ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №521/27624/23 відносно:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Сиктивкар Російської Федерації, громадянина України, не працюючого, тимчасово проживаючого до затримання у кімнаті АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Приблизно о 18 годині 21.09.2023 ОСОБА_7 перебувала у квартирі АДРЕСА_2 , яку вона орендувала та мешкала. У цей час вона розмістила анкету у публічному доступі на інтернет-ресурсі «Ukrgo.com» з метою знайти чоловіка для зустрічі інтимного характеру.

Цього ж дня о 17 годині 43 хвилини на абонентський номер НОМЕР_1 , який використовувала ОСОБА_7 , надійшов дзвінок з абонентського номера НОМЕР_2 , який використовував ОСОБА_6 .

Під час телефонної розмови ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_7 , що побачив її анкету та зацікавлений у зустрічі з нею, на що ОСОБА_7 повідомила ОСОБА_6 адресу свого мешкання, як місця зустрічі.

О 20 годині 32 хвилини цього ж дня ОСОБА_6 прибув за адресою мешкання ОСОБА_7 , яка відчинила йому двері та впустила до квартири, у приміщенні якої крім них нікого не було. ОСОБА_7 та ОСОБА_6 пройшли до приміщення спальної кімнати вказаної квартири, після чого вступили у статевий акт між собою.

Після статевого акту у ОСОБА_6 виник кримінально протиправний намір на відкрите заволодіння майном ОСОБА_7 без визначення конкретного предмета свого злочину.

Зокрема, ОСОБА_6 керувався корисливим мотивом та мав на меті обернути викрадене у ОСОБА_7 майно на свою користь.

Для реалізації свого кримінально протиправного наміру цього ж дня в період приблизно з 21 години 30 хвилин до 21 години 40 хвилин, але не пізніше цього часу, ОСОБА_6 , являючись фізичною особою чоловічої статі, який досяг повних 36 років, усвідомлюючи свої дії та керуючи ними в через відсутність психічних захворювань, розладів психічної діяльності або хворобливого стану психіки, з усвідомленням суспільної небезпечності характеру своїх дій, передбаченням їх суспільно небезпечних наслідків та з бажанням їхнього настання у виді порушення економічних відносин власності, діючи в умовах воєнного стану, запровадженого Указом Президента України від 24.02.2022 та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, який продовжено Указом Президента України від 26.07.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 3275-ІХ від 27.07.2023, яким строк дії воєнного стану продовжено з 18.08.2023 строком на 90 діб, почав погрожувати ОСОБА_7 застосуванням насильства, вдався до психологічно тиску на неї, схопив за шию руками, виказавши вимогу на негайне надання їй речей, що становлять цінність.

ОСОБА_7 , перебуваючи у заляканому стані, сприймаючи погрози як реальні, повідомила ОСОБА_6 про те, що вона може надати йому свій мобільний телефон марки «Samsung» моделі «А32», який перебував у кімнаті цієї квартири, повідомивши йому код розблокування цього телефону.

Зазначений телефон ОСОБА_6 взяв собі, тобто заволодів ним, залишив приміщення квартири, тим самим відкрито викрав його, отримавши можливість розпоряджатися ним на власний розсуд, заподіявши майнової шкоди ОСОБА_7 у розмірі 10 449 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, визнав повністю, підтвердив вищевикладені обставини та заявив про щире каяття у вчиненому. При цьому, показання обвинуваченого суд оцінює як достовірні та такі, що узгоджуються з обставинами, викладеними в обвинувальному акті.

Роз`яснивши учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності позиції обвинуваченого щодо визнання вини.

Оскільки ОСОБА_6 відкрито викрав чуже майно (вчинив грабіж), із погрозою застосування насильства, яке не було небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, в умовах воєнного стану, суд кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 186 КК України.

При призначенні ОСОБА_6 покарання суд керується загальними принципами призначення покарання, визначеними в ст. 50, 65 КК України.

Суд визнає пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому, визначаючи щире каяття обвинуваченого пом`якшуючою покарання обставиною, суд враховує, що окрім визнання ОСОБА_6 факту вчинення злочину, відбулося ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання ним своєї провини у вчиненому злочині, про що він, ОСОБА_6 , висловив щирий жаль з приводу цього та заявив про публічний осуд своєї поведінки в суді. Про щирість каяття, на думку суду, свідчить і той факт, що ОСОБА_6 в суді, надавав правдиві показання, заявив про готовність нести покарання за вчинений злочин.

Як убачається з положень ч. 2 ст. 66 КК України, суд, при призначенні покарання може визнати такими, що його пом`якшують і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд приймає до уваги, що злочин, хоча і був вчинений обвинуваченим під час дії в України воєнного стану, проте обставини його вчинення, встановлені судом свідчать, що відкрите викрадення чужого майна обвинуваченим відбулося без використання умов воєнного стану, зокрема таких як: викрадення чужого майна, вчинене щодо осіб, які переміщуються у більш безпечні регіони України, викрадення майна осіб, які тимчасово залишили житло без контролю для укриття в безпечному місці, викрадення майна у районі проведення активних бойових дій та інше.

Таким чином, суд вважає можливим визнати вчинення обвинуваченим злочину в період воєнного стану, без використання умов воєнного стану, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 .

Крім того, суд при призначенні покарання враховує, що ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності притягується уперше, вчинив кримінальне правопорушення без ознак повторності.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. На підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове.

Колегія суддів третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 03 лютого 2021 року №629/2739/18 зауважила про те, що частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

За зазначених вище обставин, суд прийшов до висновку, що призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст.186 КК України, при встановлених у суді обставинах, явно не буде відповідати вимогам справедливості та меті покарання.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов до висновку, що призначаючи покарання можливо застосувати до обвинуваченого положення ст. 69 КК України, а саме призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 4 ст. 186 КК України.

Враховуючи ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, наведених даних про особу обвинуваченого та інших обставин справи в їх сукупності, враховуючи наявність пом`якшуючих вину обставин і відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого неможливо без ізоляції від суспільства, у зв`язку із чим, вважає за необхідне призначити покарання у вигляді позбавлення волі.

Підстав для застосування ст. 75 КК України до обвинуваченого судом не встановлено.

Вирішуючи питання, які відповідно до положень пп. 2 п. 4 ст. 374 КПК України повинен вирішити суд при ухваленні вироку, у тому числі щодо заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься і питання запобіжного заходу, встановивши можливість вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 дій, передбачених ст. 177 КПК України, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого до набрання вироком законної сили, суд вважає за необхідне, обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При вирішенні питання про зарахування до строку покарання обвинуваченому ОСОБА_6 строку його попереднього ув`язнення, суд виходить з положень ст. 72 КК України, в редакції, яка діє на час ухвалення вироку.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України, на підставі якої вважає за необхідне речовий доказ повернути власнику.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 369 - 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, на підставі якої, із застосуванням ст. 69 КК України, призначити йому покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 72 КК України, зарахувати до строку покарання, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 з 27.12.2024 до дня набрання вироком законної сили.

До набрання вироком законної сили обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Речовий доказ: мобільний телефон марки «Samsung» моделі «А32», - вважати повернутим власнику.

На вирок може бути подана сторонами апеляція до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти діб від дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому. Інші учасники судового провадження, за їх заявою, мають право отримати копію вироку у суді.

Головуючий ОСОБА_9