ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1024/25 Справа № 205/744/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2024 року продовжено запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою строком до 16 лютого 2024 року.

В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначає, що на даному етапі кримінального провадження та судового розгляду в поведінці обвинуваченого існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вказує, що ОСОБА_9 , будучи раніше неодноразово судимий обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до особливо тяжкого злочину, не працює, сталих соціальних звязків не має, а тому, без застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою існує висока вірогідність переховування від суду, враховуючи тяжкість можливого покарання у разі доведення його вини.

Також зазначає, що інші більш мякі запобіжні заходи не можуть запобігти вказаному ризику. Застосування застави не можливе, оскільки він обвинувачується у вчиненні злочину, повязаного із погрозою застосування насильства.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить змінити запобіжний захід на домашній арешт.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що було порушено право на захист обвинуваченого. Неможливо встановити підстави якими зумовлено розгляд клопотання про продовження запобіжного заходу саме 19 грудня 2024 року, якщо строк дії попередньої ухвали від 15 листопада 2024 року спливає 13 січня 2025 року. Прокурор звернувся з клопотанням безпосередньо в залі суду, тобто клопотання було проголошено але не подано для ознайомлення ані обвинуваченому, ані захиснику.

Вказує, що форма захисту, за захисника за дорученням, мала пасивний характер, що унеможливило повністю та всебічно розглянути справу, та здійснити захист обвинуваченого..

Також зазначає, що жодний ризик у клопотання про продовження строку тримання під вартою передбачений ст. 177 КПК України прокурором не доведений. В даному випадку немає обґрунтованої підозри та доказів, що підтверджують причетність ОСОБА_8 у скоєнні кримінальних правопорушень. Свідки та потерплі до обвинуваченого не мають жодних притензій.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Прокурор просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Враховуючи те, що захисник з повним текстом ухвали ознайомився лише 23 грудня 2024 року апеляційний суд вважає за можливе поновити строк на апеляційне оскарження.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч. 3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також продовження існування, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків.

З такими висновками місцевого суду, які стали підставою для задоволення клопотання прокурора, погоджується й суд апеляційної інстанції, а тому доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо можливості застосування до обвинуваченого іншого більш мякого запобіжного заходу, слід визнати безпідставними.

Із матеріалів провадження убачається, що суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України, врахував те, що ОСОБА_9 , будучи раніше неодноразово судимий обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до особливо тяжкого злочину, не працює, сталих соціальних звязків не має, а тому, без застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою існує висока вірогідність переховування від суду, враховуючи тяжкість можливого покарання у разі доведення його вини.

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні воєнного стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, на застосуванні якого наполягає захисник.

Колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту не доведені.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст. 197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 .

На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи апелянта про те, що прокурор звернувся з клопотанням безпосередньо в залі суду, тобто клопотання було проголошено але не подано для ознайомлення ані обвинуваченому, ані захиснику, спростовуються журналом судового засідання, відповідно до якого, в судовому засіданні було оголошено перерву та надано можливість захиснику ознайомитись з клопотанням про продовження запобіжного заходу. Після технічної перерви захисник зазначив, що з клопотанням ознайомився, з обвинуваченим домовились, що інший захисник буде залучений в подальшому.

Також, прокурором було оголошено клопотання про продовження запобіжного заходу.

Вищенаведене свідчить про те, що право на захист обвинуваченого ОСОБА_8 , під час розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, порушено не було.

Інші доводи апеляційної скарги не є вирішальними в даному кримінальному провадження, а тому апеляційним судом не приймаються.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала суду є законною, обґрунтованою, належним чином мотивованою та відповідає вимогам ст. 370 КПК.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити захиснику ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , строк на апеляційне оскаження ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4