Справа № 216/1288/25
провадження 1-кп/216/517/25
ВИРОК

іменем України

25 лютого 2025 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні, за відсутності учасників кримінального провадження, в залі суду в м. Кривому Розі обвинувальний акт та додані до нього матеріали, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000045 від 11.02.2025 р. року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, українця, громадянина України, освіта середня, не одружений, не працює, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 30.05.2024 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 125 КК України до 100 годин громадських робіт; 28.10.2024 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 389, ч. 1 ст. 72, ч. 1 ст. 71, ст. 59-1 КК України до пробаційного нагляду на строк 1 рік 11 днів,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України,

ВСТАНОВИВ

Обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_3 , 28 жовтня 2024 року вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді 1 року 11 днів пробаційного нагляду, який набрав законної сили 28.11.2024.

07.01.2025 співробітниками Центрально-Міського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області, ОСОБА_3 ознайомлено з порядком здійснення нагляду за особами, засудженими до пробаційного нагляду та порядком виконання обов`язків, покладених на нього судом, роз`яснено відповідальність, яка передбачена законодавством за ухилення від відбування покарання, відібрано підписку, а саме: засудженому винесено постанову про встановлення днів явки на реєстрацію перший, другий, третій та четвертий четвер кожного місяця до Центрально-Міського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області, з якою він ознайомився та поставив свій підпис.

Згідно вимог статті 59-1 КК України: покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства. Суд покладає на засудженого до пробаційного нагляду такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Однак, ОСОБА_3 , будучи ознайомлений з порядком здійснення нагляду за особами, засудженими до пробаційного нагляду та порядком виконання обов`язків, покладених на нього судом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді дискредитації правосуддя та авторитету правоохоронних органів, та бажаючи настання таких наслідків, тобто діючи з прямим умислом, направленим на невиконання обов`язків визначених вироком суду, безпідставно, шляхом нез`явлення без поважних причин 09.01.2025, 23.01.2025 та 06.02.2025 до Центрально-Міського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області, тим самим ухилився від відбування покарання у виді пробаційного нагляду, за що до

ОСОБА_3 відповідно до ст. 49-3 Кримінально-виконавчого кодексу України 10.01.2025, 27.01.2025 та 07.02.2025 застосовано попередження про притягнення до кримінальної відповідальності за порушення порядку та умов відбування покарання у виді пробаційного нагляду та невиконання покладених судом обов`язків в частині явки на реєстрацію.

Ухиленням від відбування покарання у виді пробаційного нагляду є систематичне невиконанням засудженим до пробаційного нагляду обов`язків, передбачених статтею 49-1 Кримінально-виконавчого кодексу України, або вчинення адміністративних правопорушень, зникнення з місця проживання, створення умисних перешкод для функціонування електронного засобу контролю та нагляду.

Систематичним вважається невиконання без поважних причин три і більше разів обов`язків, передбачених статтею 49-1 Кримінально-виконавчого кодексу України, покладених на засудженого до пробаційного нагляду судовим рішенням, або вчинення трьох і більше адміністративних правопорушень.

Таким чином, засуджений ОСОБА_3 ухилився від відбування покарання у виді пробаційного нагляду, що виражається у його систематичній неявці без поважних причин на реєстрацію до Центрально-Міського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений

Розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дії ОСОБА_3 суд кваліфікує як кримінальний проступок, передбачений ч. 3 ст. 389 КК України, а саме ухилення засудженого від відбування покарання у виді пробаційного нагляду.

Підстави розгляду обвинувального акту в спрощеному провадженні

Кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим, відноситься до кримінальних проступків (ч. 2 ст. 12 КК).

Згідно ч. 2 ст. 381 КПК, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту.

Як зазначено Європейським судом з прав людини, ані текст, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі за вільним власним його або її бажанням відмовлятися, прямо або автоматично, від права на гарантії справедливого судового розгляду. Проте така відмова повинна, якщо вона є, бути ефективною для цілей Конвенції, бути встановлена однозначно і повинні бути застосовані мінімальні гарантії, які відповідають її важливості (Pfeifer та Plankl проти Австрії, § 37). Крім того, вона не повинна суперечити жодному важливому інтересу суспільства (Ермі проти Італії [ВП], § 73; Сейдович проти Італії [ВП], § 86; Дворскі проти Хорватії [ВП], § 100). «Право на судовий розгляд» не є абсолютним ані у кримінальному, ані у цивільному процесі. Воно має встановлені обмеження (Девеєр проти Бельгії, § 49; Карт проти Туреччини [ВП], § 67).

Разом з обвинувальним актом до суду надійшла заява обвинуваченого щодо визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомленням з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Оскільки вказана заява підписана також захисником обвинуваченого, у суду відсутні підстави ставити під сумнів добровільність та щирість зазначеної вище позиції обвинуваченого.

Ураховуючи обставини даної кримінальної справи, позицію обвинуваченого та участь у кримінальному провадженні його захисника, суд приходить до висновку, що у цій справі дотримані необхідні мінімальні гарантії справедливого судового розгляду та відмова обвинуваченого від права на розгляд справи в загальному порядку, передбаченому главою 28 КПК, не суперечить завданням кримінального провадження та жодним важливим інтересам суспільства.

Ураховуючи наведене, наявні передбачені законодавством України підстави для розгляду обвинувального акту без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Згідно ч. 2 ст. 382 КПК, у вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Учасники судового провадження не оспорювали вказані вище обставини вчинення кримінального правопорушення, які були встановлені органом досудового розслідування.

Ураховуючи наведене, у суду відсутні підстави надавати у даному вироку оцінку доказам, які зібрані органом досудового розслідування на підтвердження події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого у його вчиненні.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.107 КПК не здійснювалось.

Призначення покарання

Дані про особу обвинуваченого

Обвинувачений не одружений, на утриманні будь-яких осіб не має, офіційно непрацевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується позитивно, раніше судимий 30.05.2024 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 125 КК України до 100 годин громадських робіт; 28.10.2024 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 389, ч. 1 ст. 72, ч. 1 ст. 71, ст. 59-1 КК України до пробаційного нагляду на строк 1 рік 11 днів.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК визнає його щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого згідно п.1 ч.1 ст. 67 КК, суд визнає рецидив злочинів.

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

У постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.06.2020 року (справа № 766/39/17; провадження № 51-8867кмо18) колегія суддів дійшла висновку, що відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком (сукупність вироків).

Таким чином, законодавець чітко визначив момент у часі, що розмежовує ці два правила - це постановлення обвинувального вироку, а не набрання ним законної сили.

Визначення законодавцем більш суворих правил призначення остаточного покарання за сукупністю вироків, ніж за сукупністю злочинів, обумовлено саме фактом вчинення нового злочину (нових злочинів) після постановлення попереднього вироку, тобто після того, як цю особу вже було засуджено за інший злочин (інші злочини), але вона не зробила висновків зі своєї попередньої протиправної поведінки та факту її засудження, а навпаки продовжила злочинну діяльність, що вказує на підвищену суспільну небезпеку цієї особи та недосягнення виховної мети покарання, призначеного за попереднім вироком.

Таким чином, суди, призначаючи остаточне покарання, повинні застосовувати правила, передбачені ст. 71 КК України, якщо злочин вчинено саме після постановлення попереднього обвинувального вироку, а не після набрання ним законної сили. При цьому скасування судом апеляційної інстанції такого попереднього вироку в частині покарання з підстав неправильного звільнення від відбування покарання або у зв`язку з необхідністю призначити більш суворе покарання не перешкоджає застосуванню ст. 71 КК України, оскільки в такому разі апеляційний суд фактично лише посилює покарання чи вказує на необхідність його відбування реально, а не спростовує висновків суду першої інстанції щодо винуватості особи у вчиненні злочину і не скасовує вирок у цій частині.

Відповідно до підпункту ч. 5 ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи із співвідношення, що одному дню обмеження волі відповідає один день пробаційного нагляду.

Верховним Судом неодноразово зазначалось, що заходи примусу повинні ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства (постанови від 31.01.2023 у справі № 759/6139/22, від 27.10.2022 у справі № 546/526/18, від 30.11.2022 у справі № 379/1657/18)

Мотиви призначення покарання

При призначенні обвинуваченому покарання суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до кримінальних проступків, наявність обставини, що пом`якшує покарання, та обставини, що обтяжує покарання, особу винного, та приходить до висновку, що покарання у виді обмеження волістроком 1 рік 6 місяців буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження нових кримінальних правопорушень.

Оскільки ОСОБА_3 після постановлення 28.10.2024 вироку Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, але до повного відбуття покарання вчинив новий кримінальний проступок, суд вважає за доцільне, на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, призначити ОСОБА_3 за даним вироком покарання, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного йому вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 28.10.2024.

Разом з тим, крім задовільних характеристик обвинуваченого та наявності обставини, яка пом`якшує його покарання, слід звернути увагу на наявність обставини, що обтяжує покарання - рецидив злочинів те, що ОСОБА_3 вчинив умисне кримінальне правопорушення. Обвинувачений будучі раніше засудженим до покарання у вигляді 100 годин громадських робіт та пробаційного нагляду на строк 1 рік 11 днів, призначені покарання не відбув, ухилявся від їх відбування.

Суд зазначає, що протиправна поведінка ОСОБА_3 свідчить про нехтування ним встановленими суспільством та законами правилами, соціальними цінностями, що суттєво підвищує ступінь суспільної небезпечності не лише вчиненого діяння, а й обвинуваченого.

На переконання суду застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК не сприятиме ні меті покарання, ні виправленню та перевихованню ОСОБА_3 , оскільки раніше призначені покарання, не пов`язані з ізоляцією від суспільства, не призвели до виправлення обвинуваченого, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого неможливе без реального відбуття призначеного йому покарання, а тому обрання йому такого виду покарання, яке належить відбувати реально в умовах ізоляції від суспільства, відповідає правилам призначення покарання, визначеним у статтях 50, 65 КК..

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом під час ухвалення вироку

Запобіжний захід щодо обвинуваченого під час досудового розслідування не обирався.

Прокурором клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу під час судового провадження не заявлялось.

Ураховуючи наведене, а також засади змагальності та дистозитивності кримінального провадження (ст. 22, 26 КПК), суд не вбачає підстав за власною ініціативою вирішувати питання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`явлений.

Керуючись ст. 2, 91, 337, 369-371, 373, 374, 381, 382, 392, 395 КПК України

УХВАЛИВ

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст. ст. 71, 72 КК України до призначеного ОСОБА_3 покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 28.10.2024, виходячи з співвідношення, що одному дню обмеження волі відповідає один день пробаційного нагляду,та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 9 (дев`ять) місяців.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_3 не обирався.

Витрати на залучення експерта та речові докази відсутні.

Документи, приєднані до матеріалів кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст.ст. 381 та 382 цього КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст. 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його отримання.

Вирок суду першої інстанції, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Прокурору, обвинуваченому та захиснику направити копію вироку.

Суддя ОСОБА_4