Справа № 489/243/25
Провадження № 1-кп/489/611/25
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Вирок

іменем України

13 січня 2025 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Миколаєва кримінальне провадження №0001552 від 30.12.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

встановив:

Відповідно до обвинувального акту - постановою Верховної ради України від 17 червня 1992 року №2471-ХІІ «Про право власності на окремі види майна» визначено, що зброя, боєприпаси, вибухові речовини й засоби вибуху не можуть перебувати у власності громадян. Крім того, підпунктами 1-4, 9 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №576 від 12 жовтня 1992 року та Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України №622 від 21 серпня 1998 року, визначено, що придбання, зберігання та використання вогнепальної зброї, боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів здійснюється лише на підставі спеціальних дозволів.

Однак, в порушення зазначених вимог законодавства ОСОБА_3 у невстановлені час та місці незаконно придбав без передбаченого законом дозволу корпус оборонної осколкової ручної гранати типу Ф-1 промислового виготовлення та підривач - уніфікований запал дистанційної дії типу УЗГМ промислового виготовлення, які поклав до транспортного засобу - легкового автомобіля «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_6 та перебував в його користуванні, та почав її незаконно транспортувати та зберігати без передбаченого законом дозволу.

11.10.2024 в період часу з 19:10 год. по 21:43 год. під час санкціонованого обшуку автомобіля марки «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_6 та перебував у користуванні ОСОБА_3 , який знаходився по вул. Китобоїв, 6, м. Миколаєва Миколаївської області, виявлено та вилучено корпус оборонної осколкової ручної гранати типу Ф-1 промислового виготовлення та підривач - уніфікований запал дистанційної дії типу УЗГМ промислового виготовлення, які останній незаконно придбав, транспортував (носив) та зберігав без передбаченого законом дозволу.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив носіння, придбання та зберігання вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України.

09.01.2025 між прокурором та обвинуваченим за участю його захисника укладена угода про визнання винуватості відповідно до ст. 472 КПК України.

Згідно з даною угодою сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч. 1 ст. 263 КК України та щодо істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести обвинувачений, у виді трьох років позбавлення волі та відповідно до ст. 75 КК України зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вказані вид та міра покарання визначені сторонами угоди з урахуванням особи обвинуваченого, який повністю та беззастережно визнав свою вину, не судимий, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, одружений та має на утриманні малолітніх дітей, є військовослужбовцем, наявності обставин, що пом`якшують покарання, а також ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Прокурор, обвинувачений та його захисник під час підготовчого судового засідання підтримали угоду про визнання винуватості та вважають, що є всі підстави для її затвердження судом та визначення погодженого сторонами угоди покарання. При цьому, обвинувачений повністю та беззастережно визнав свою винуватість в інкримінованому кримінальному правопорушенні, зазначив про своє розкаяння та запевнив суд про неприпустимість вчинення кримінальних правопорушень в майбутньому.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином.

При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, та беззаперечно погоджується на це.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди від 09.01.2025 між прокурором та обвинуваченим за участю його захисника про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами виду та міри покарання зі звільненням від відбування покарання з випробуванням.

Визначаючи тривалість строку випробовування, суд, окрім тяжкості кримінального правопорушення, головним чином враховує особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є військовослужбовцем, характеризується позитивно, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, повністю визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому, а також той факт, що в Україні введений воєнний стан, що покладає на жителів держави додаткові обмеження їх прав та свобод, тому зазначені обставини, які зменшують суспільну небезпечність обвинуваченого, вказують на можливість встановлення однорічного іспитового строку для його виправлення.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів.

Заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 14.10.2024 у справі № 489/7938/24, підлягають скасуванню.

Оскільки суд дійшов висновку про можливість затвердження укладеної між сторонами угоди про визнання винуватості та можливість призначення обвинуваченому покарання, не пов`язаного з реальним позбавленням волі, тому застосований відносно нього запобіжний захід у вигляді застави підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 14.10.2024 відносно ОСОБА_3 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено заставу в розмірі 60560 грн.

Відповідно до повідомлень ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» від 16.10.2024 та ТУ ДСА України в Миколаївській області від 15.10.2024 № 7/1-1043/24, а також квитанції № 1.69560009.1 від 15.10.2024, застава у розмірі 60560 грн за ОСОБА_3 внесена заставодавцем ОСОБА_7 відповідно до ухвали слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 14.10.2024 у справі № 489/7939/24 на депозитний рахунок № UA0016294 в ДКС України м. Київ, МФО 820172, код отримувача 26299835, отримувач Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області.

В судовому засіданні заставодавець ОСОБА_7 подала клопотання про повернення їй внесеної за обвинуваченого суми застави та просила його задовольнити.

Прокурор не заперечував проти повернення застави заставодавцеві.

Враховуючи, що внесена за обвинуваченого застава на час ухвалення вироку не звернена в дохід держави, дія запобіжного заходу у виді застави втрачає свою дію з дня ухвалення вироку та заставодавець просить повернути йому вказану суму застави, тому зазначене на підставі ч. 11 ст. 182 КПК України є підставою для повернення застави заставодавцю.

Керуючись статтями 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

Затвердити угоду від 09.01.2025 між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 про визнання винуватості.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, і призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі статей 75, 76 КК України засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробовуванням, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Іспитовий строк ОСОБА_3 обчислювати з дня ухвалення вироку, тобто з 13.01.2025.

Відповідно до ч. 4 ст. 76 КК України, нагляд щодо засуджених військовослужбовців, звільнених від відбування покарання з випробуванням, здійснюється командирами військових частин.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 у строк покарання час попереднього ув`язнення з 11.10.2024 до 15.10.2024 включно з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Речові докази:

- мобільний телефон марки «Iphone» ІМЕІ НОМЕР_3 , НОМЕР_4 із сім-карткою з номером НОМЕР_5 - повернути ОСОБА_3 ;

- осколки та деталі від гранати типу Ф-1 з упакуванням, в яких вони знаходяться - знищити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України в сумі 20595 (двадцять тисяч п`ятсот дев`яносто п`ять) грн 29 коп.

Після набрання вироком законної сили заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 14.10.2024 у справі № 489/7938/24 - скасувати.

Застосований щодо ОСОБА_3 запобіжний захід у виді застави - скасувати.

Після набрання вироком законної сили заставу у розмірі 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) грн, внесену за ОСОБА_3 відповідно до ухвали слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва 14.10.2024 у справі № 489/7939/24 на депозитний рахунок № UA0016294 в ДКС України м. Київ, МФО 820172, код отримувача 26299835, отримувач Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, відповідно до квитанції № 1.69560009.1 від 15.10.2024 - повернути заставодавцю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_1

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1