ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/786/25 Справа № 196/228/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження та апеляційну скаргу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2025 року про накладення арешту на майно у межах кримінального провадження № 0000041 від 06 березня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 246 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

третьої особи, щодо майна якої

вирішується питання про арешт ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді накладено арешт задоволено клопотання слідчої СВ ВП № 4 Дніпровського РУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області ст. лейтенанта поліції ОСОБА_7 та накладено арешт на колоди дерев в кількості 78 штук, бензопилу марки STIHL MS 260, автомобіль марки ВАЗ 2101 н.з. НОМЕР_1 , причіп-легковий-В марки ПВА н.з. НОМЕР_2 , які були вилучені відповідно до протоколу огляду місця події від 05 березня 2025 року, із забороною відчуження, розпорядження та користування цим майном.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що в судовому засіданні стороною обвинувачення доведено наявність достатніх підстав вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, яке передбачено ч. 2 ст. 246 КК, вилучені під час огляду місця події колоди попиляних дерев різної довжини та діаметру в кількості 78 штук, є предметом кримінального правопорушення, а бензопила, автомобіль та причіп легковий, є знаряддям вчиненого кримінального правопорушення, містять на собі його сліди та це майно може бути використано як доказ фактів та обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження, а також його збереження необхідно для проведення експертиз.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить поновити строк апеляційного оскарження з підстав того, що ухвала постановлена 17 березня 2025 року, у судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали, повний текст ухвали був надісланий на електронну пошту лише 24 березня 2025 року, у зв`язку з чим він не міг оскаржити ухвалу у строк, визначений п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК, тому просить поновити строк апеляційного оскарження. Ставить питання про скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали, якою просить відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги наводить доводи зміст яких полягає у тому, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою, невмотивованою та не відповідає вимогам ст. 170-173 КПК. Посилається на положення ст. 171-173 КПК та зазначає, що слідчий суддя в ухвалі про усунення недоліків від 11 березня 2025 року повинен був зазначити про невідповідність такого клопотання вимога ст. 171 КПК, а не зазначати, які саме докази повинен надати слідчий або прокурор для обґрунтування такого клопотання. Враховуючи викладене, вважає, що слідчий суддя порушив 72-годинний строк розгляду клопотання, порушив принцип змагальності сторін, взяв на себе функцію сторони обвинувачення, тому ухвала слідчого судді є незаконною та підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого.

ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу і з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, а ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити в застосуванні арешту майна.

Прокурор про час і дату судового засідання повідомлений належним чином, до суду не з`явився, про поважні причини неявки та про відкладення судового засідання із заявою до суду не звертався, що відповідно до ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників апеляційного провадження, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 2 ст. 131 КПК арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже, за правилами ст. 132 КПК України, його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно пунктів 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого, слідчим суддею дотримані належним чином, а доводи представника, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, спростовуються матеріалами провадження.

З матеріалів провадження вбачається, що здійснюється досудове розслідування СВ ВП №4 Дніпровського РУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області у кримінальному провадженні № 0000041 від 06.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК. Досудовим розслідуванням встановлено, що 05.03.2025 працівниками СРПП ВП №4 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області за межами населеного пункту між с. Царичанка та с. Драгівка Дніпровського району, Дніпропетровської області, було виявлено автомобіль ВАЗ 2101 номерний знак НОМЕР_1 з причепом номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , який перевозив спиляні дерева сосни, які незаконно спиляв разом з ОСОБА_6 , на земельній ділянці за межами населеного пункту на території Царичанської селищної ради кадастровий номер :02:001:0081, яка перебуває в комунальній власності.

05 березня 2025 року слідчим СВ відділення поліції № 4 Дніпровського РУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області проведено огляд місця події, в ході якого виявлено, оглянуто та вилучено: бензопилу марки? ? STIHL MS 260,? ? автомобіль марки ВАЗ 2101 н.з. НОМЕР_1 та причеп легковий марки ПВА, н.з. НОМЕР_2 ,? ? який на момент огляду завантажений колодами попиляних дерев.

06 березня 2025 року слідчим СВ ВП № 4 Дніпровського РУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області, за правилами передбаченими ч. 3, 5-7 ст. 110 КПК України, винесено постанову про визнання вказаних бензопили марки? ? STIHL MS 260,? ? автомобіля марки ВАЗ 2101 н.з. НОМЕР_1 та причепа легкового марки ПВА, н.з. НОМЕР_2 , у якості речових доказів та приєднано до матеріалів кримінального провадження.

06 березня 2025 року слідчим СВ відділення поліції № 4 Дніпровського РУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області проведено огляд причепа марки ПВА, н.з. НОМЕР_2 , в ході огляду якого виявлено, оглянуто та вилучено 78 колод дерев.

