, що вчиняє сексуальні дії щодо малолітньої особи, якій не виповнилось чотирнадцять років, та маючи намір на вчинення дій сексуального характеру, діючи відкрито, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаходячись поруч із малолітньою ОСОБА_6 , за її добровільною згодою, вчинив дії сексуального характеру, пов`язані з оральним проникненням в тіло останньої з використанням геніталій.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав повністю і показав, що навесні 2024 року вдень він разом з падчеркою ОСОБА_9 перебував у господарському приміщенні домогосподарства, яке розташоване в с. Левковичі, Овруцької ТГ, Коростенського району. Під час спілкування з дівчиною, за добровільною її згодою, вчинив дії сексуального характеру, пов`язані з оральним проникненням в тіло останньої. Усвідомлював, що вчиняє сексуальні дії протиправного характеру щодо малолітньої особи, якій як на його думку виповнилось дванадцять років. Про вчинене щиро жалкує, розкаюється та просить суд суворо його не карати. Жодних насильницьких дій по відношенню до ОСОБА_6 не здійснював.

Крім повного визнаннясвоєї вини, винуватість обвинуваченого підтверджується показаннями свідків.

Так, свідок ОСОБА_10 показала, що в один з днів в травні 2024 року, коли вона знаходилась в с.Левковичі Коростенського району, до неї підійшла її малолітня племінниця ОСОБА_9 та продемонструвала в мобільному телефоні відео, на якому було зафіксовано факт вчинення ОСОБА_11 дій сексуального характеру, пов`язаних з оральним проникненням в тіло ОСОБА_9 з використанням геніталій. При цьому, ОСОБА_12 повідомила їй, що будь-якого насильства до неї ОСОБА_13 не застосовував. Після цього, вона повідомила про даний факт в поліцію.

Свідок ОСОБА_14 показала, що в один із днів в травні 2024 року на запрошення працівників поліції, була присутня в якості понятої при проведенні огляду господарства в с.Левковичі Коростенського району, в якому проживала ОСОБА_15 та її малолітня донька ОСОБА_9 , в ході якого було вилучено чоловічий та жіночий одяг та інші речі. Огляд проводився у зв`язку повідомленням про згвалтування малолітньої ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_16 показала, що в один з днів в травні 2024 року, коли вона знаходилась в с.Левковичі Коростенського району, в мобільному телефоні їй було продемонстровано відео, на якому були зафіксовані ОСОБА_17 та ОСОБА_9 , між якими відбувались дії інтимного характеру, про подробиці яких їй соромно розповідати в суді. Про даний факт в послідуючому було повідомлено в поліцію.

Свідок ОСОБА_18 показала, що вона працює директором Левко-вицької гімназії Овруцької міської ради. Дізналась про випадок згвалтування, яке вчинив ОСОБА_17 відносно ОСОБА_9 від працівників поліції. Крім того повідомила, що ОСОБА_17 жив по сусідству з нею. Останнього вона характеризує як працьовиту людину, яка полюбляє вживати спиртні напої.

Свідок ОСОБА_19 не надала суду показань, які б підтверджували або спростовували встановлені судом обставини.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що в реєстрі матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000186 поміж інших свідків зазначена і свідок ОСОБА_15 , проте встановити її точного місцезнаходження під час розгляду справи в суді та вручити судову повістку не представилось можливим.

Суд також враховує і те, що ОСОБА_16 є свідком обвинувачення, прокурор в судово-му засіданні клопотала щодо недоцільності допиту зазначеного свідка, оскільки під час досудового розслідування остання не була очевидцем події кримінального правопорушення і показів, які стосувались би конкретних обставин вчиненого злочину не давала.

Суд до того ж звертає увагу, що судове доручення органу досудового розслідування з метою встановлення місцезнаходження свідка ОСОБА_16 , залишилось не виконаним, у зв`язку з не встановленням місцезнаходженням останньої та не можливістю вручення судової повістки.

Отже, зважаючи на вищевикладене та з огляду на те, що покази ОСОБА_16 , яка не була очевидцем самої події кримінального правопорушення, не будуть мати жодного значення для встановлення обставин в кримінальному провадженні, з огляду на неодноразове відкладення судових засідань у зв`язку з неявкою свідка, що в результаті може вплинути на порушення розумних строків розгляду справи і що буде мати як наслідок порушення прав малолітньої потерпілої, приймаючи до уваги визнання обвинуваченим своєї провини у вчиненому злочині, суд, використавши всі свої процесуальні можливості щодо виклику свідка, будучи позбавлений можливості допитати останню, приходить до висновку проводити судовий розгляд справи без допиту свідка ОСОБА_16 ..

