Справа № 331/2269/25
Провадження № 1-кс/331/773/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2025 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши клопотання ст. слідчого 1-го відділення слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області лейтенант юстиції ОСОБА_4 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за підозрою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Коларівка, Приморського району, Запорізької області, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який не є особою щодо якої згідно ст. 480 КПК України передбачений особливий порядок кримінального провадження, який має на утриманні неповнолітню дитину, раніше судимого за ст. 263 та 296 КК України, судимість не погашена, у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню № 0000575 від 17.04.2025 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України ОСОБА_6 .

В обґрунтування заявленого клопотання слідчий зазначив, що Громадянин України ОСОБА_6 , на початку квітня 2025 року (більш точна дата та час органом досудового розслідування не встановлена) перебуваючи за місцем фактичного проживання АДРЕСА_1 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, направлених на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, передбачаючи невідворотне настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, діючи умисно, за попередньою змовою з громадянином України ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , надав представнику іноземної держави, держави-агресора російської федерації - громадянину російської федерації на ім`я « ОСОБА_8 » який використовує обліковий запис мобільного додатку сервісу обміну повідомленнями - месенджер «Telegram» « ОСОБА_9 », добровільну згоду на допомогу у проведенні підривної діяльності проти України, в умовах воєнного стану, шляхом виконання завдань направлених на збір та передачі інформації щодо місць розташування військової техніки, особового складу Сил оборони України, задіяних в протидії військовій агресії збройним формуванням держави-агресора російської федерації проти України, пошук інгредієнтів та виготовлення саморобного вибухового пристрою.

Фактичні обставини кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111 КК України, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 .

Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і рф 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент рф ОСОБА_16 та інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п.п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст.2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 №36/103, від 16.12.1970 №2734 (ХХV) від 21.12.1965 №2131 (ХХ), від 14.12.1974 №3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, та віддали відповідні накази на вторгнення підрозділів зф рф на територію України з метою її незаконного збройного захоплення та подальшої військової окупації.

24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжено відповідними Указами Президента України затверджених Верховною радою України, зокрема Указом Президента України від 14 січня 2025 року №26/2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №4220-ІХ від 14 січня 2025 року, яким строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 08 лютого 2025 року строком на 90 діб.

Так, ОСОБА_6 будучи громадянином України, у невстановлений досудовим розслідуванням час, приблизно у першій декаді квітня 2025 року, діючи умисно, за попередньою змовою із громадянином України ОСОБА_7 , з корисливих мотивів, достовірно розуміючи, що по усій території України введено воєнний стан, перебуваючи за місцем фактичного проживання АДРЕСА_1 , надав представнику іноземної держави, держави-агресора російської федерації - громадянину російської федерації на ім`я « ОСОБА_8 » який використовує обліковий запис мобільного додатку сервісу обміну повідомленнями - месенджер «Telegram» « ОСОБА_9 » (далі за текстом « ОСОБА_8 ») добровільну згоду на допомогу у проведенні підривної діяльності проти України, в умовах воєнного стану, шляхом виконання завдань направлених на збір та передачі інформації щодо місць розташування військової техніки, особового складу Сил оборони України, задіяних в протидії військовій агресії збройним формуванням держави-агресора російської федерації проти України, пошук інгредієнтів та виготовлення вибухових пристроїв та їх комплектуючих.

Усвідомлюючи неможливість самостійного виконання отриманих від представником іноземної держави - на ім`я « ОСОБА_8 » завдань на території м. Запоріжжя та Запорізького району, залучив до своєї злочинної діяльності, як співвиконавця раніше йому знайомого мешканця м. Запоріжжя, громадянина України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому повідомив про зв`язок з представником іноземної держави, держави-агресора рф - громадянином російської федерації на ім`я « ОСОБА_8 », та який в свою чергу добровільно погодився на виконання завдань щодо проведення підривної діяльності проти України.