06 березня 2025 року слідчим СВ ВП №4 Дніпровського РУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 спільно з начальником відділу земельних відносин та екології виконавчого комітету Царичанської селищної ради ОСОБА_10 проведено огляд земельної ділянки з кадастровим номером 122565100:02:001:0081. В ході даного огляду встановлено, що на даній земельній ділянці маються дерева породи сосна, поміж якими виявлено пеньки різного діаметру в кількості двадцять чотири штуки.

Також було встановлено, що відповідно до даних Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру земельна ділянка, на якій проводилась незаконна порубка дерев, знаходиться під кадастровим номером :02:001:0081 відноситься до земель сільськогосподарського призначення та має комунальну форму власності та розташована на території Царичанської селищної ради Дніпропетровської області.

Встановленими обставинами спростовується позиція ОСОБА_6 , що він здійснював порубку лісу з дозволу власника земельної ділянки ОСОБА_11 , оскільки документи долучені до матеріалів справи свідчать, що ОСОБА_11 володіє іншою земельною ділянкою з іншим кадастровим номером.

Слідчий суддя задовольнив частково клопотання слідчого, при цьому належним чином виконав вимоги ст. 98, 131, 132, 170-173 КПК і дійшов обґрунтованих висновків щодо способу виконання арешту майна, з урахуванням доцільності, пропорційності обмеження прав учасників кримінального провадження та завданнями кримінального провадження і з такими висновками погоджується апеляційний суд.

Частиною першою статті 246 КК передбачена відповідальність за незаконну порубку дерев або чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, що заподіяла істотну шкоду, а також вчинення таких дій у заповідниках або на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду, або в інших особливо охоронюваних лісах.

Відповідно до ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження…

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що було вчинено діяння яке має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК, а вилучені під час огляду місця події колоди попиляних дерев різної довжини та діаметру в кількості 78 штук, є предметом кримінального правопорушення. Бензопила, автомобіль та причіп легковий, є знаряддям вчиненого кримінального правопорушення, містять на собі його сліди та це майно може бути використано як доказ фактів та обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження, а також його збереження необхідно для проведення експертиз.

Таким чином, є обґрунтовані підстави вважати, що вказане майно відповідає вказаним вище критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК, що відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК є підставою для накладення арешту на таке майно.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. При цьому, на відміну від інших правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт з метою забезпечення речових доказів не вимагає повідомлення про підозру у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Завданнями застосування арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК).

Арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. ч. 1, 2 ст. 131 КПК).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказані речі можуть бути доказами злочину у даному провадженні, а також необхідність проведення низки слідчих та інших процесуальних дій для встановлення обставин, які підлягають доказуванню відповідно до ст. 91 КПК, чому і має сприяти застосування таких заходів, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що для забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування та для запобігання ризиками приховування та відчуження даних речових доказів, які об`єктивно існують у разі незастосування такого заходу, накладення арешту на вказане майно є обґрунтованим та доцільним.

Проте, доводи апеляційної скарги щодо порушення слідчим суддею вимог ст. 171-173 КПК, оскільки слідчий суддя в ухвалі про усунення недоліків від 11 березня 2025 року повинен був зазначити про невідповідність такого клопотання вимога ст. 171 КПК, а не зазначати, які саме докази повинен надати слідчий або прокурор для обґрунтування такого клопотання, апеляційний суд відхиляє з наступних підстав.

Частиною 2 ст. 171 КПК передбачені вимоги до клопотання про арешт майна, зокрема в абзаці 2 вказаної статті передбачено також, що до клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Як видно з матеріалів справи 06 березня 2025 року слідчий надіслав до слідчого судді тільки клопотання про арешт без будь-яких додатків, тому слідчий суддя встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, у відповідності до ч. 3 ст. 172 КПК правильно повернув його прокурору для усунення недоліків.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості накладеного арешту колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки з матеріалів кримінального провадження слідує, що клопотання слідчого та ухвала слідчого судді містять вказівки на правові підстави, зазначені ст. 170, 171, 173 КПК, для накладення арешту на майно, а також містить належне обґрунтування таких підстав та необхідності в застосуванні такого заходу забезпечення, які знайшли своє підтвердження як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді.

Разом з тим у випадку, якщо наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована або будуть проведені всі необхідні слідчі дії з таким майном, чи встановлено відсутність складу злочину, а так само стороною обвинувачення у розумні строки, в сенсі ст. 28 КПК, не будуть вжиті належні заходи для встановлення та перевірки відповідних обставин, власники майна, треті особи та їх представник наділені правом ініціювати в порядку ст. 174 КПК питання про скасування накладеного арешту.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржена ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, підстав для її скасування не встановлено, у зв`язку з чим відповідні вимоги ОСОБА_6 не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 170, 172, 173, 405, 407, 419, 422 КПК, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_6 про поновлення строку апеляційного оскарження задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2025 року про накладення арешту на майно у межах кримінального провадження № 0000041 від 06 березня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 246 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4