Винуватість обвинуваченого також підтверджується дослідженими в судовому засі-данні матеріалами кримінального провадження.

Рапортом поліцейського відділу поліції №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області (а.с.117 том 1), в якому зазначено, що 20 травня 2024 року о 12 годині надійшло повідомлення від ОСОБА_10 про те, що в с.Левковичі Коростенського району її племінницю ОСОБА_6 19.05.2024 року після 16 години оральним способом зґвалтував вітчим ОСОБА_4 .

Протоколом огляду місця події від 20.05.2024 (а.с.120-136 том 1), відповідно до якого місцем події є домогосподарство, розташоване за адресою : АДРЕСА_3 .

Протоколом огляду речей від 23.05.2024 та відеозаписом на DVD-R диску (а.с.169-179), згідно якого оглянуто мобільний телефон «Хіаоmі Redmi 12 С», ІМЕІ 1 НОМЕР_1 з мікро-сд картою. Оглядом наявної на телефоні інформації встановлено, що на ньому наявна вкладка під назвою «Галерея», відкривши яку відбулося посилання до наявної на телефоні фото та відеоінформації. Оглядом фото та відео файлів було встановлено наявність чотирьох відеозаписів за 19 травня 2024 року, загальним об`ємом 1,21 гб. Оглядом відеозаписів встановлено, що на них зображено приміщення господарської споруди, в якому перебувають ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , де ОСОБА_4 продемонстрував ОСОБА_6 свій статей орган (член), після чого поміщає його до ротової порожнини останньої, тобто відбувся момент статевого контакту неприроднім способом між ОСОБА_4 , та ОСОБА_6 .. Зазначені чотири відеозаписи, загальним об`ємом 1,21 гб. зкопійовано та переміщено на робочий комп`ютер слідчого (ін. № 10400605), що розташований у каб. № 39 відділу поліції № 1 Коростенського РУП, та в послідуючому записано на оптичний диск, який (диск) опечатано до упаковочного паперового конверту і поміщено до матеріалів вказаного кримінального провадження.

Висновком судово-медичної експертизи (імунології) №176/ц від 01.08.2024 року (а.с.184-187 том 1), з якого вбачається, що враховуючи отримані дані та групу крові потерпілої ОСОБА_6 , сліди слини в об. 1,2 утворилися від особи, в крові якої міститься вищевказаний антиген. Виключити походження слини на трусах підозрюваного ОСОБА_4 від потерпілої ОСОБА_6 не можливо.

Висновком судово-медичної експертизи №136 від 30.05.2024 (а.с.192 том1), відпо-відно до якого на момент проведення обстеження, ОСОБА_6 не досягла статевої зрілості, оскільки на момент обстеження має повних 13 років, а питання про статеву зрілість повинне вирішуватись для осіб жіночої статті віком від 14 років до 17 років. При проведенні експертизи, у дитини ОСОБА_6 наявність будь-яких тілесних ушкоджень не було встановлено. При обстеженні дитини ОСОБА_6 дівочої пліви та будь-яких тілесних ушкоджень, характерних для насильницьких статевих зносин, як природнім так і неприроднім способом не було виявлено. Враховуючи анатомічні дані дитини, які не відповідають її календарному віку, статеві зносини без порушення цілісності дівочої пліви неможливі.

Довідкою №277 від 23.05.2024, виданою Овруцькою міською радою Житомирської області (а.с.194 том 1), з якої вбачається, що ОСОБА_15 разом с співмешканцем ОСОБА_4 та донькою ОСОБА_6 спільно фактично проживають в с.Левковичі Коростенського району, Житомирської області.

Відповідно акту обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_15 від 20 травня 2024 року, проведеного ССД Овруцької міськради встановлено, що ОСОБА_15 разом с співмешканцем ОСОБА_4 та донькою ОСОБА_6 спільно проживають в одному житловому будинку. Зі слів ОСОБА_16 , її співмешканець вчинив сексуальне насильство відносно її доньки ОСОБА_6 (а.с.203 том 1).