З метою реалізації злочинного умислу ОСОБА_6 , за попередньою змовою із громадянином України ОСОБА_7 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше початку квітня 2025, діючи умисно, обговорив з представником іноземної держави - на ім`я « ОСОБА_8 » який використовує обліковий запис мобільного додатку сервісу обміну повідомленнями - месенджер «Telegram» « ОСОБА_9 » спосіб збору та передачі інформації, а саме ОСОБА_6 отримує від представника іноземної держави - « ОСОБА_8 » завдання, після чого здійснює збір інформації, яку через мобільний додаток сервісу обміну повідомленнями - месенджер «Telegram» передає представнику іноземної держави - « ОСОБА_8 ».

1. На виконання завдання отриманого від представника іноземної держави - « ОСОБА_8 », отриманого на початку квітня 2025 ОСОБА_6 діючи умисно, за попередньою змовою із громадянином України ОСОБА_7 , із власних корисливих мотивів, здійснив пошук та подальшу фотофіксацію на мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 14C» (ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 ) із сім карткою оператору мобільного зв`язку Водафон з абонентським номером НОМЕР_3 , автотранспортних засобів, які використовують військовослужбовці Сил оборони України, які розташовувався за адресою АДРЕСА_3 для передачі представнику іноземної держави - « ОСОБА_8 » , з метою подальшого нанесення вогневих (ракетних) уражень представниками зф держави-агресора рф по території України.

2. 08.04.2025 ОСОБА_6 , за попередньою змовою із громадянином України ОСОБА_7 , діючи умисно на виконання отриманого від представника іноземної держави - « ОСОБА_8 » завдання, із власних корисливих мотивів, здійснили відеофіксацію на мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 14C»

(ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 ) із сім карткою оператору мобільного зв`язку Водафон з абонентським номером НОМЕР_3 , місця розташування будівлі та особового складу Сил оборони України за адресою АДРЕСА_2 для передачі представнику іноземної держави - « ОСОБА_8 ».

3. На виконання завдання отриманого від представника іноземної держави - « ОСОБА_8 », отриманого в середині квітня 2025 року (більш точна дата та час органом досудового розслідування не встановлена) ОСОБА_6 за попередньою змовою із громадянином України ОСОБА_7 , перебуваючи на території

АДРЕСА_1 використовуючи мобільний сервіс обміну текстовими, голосовими та відео повідомленнями в мережі Інтернет - месенджер «Telegram» зареєстрований на абонентський номер оператору мобільного зв`язку НОМЕР_3 нікнеймом « ОСОБА_10 » отримав від представника іноземної держави, держави-агресора російської федерації - громадянину російської федерації на ім`я « ОСОБА_11 » який використовує месенджер «Telegram» з акаунту під нікнеймом « ОСОБА_12 » ім`ям користувача « ОСОБА_13 » завдання щодо здійснення підпалу електрощитової, що розташована поблизу залізничної колії у м. Ужгород з метою заподіяння значної майнової шкоди, порушення громадської безпеки та залякування населення м. Ужгород.

З метою виконання отриманого від представника іноземної держави - « ОСОБА_14 » завдання, 15.04.2025 ОСОБА_6 діючи умисно, за попередньою змовою із громадянином України ОСОБА_7 , за допомогою швидкозаймистої речовини «бензин» та здійснюючи відеофіксацію вказаних дій на мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 14C» (ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 ) із сім карткою оператору мобільного зв`язку Водафон з абонентським номером НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_6 , здійснили підпал електрощитової, що розташована за адресою м. Ужгород, вул. Академіка Шпеника, буд. 31.

4. Також, в період часу з 07.04.2025 року по 10.04.2024 на виконання завдання отриманого від представника іноземної держави - « ОСОБА_8 », та отриманої інструкцій щодо виготовлення саморобного вибухового пристрою придбали на території речового ринку «Анголенко» у Жовтневому районі м. Запоріжжя за наданим представниками рф списком необхідні інгредієнти для виготовлення корпусу саморобного вибухового пристрою, саморобної вибухової речовини та саморобної ініціюючої вибухової речовини, в тому числі: селітру, пудру алюмінієву (серебрянка), 2 банки миючого засобу «Vanish», бутилку електроліту кислотного, банку Ацетону розчинного, сірку, епоксідну смолу, одноразовий стерильний шприц та один вогнегасника.

Надалі, той же період часу, знаходячись за місцем свого фактичного проживання АДРЕСА_1 , продовжуючи виконання завдання отриманого від представника іноземної держави - « ОСОБА_8 » та за вказівками останнього, діючи умисно, за попередньою змовою із громадянином України ОСОБА_7 , із власних корисливих мотивів підготували корпус для саморобного вибухового пристрою шляхом розбору вогнегасника, виготовили саморобну вибухову речовину та пересипали її в корпус вогнегасника, а також підготували саморобної ініціюючу вибухову речовину, які зберігали до подальших вказівок представника іноземної держави - « ОСОБА_8 » за вказаним місцем свого фактичного проживання, до моменту виявлення під час проведення обшуку- 17.04.2025.

Таким чином, громадянин України ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України - державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, шляхом надання представникам іноземної держави допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинена в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб.

Враховуючи наведене слідчий просить слідчого суддю обрати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою , без права внесення застави, строком на 60 днів.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні клопотання підтримали, на задоволенні наполягали.

Захисник в судовому засіданні та підозрюваний не заперечували проти клопотання.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання та надані матеріали, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, дійшов наступного.

В силу ст.ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений, може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25. 04. 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою» подання про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту повинно бути мотивованим і містити підстави для обрання такого запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Murrey v. the United Kingdom »). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»).

Клопотання слідчого вмотивоване тим, що підозрюваний обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України.

18.04.2025 об 01 годині 31 хвилин слідчим відділом УСБУ в Запорізькій області в порядку передбаченому ст. 208 КПК України громадянина України ОСОБА_6 затримано за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 , особливо тяжкого злочину, підтверджується зібраними з дотриманням вимог КПК України доказами.

Підставою для застосування до підозрюваного зазначеного запобіжного заходу орган досудового розслідування вважає наявність, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, ризиків, які дають достатні підстави вважати, що останній при обранні їй іншого запобіжного заходу може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення

(п. 2 ч. 1 ст.177 КПК України); вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється: орган розслідування вважає, що існують ризики, що ОСОБА_15 .

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Окрім цього, відповідно до вимог ч. 6 ст. 176 КПК України (зі змінами

№ 2198-IX від 14.04.2022) під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений

пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Згідно з ч. 4 ст. 177 КПК України передбачено право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні при ухваленні рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього кодексу щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства, який спричинив загибель людини.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах Смірнов проти Росії від 24 липня 2003 року; Вемгофф проти Німеччини від 27 червня 1968 року; Штегмюллер проти Австрії від 10 листопада 1969 року; Мацнеттер проти Австрії від 10 листопада 1969 року; Летельєр проти Франції від 26 червня 1991 року та ін.), також тривалість існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину як неодмінна умова законності її продовжуваного тримання під вартою (рішення ЄСПЛ «Геращенко проти України» від 7 листопада 2013 року) та суворість покарання, яке може бути призначено, як слушний елемент в оцінці ризику можливості переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Серйозність висунутих обвинувачень свідчить про те, що державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує (рішення ЄСПЛ «Москаленко проти України» від 20 травня 2010 року).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі Амбрушкевич проти Польщі).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Беручи до уваги вищевикладене, слідчий суддя вважає що клопотання слідчого підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 176-179, 182-184, 194, 196, 309, 372 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор», строком на 60 (шістесят) діб, без визначення розміру застави, до 17 червня 2025 року до 01 год. 31 хв.

Виконання ухвали слідчого судді доручити співробітникам УСБУ в Запорізькій області.

Термін дії ухвали закінчується 17 червня 2025 року об 01 год. 31 хв.

Строк тримання під вартою відраховувати з 18 квітня 2025 року з 01 год. 31 хв. (з часу фактичного затримання особи)

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1