Справа № 297/4238/24/
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , її захисника ОСОБА_5 , перекладача ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000553 від 15.07.2024 року, яке поступило з обвинувальним актом по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, без освіти, неодруженої, непрацюючої, в порядку ст. 89 КК України раніше не судимої,

за ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 діючи умисно з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність, 15 липня 2024 року близько 00 години проникла до будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звідки таємно викрала ланцюгову електропилу марки «Дніпро-М» моделі DSE-15S, чорного кольору, вартість якої згідно висновку експерта від 22.08.2024 року становить 1659 гривень та ланцюгову електропилу марки «Дніпро-М» моделі DSE-24DS, чорного кольору, вартість якої згідно висновку експерта від 22.08.2024 року становить 2270 гривень, після чого зникла з місця події з викраденим майном та розпорядилась ним на власний розсуд, чим спричинила потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 3929 гривень.

Доказами на підтвердження встановлених обставин є наступне.

Так, обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину визнала та пояснила, що опівночі, однак точної дати не пам`ятає, із будинку потерпілої нею було викрадено дві бензопили, які вона передала співмешканцю для їх реалізації. При цьому, обвинувачена ОСОБА_4 зазначила, що в будинок потерпілої вона зайшла просто так.

Потерпіла ОСОБА_7 подала заяву про розгляд кримінального провадження без її участі, претензій до обвинуваченої не має, майно відшкодоване.

Відповідно до ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачена та прокурор не оспорюють обставини справи та судом з`ясовано, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, тому суд за їх згодою відповідно до частин 3 і 4 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченої та дослідженням обставин, які її характеризують.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Отже, суд обираючи покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Зокрема, розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Так, судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні висловила думку щодо засудження своєї поведінки та обіцяла у майбутньому не вчиняти кримінальних правопорушень, завдані потерпілій збитки відшкодовані.

Отже, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України слід визнати її щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно досудової доповіді, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченої, її спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення та високий рівень ймовірної небезпеки для суспільства (у тому числі окремих осіб), орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_4 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк неможливе та становить високу небезпеку для суспільства. На думку, органу пробації, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобіганню вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Згідно характеристики, виданої старостою Неветленфолівського старостинського округу, по місцю проживання обвинувачена ОСОБА_4 характеризується негативно як соціально небезпечна особа. Зокрема, поводить себе неадекватно та зухвало, часто перебуває в стані алкогольного сп`яніння; схильна до бродяжництва, постійного місця проживання не має; раніше неодноразово замічена в здійсненні дрібних крадіжок; притягалась до адміністративної відповідальності; веде аморальний спосіб життя, схильна до вживання алкогольних напоїв.

На думку суду обвинувачену ОСОБА_4 слід визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Положеннями ст. 50 КК України, визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

В судових дебатах прокурор просив призначити покарання обвинуваченій ОСОБА_4 у вигляді 5 років позбавлення волі та шляхом часткового складання покарання призначеного за цим вироком та вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2021 року призначити остаточне покарання у вигляді 8 років 7 місяців позбавлення волі.

Захисник ОСОБА_5 в судових дебатах не заперечила щодо позиції прокурора у частині призначення покарання.

У своїй постанові від 01 червня 2020 року у справі № 766/39/17, провадження №51-8867кмо18 Верховний Суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком (сукупність вироків).

Таким чином, законодавець чітко визначив момент у часі, що розмежовує ці два правила це постановлення обвинувального вироку, а не набрання ним законної сили.

Правило призначення покарання за сукупністю вироків є більш суворим, ніж за сукупністю злочинів.

Визначення законодавцем більш суворих правил призначення остаточного покарання за сукупністю вироків, ніж за сукупністю злочинів, обумовлено саме фактом вчинення нового злочину (нових злочинів) після постановлення попереднього вироку, тобто після того, як цю особу вже було засуджено за інший злочин (інші злочини), але вона не зробила висновків зі своєї попередньої протиправної поведінки та факту її засудження, а навпаки продовжила злочинну діяльність, що вказує на підвищену суспільну небезпеку цієї особи та недосягнення виховної мети покарання, призначеного за попереднім вироком.

Таким чином, суди, призначаючи остаточне покарання, повинні застосовувати правила, передбачені ст. 71 КК України, якщо злочин вчинено саме після постановлення попереднього обвинувального вироку, а не після набрання ним законної сили.

Враховуючи, що обвинувачена ОСОБА_4 вчинила тяжкий злочин, в якому щиро розкаялась, завдані збитки відшкодовані, однак вчинила кримінальне правопорушення, за яке ухвалено вирок 19 квітня 2021 року Берегівським районним судом Закарпатської області, під час іспитового строку, раніше неодноразово судима за злочини, передбачені ст. 185 КК України, згідно досудової доповіді високу ймовірність вчинення повторного правопорушення та високий рівень ймовірної небезпеки для суспільства (у тому числі окремих осіб), негативну характеристику по місцю проживання, реалізуючи принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за неможливе її виправлення без відбування реального покарання, а тому обвинуваченій ОСОБА_4 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України та із застосуванням ст. 71 КК України частково приєднати до призначеного за цим вироком покарання невідбуте покарання за вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2021 року у справі №297/873/20.

Суд вважає, що таке покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень.

Згідно ухвали Берегівського районного суду Закарпатської області від 02 грудня 2024 року обвинуваченій ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Визначено розмір застави у сумі 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Згідно абзацу 12 пункту 2 частини 4 статті 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

Отже, з метою забезпечення виконання остаточного судового рішення суд продовжує запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили.

Відповідно до ст. 100 КПК України, речові докази:

-електропилу ланцюгову марки «Дніпро-М» моделі DSE-15S та електропилу ланцюгову марки «Дніпро-М» моделі DSE-24DS, яку повернуто на зберігання потерпілій ОСОБА_7 , слід повернути потерпілій ОСОБА_7 як власнику.

Цивільний позов не заявлений.

Підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи у даному кримінальному провадженні відсутні.

Викривач у кримінальному провадженні відсутній.

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винною у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 185 КК України та призначити їй покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, до покарання призначеного за даним вироком обвинуваченій ОСОБА_4 частково приєднати невідбуте покарання, призначене за вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2021 року у справі №297/873/20, строком 3 (три) роки 7 (сім) місяців і за сукупністю вироків визначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років 7 (сім) місяців.

Зарахувати в строк відбуття покарання період тримання ОСОБА_4 під вартою, а саме: з 09 квітня 2020 року о 14 годині 00 хвилин по 24 серпня 2020 року о 00 годині 00 хвилин, а також з моменту її затримання 04 жовтня 2024 року о 09 годині 15 хвилині.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили.

Відповідно до ст. 100 КПК України, речові докази:

-електропилу ланцюгову марки «Дніпро-М» моделі DSE-15S та електропилу ланцюгову марки «Дніпро-М» моделі DSE-24DS, яку повернуто на зберігання потерпілій ОСОБА_7 повернути потерпілій ОСОБА_7 як власнику.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Берегівський районний суд Закарпатської області протягом 30 діб з моменту його оголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_8