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №88-2024 від 16 липня 2024 року (а.с.227-229 том 1) ОСОБА_13 в момент скоєння злочину (злочинів) страждав на органічний розлад особистості з легким інтелектуально-мнестичним зниженням посттравматичного ґенезу (F07.8 МКХ-10), в момент скоєння злочину (злочинів) не міг повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними (відповідно до ст.20 КК України), страждає на органічний розлад особистості з легким інтелектуально-мнестичним зниженням посттравматичного генезу (F07.8 МКХ-10), даний психічний розлад не належить до тимчасових розладів психічної діяльності. ОСОБА_13 в даний час не здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними (відповідно до ст.20 КК України). ОСОБА_13 не потребує застосування примусових заходів медичного характеру, потребує динамічного спостереження лікарем-психіатром за місцем його перебування. Загальна психологічна характеристика ОСОБА_13 : виявляє легке інтелектуально-мнестичне порушення (дементний тип) у вигляді нестійкості та розсіяності уваги; зниження пам`яті; сповільненого темпу простих сенсомоторних реакцій; тугорухомого, торпідного мислення; примітивних суджень, некритичності до своєї поведінки, з порушеннями емоційно-вольового контролю, соціальної поведінки. Наявність психічних змін (слабоумство) обумовлюють його мотивацію, розумову діяльність та психологічні особливості загалом, в тому числі і в період дій сексуального характеру, його індивідуально-психологічні особливості, а саме інтелектуальне зниження (дементний тип), порушення емоційно-вольового контролю та некритичність до своєї поведінки, могли суттєво вплинути на його поведінку під час скоєння ним протиправних дій.

Оскільки в судове засідання не з`явилась потерпіла, інтереси якої в судовому засіданні представляють законний представник та представник, відповідно до ст.325 КПК України, враховуючи, що інші учасники судового розгляду не заперечували, суд визнає за можливе проводити судовий розгляд без участі потерпілої особи, оскільки у відсутності останньої були з`ясовані всі обставини справи. Крім того, обвинувачений вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, дав в судовому засіданні правдиві покази. До того ж, суд приймає до уваги висновок судово-психіатричноого експерта №100-2024 від 23.07.2024, згідно якого участь потерпілої ОСОБА_6 в судовому засіданні в силу її індивідуально-психологічних особливостей є недоцільною (а.с.227 том 1).

Суд, критично ставиться до показів обвинуваченого стосовно того, що співмешканка та інші її рідні закривали його в приміщенні господарства в с.Левковичі Коростенського району, в результаті чого він не мав можливості вільно виходити на вулицю, оскільки ці покази жодними належними доказами у справі не доведені, до того ж останній у судовому засіданні також пояснив, що він неодноразово безперешкодно залишав місце спільного проживання з ОСОБА_16 , при цьому завжди до неї повертався за власним бажанням, так як мав до неї почуття кохання, що свідчить про його вільний вибір місця проживання.

У відповідності до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Європейський Суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. вищенаведене рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Таким чином, з огляду на вищезазначене, суд, керуючись ч.1 ст.94 КПК України, дослідивши та оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, повністю є доведеною поза розумним сумнівом.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч.4 ст.152 КК України, як вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних з оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, вчиненими щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди (зґвалтування).

Враховуючи висновок судово-психіатричної експертизи, яким встановлено, що обвинувачений під час вчинення кримінального правопорушення, через наявний у нього психічний розлад, не був здатен повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, а також обставини справи, поведінку обвинуваченого в судовому засіданні, його ставлення до вчиненого, суд визнає ОСОБА_4 обмежено осудним, який відповідно до ч. 1 ст. 20 КК України підлягає кримінальній відповідальності та вважає, за належне окрім покарання, застосувати щодо останнього динамічне спостереження лікарем-психіатром за місцем перебування обвинуваченого, оскільки останній страждає на психічні розлади і вчинив суспільно небезпечне діяння й за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.

В той же час, зважаючи на вищезгаданий висновок судово-психіатричної експертизи №88-2024 від 16 липня 2024 року, відповідно до якого ОСОБА_13 не потребує застосування примусових заходів медичного характеру, з огляду також на обставини справи, поведінку обвинуваченого в судовому засіданні та відсутність даних щодо страждання останнього на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб, суд приходить до висновку не застосовувати щодо обвинуваченого ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру, так як такі мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї зазначених заходів.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно із ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Призначаючи обвинуваченому покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого згідно ч.1 ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, так як обвинувачений дійсно щиро покаявся у вчиненому, критично відноситься до злочинних дій, які допустив та до наслідків зазначеної події, щиро жалкує про цю подію, сприяв розкриттю кримінального правопорушення та розгляду справи у суді.

Суд, відповідно до ч.2 ст.66 КК України, визнає також як обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого - обмежену осудність його психічний стан, обумовлений органічним розладом особистості, який як встановлено у судовому засіданні міг суттєво вплинути на його поведінку під час скоєння ним протиправних дій та здатність повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Також обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого згідно ч.2 ст.66 КК України, суд визнає наявність у нього другої групи інвалідності, що підтверджується матеріалами справи та постійне проживання останнього на території радіоактивного забруднення, оскільки встановлено, що обвинувачений проживав в населених пунктах, які відповідно до переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесені до зони гарантованого добровільного відселення.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого є рецедив злочинів, оскільки обвинувачений вчинив нове умисне кримінальне правопорушення, маючи судимість за умисне кримінальне правопорушення та вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, так як потерпіла є донькою співмешканки обвинуваченого й разом з останнім спільно проживала в житловому будинку, що підтверджується матеріалами справи.

Суд, крім цього, враховує характер, обставини вчинення кримінального правопору-шення, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, його характеристику з місця проживання, обставини, що обтяжують покарання, а також відсутність даних щодо наявності у обвинуваченого місця роботи, завдану шкоду потерпілій, яка є малолітньою та страждає на психічні розлади, враховуючи при цьому всі обставини справи, думку представника та законного представника потерпілої щодо покарання, суд приходить до висновку, що його виправлення і перевиховання, попередження з його боку здійснення нових злочинів і досягнення інших цілей покарання неможливо без ізоляції від суспільства, останньому слід призначити покарання у виді позбавлення волі.

Разом з тим, суд також бере до уваги наявність декількох пом`якшуючих покарання обставин, повне визнання останнім своєї вини, його обмежену осудність, ставлення до скоєного та до свого хворобливого стану, поведінку в суді та з огляду на всі обставини справи, зокрема не застосування жодних насильницьких дій по відношенню до потерпілої. Сукупність вищезазначених обставин, на думку суду, істотно знизила тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та дає суду підстави для застосування положень ч.1 ст.69 КК України, призначивши обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст.152 КК України.

При цьому суд зважає, що частина 1 статті 69 КК України не містить заборони щодо призначення обвинуваченому покарання більш м`якого, ніж передбачено законом за наявності обтяжуючих обставин. На переконання суду мінімальне покарання, передбачене ч.4 ст.154 КК України у виді 10 років позбавлення волі є надто суворим для обвинуваченого, враховуючи його обмежену осудність, наявний у нього психічний розлад, який не давав йому повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, обставини вчиненого ним злочину, зокрема поведінку потерпілої та відсутність з його боку будь-яких насильницьких дій по відношенню до останньої. До того ж, єдина судимість, яка є обтяжуючою обставиною, мається в обвинуваченого за вчинення ним злочину, який не є тотожним злочину, в якому останній обвинувачується, а крім того зазначена судимість має бути врахована судом при призначенні йому покарання за сукупністю вироків відповідно до ч.1 ст.71 КК України

Згідно постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до якого, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК, у таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим. У разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК) або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.

Оскільки обвинувачений вчинив новий умисний злочин під час перебування на іспитовому строку, тобто не виконав обов`язкову умову звільнення від відбування покарання з випробуванням: якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину , тому, в силу ст.71 КК України, йому слід визначити остаточне покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_4 необхідно залишити у вигляді тримання під вартою.

На підставі частини 5 статті 72 КК України строк перебування обвинуваченого під вартою підлягає зарахуванню до строку відбування покарання з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Процесуальні витрати відсутні.

Арешт, накладений ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 24 травня 2024 року на речі ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та частину дерев`яної дошки слід скасувати.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.20,65,69,368,370, 373, 374, 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України, і призначити йому покарання із застосуванням ч. 1 ст.69 КК України у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання приєднати частково не відбуте покарання за вироком Овруцького районного суду Житомирської області від 28.02.2023 у виді 1 місяця позбавлення волі і остаточно визначити обвинуваченому ОСОБА_4 до відбуття - 7 (сім) років 7 (сім) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту взяття під варту під час досудового розслідування, тобто з 20 травня 2024 року.

Відповідно до частини 5 статті 72 КК України зарахувати у строк покарання ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі починаючи з 20 травня 2024 рокудо набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити попередній - тримання під вартою, але не довше ніж на два місяці з дня ухвалення вироку.

Здійснювати за ОСОБА_4 динамічне спостереження лікарем-психіатром за місцем відбування покарання.

Внести інформацію до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи про обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Левковичі Овруцького району Житомирської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 у вчиненні кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

Арешт накладений, згідно ухвали слідчого судді Овруцького районного суду Житомирської області від 24 травня 2024 року на речі ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та частину дерев`яної дошки - скасувати.

Речові докази: лосини, сорочку, джинсові штани, футболку, труси та частину дерев`яної дошки - знищити, мобільний телефон - залишити у власника, диск з відеозаписом залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок до Житомирського апеляційного суду через Народицький районний суд може бути подана апеляція протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: