Справа № 686/9636/18
Провадження № 1-кп/686/427/25
17 березня 2025 року м. Хмельницький
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря ОСОБА_2 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ямпіль Вінницької області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, на утриманні троє неповнолітніх дітей, офіційно непрацюючого, жителя АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 15 червня 2005 року Калинівським РВ УМВС України у Вінницькій області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , раніше не судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
ОСОБА_6 29 березня 2018 року близько 20 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в квартирі АДРЕСА_2 , де розпивав спиртні напої разом із ОСОБА_7 , під час словесної суперечки з останнім, діючи на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки щодо спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, з метою нанесення тілесних ушкоджень кулаками обох рук умисно наніс не менше 8 ударів в область голови та шиї ОСОБА_7 , внаслідок чого заподіяв останньому тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, у вигляді закритої черепно-лицьової травми, яка в клінічному перебігу ускладнилась вираженим набряком головного мозку та довгастого мозку (згідно з п. 2.1.2., п. 2.1.3. в/, г/, о/ «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 № 6 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України»), та має прямий причинний зв`язок із настанням ІНФОРМАЦІЯ_2 смерті ОСОБА_7 .
За умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, ОСОБА_6 підлягає кримінальній відповідальності за ч. 2 ст. 121 КК України.
Встановлені судом обставини підтверджуються наступними, безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, доказами.
Показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він, будучи знайомим з потерпілою ОСОБА_4 , яка проживала в сусідній з ним квартирі, та знаючи про вчинення відносно неї її чоловіком ОСОБА_7 домашнього насильства, вирішив їх примирити, для чого запросив до себе додому повечеряти. Під час застілля він з ОСОБА_7 вживав горілку, розмовляли на загальні теми. Приблизно через годину - півтори останній почав ображати дружину, через що вона пішла в свою квартиру, а він продовжив спілкуватись з ОСОБА_7 , роблячи акцент на збереженні сім`ї. На його запитання для чого він це робить ОСОБА_7 почав його ображати та вдарив в обличчя, після чого почалась бійка, під час якої вони наносили один одному удари, при цьому він цілився та старався попадати в голову. Після припинення бійки він допоміг піднятись потерпілому, який самостійно вийшов з квартири, нічого при цьому не говорив, на його одязі була кров. Приблизно через 20 хвилин він почув стук в двері, відчинивши які, побачив лежачого в тамбурі потерпілого, який хрипів, сусіди повідомили, що викликали бригаду швидкої медичної допомоги, якій в подальшому він допоміг винести потерпілого. Ствердив також, що не бачив щоб потерпілий під час бійки кудись вдарявся, перед нею та в її процесі взяти та застосувати будь-які предмети потерпілий не намагався.
На обставини заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень ОСОБА_6 показав під час проведення з ним слідчого експерименту, що зафіксовано у протоколі проведення цієї слідчої дії від 05.04.2018. Зокрема, обвинувачений показав як він підсів ближче до потерпілого після залишення квартири дружиною останнього, ОСОБА_7 , сидячи за столом, вдарив його кулаком в ділянку лівого ока та намагався встати, а він поклав йому руку на плече, не даючи піднятись в повний зріст, та наніс кулаком правої руки удар в обличчя, після якого потерпілий схопив його праву руку та вони впали на підлогу. Потерпілий лежав на спині на його лівій руці, а він, перебуваючи на лівому боці на правій руці потерпілого, кулаком правої руки наносив останньому удари по голові, при цьому не намагався нанести більше ушкоджень, ніж хотів. Потерпілий хапався за його праву руку, блокуючи удари, і також наніс декілька ударів. Після того, як потерпілий послабив опір, він піднявся та, допомігши піднятись потерпілому, наказав останньому йти додому. Також показав, що в руках у них нічого не було, під час боротьби потерпілий зірвав наявний на його шиї ланцюжок, був вищий зростом, проте худіший за манекен (фактично менш кремезний за нього). З приводу наявних у нього тілесних ушкоджень обвинувачений показав, що наявне в районі лівого ока ушкодження виникло від нанесеного потерпілим удару кулаком, на руці ушкодження могли виникнути при хапанні потерпілого під час нанесення ним ударів, на колінах коли намагався встати (був одягнутий в халат), а наявні на голові ушкодження не могли виникнути від нанесених потерпілим ударів, оскільки той фізично не міг це зробити. Разом з тим, на питання експерта обвинувачений ствердив, що наносив удари лише нижньою частиною кулака (правої кисті), а перед цим показав, що наявне на тильній поверхні правої кисті в проекції 3-го п`ясно-фалангового суглобу ушкодження виникло від нанесеного потерпілому удару. Також вказав на наявність крові на підлозі в кухні на місці бійки, при цьому ствердив, що кров до приїзду поліції не витирав.
Потерпіла ОСОБА_4 підтвердила факт запрошення її обвинуваченим ОСОБА_6 до себе додому для розмови, перебування в квартирі також її чоловіка ОСОБА_7 , який з обвинуваченим вживали спиртне. В процесі застілля чоловік почав поводив себе агресивно, ображав та штовхав її, на заспокійливі зауваження обвинуваченого не реагував, в зв`язку з чим вона пішла з квартири, а коли повернулася близько 21 год., то побачила в тамбурі кров. Також ствердила, що не пам`ятає, щоб в обвинуваченого та її чоловіка були якісь видимі тілесні ушкодження до події.
Свідок ОСОБА_8 показала, що ввечері 29 березня 2018 року вона, перебуваючи за місцем проживання в квартирі поверхом вище квартири обвинуваченого, чула шум та крики, схожі на сварку та бійку, а через деякий час її чоловік ОСОБА_8 з сусідом в тамбурі квартири АДРЕСА_3 виявили на підлозі чоловіка зі слідами крові на голові, який при цьому хрипів та не рухався.
Вказані обставини підтвердив свідок ОСОБА_8 , а факт виявлення потерпілого зі слідами крові та видимими тілесними ушкодженнями на голові також свідок ОСОБА_9 (лікар бригади швидкої медичної допомоги), який також показав, що в документах потерпілого записали як ОСОБА_10 зі слів диспетчера.
За даними протоколу огляду місця події від 29.03.2018 квартири АДРЕСА_2 , на підлозі в тамбурі до цієї квартири виявлено речовину бурого кольору та в самій квартирі виявлено та вилучено, зокрема, шкарпетки, рушник та халат з такою ж речовиною, її наявність також виявлено на дверях тумби в кухні. На столі знаходились столовий посуд та прибори, пляшка із залишками спиртного.
Згідно з висновком судово-імунологічної експертизи № 188 від 25.04.2018 на шматках марлі зі змивами з дверці кухонної стінки, підлоги коридору, рушника, пари чоловічих шкарпеток, вилучених під час огляду місця події за місцем проживання обвинуваченого, знайдена кров людини, яка може належати потерпілому ОСОБА_7 і не може належати обвинуваченому ОСОБА_6 .
Відповідно до протоколу огляду місця події від 30.03.2018 приймального відділення Хмельницької обласної лікарні оглянуто і вилучено одяг, взуття та особисті речі потерпілого ОСОБА_7 (зазначений працівниками бригади швидкої медичної допомоги як ОСОБА_10 по виявленому при ньому посвідченню почесного донора на вказане прізвище). За даними протоколу огляду трупа від 01.04.2018 в реанімаційному відділенні цієї лікарні оглянуто труп потерпілого з тілесними ушкодженнями на голові та тілі.
Згідно з довідкою Хмельницької обласної лікарні № 646 від 30.03.2018 потерпілий ОСОБА_7 знаходився на лікуванні з 29.03.2018 з діагнозом: відкрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку важкого ступеню, переломи решітчатої та скроневої кістки, кома ІІІ ступеню.
За даними висновку експерта № 161 від 02.04.2018 (первинної судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_7 ) причиною смерті ОСОБА_7 є закрита черепно-мозкова травма: субарахноїдальний крововилив, субдуральна гематома, дифузне ушкодження головного мозку, крововиливи та садна м`яких тканин обличчя голови, як точки прикладання сили, яка ускладнилась набряком та набуханням мозку.
ОСОБА_7 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: дифузного ушкодження головного мозку, субарахноїдального крововиливу, субдуральної гематоми, великого крововиливу лівої частини голови, який охоплює біля вушну ділянку, ділянку лівої щоки, виличну ділянку, скроневу та тім`яну ділянки, на фоні якого по одному садну в скроневій ділянці та лівій щоці, садна в ділянці спинки носа, крововиливу правої частини голови, який охоплює біля вушну ділянку, виличну ділянки, скроневу та тім`яну ділянки, великого крововиливу по задній поверхні верхньої і середньої третини шиї та потиличної ділянки, крововиливів по всіх поверхнях правої та лівої вушних раковин, крововиливу верхньої повіки зліва на фоні якого два садна, яка має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння та перебуває в прямому причинному зв`язку.
Ця черепно-мозкова травма виникла незадовго до поступлення в лікувальний заклад від сукупності неодноразових ударів в голову твердими тупими предметами по ударно-ротаційному механізму, при якому, після удару в голову, виникає різке кутове обертання голови, що спричиняє натяжіння та розриви аксонів, життєво важливих провідних шляхів, а також і судин. В даному випадку від розривів судини могли утворитися субдуральна гематома, субарахноїдальний крововилив, від розриву аксонів - дифузне аксональне ушкодження.
Ушкодження м`яких тканини голови - садна та синці, з більшою вірогідністю утворились від ударів твердими тупими предметами, якими могли бути кулаки та взуті ноги. Тілесних ушкоджень характерних для самооборони не виявлено.
Судово-медичних даних, які б дозволили встановити взаємне розташування потерпілого та нападника в момент заподіяння травми - немає. Можна лише вказати, що в основному удари в голову наносилися в напрямках зліва направо, справа на ліво та ззаду наперед.
Смерть ОСОБА_7 настала від закритої черепно-мозкової травми і будь-які прижиттєві захворювання у нього не могли вплинути на її настання.
У в зв`язку з тривалим перебуванням ОСОБА_7 в коматозному стані у реанімаційному відділенні кров на етиловий алкоголь не відбиралась. Хоча лікарями відмічено, що з рота ОСОБА_7 відчувався запах алкоголю.
Відповідно до висновку експерта № 9 від 26.04.2018 (додаткової судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_7 ) характер та локалізація виявлених на трупі потерпілого ОСОБА_11 ушкоджень частково відповідає обставинам події, які підозрюваний ОСОБА_6 відобразив під час проведення слідчого експерименту. Він вказав, що наніс приблизно три удари правою рукою в ліву частину обличчя, але при судово-медичній експертизі були виявлені ушкодження у вигляді великого крововиливу лівої частини голови, який охоплює біля вушну ділянку, ділянку лівої щоки, виличну ділянку, скроневу та тім`яну ділянки, на фоні якого по одному садну в скроневій ділянці та лівій щоці, садна в ділянці спинки носа, крововиливу правої частини голови, який охоплює біля вушну ділянку, виличну ділянки, скроневу та тім`яну ділянки, великого крововиливу по задній поверхні верхньої і середньої третини шиї та потиличної ділянки, крововиливів по всіх поверхнях правої та лівої вушних раковин, крововиливу верхньої повіки зліва на фоні якого два садна, тобто удари ОСОБА_7 наносилися в праву та ліву частини голови, задню поверхню голови та шиї, передню поверхню обличчя, а саме в ніс, верхню повіку лівого ока. Також враховуючи кількість ділянок голови, де розташовані масивні крововиливи та кількість ушкоджень, що розташовані в окремих ділянках, можна припустити, що потерпілому було заподіяно не менше п`ятнадцяти ударів.
Вищевказані висновки підтвердив в суді експерт ОСОБА_12 , роз`яснивши при цьому, що врятувати життя потерпілого було маловірогідно (фактично неможливо), тілесних ушкоджень характерних для падіння не виявлено, всі вони утворились від нанесених ударів.
Згідно з висновком експерта № 98 від 24.10.2024 (комісійної судово-медичної експертизи по факту смерті ОСОБА_7 ):
ОСОБА_7 були заподіяні тілесні ушкодження: закрита черепно-лицьова травма у вигляді перелому кісток та хрящів носу (про що свідчить крепітація кісток та хрящів носу при пальпації), плоскої субдуральної гематоми (під твердою мозковою оболонкою) над лівою півкулею головного мозку товщиною 0,3 см та вагою 40 грам, субарахноїдальних крововиливів (під м`якими мозковими оболонками) по конвекситальній поверхні головного мозку в потиличних та тім`яних ділянках товщиною до 1 мм, дрібних (виявлених гістологічно) субарахноїдальних крововиливів в скроневій ділянці зліва та в ділянці переднього мозку, забою головного мозку у вигляді локального вогнища на базальній поверхні лівої скроневої частки діаметром 1 см та у вигляді множинних дрібних (гістологічно встановлених) ділянок некрозів та периваскулярних крововиливів в корі великих півкуль справа та зліва, в ділянці підкіркових вузлів справа і зліва, дрібних ділянок некрозів та дрібновогнищевих крововиливів в сірій речовині переднього гіпоталамуса та у варолієвому мості, крововиливів у вигляді рідкої крові в бокових шлуночках головного мозку, з місцями прикладання травмуючої сили у вигляді: садна в ділянці спинки носа, синців по всіх поверхнях правої та лівої вушних раковин, синця в лівій білявушній ділянці, в лівій скроневій ділянці, в ділянці лівої щоки та виличної ділянки розміром 17x14см, із двома саднами на фоні даного синця в скроневій ділянці та в ділянці лівої щоки, синця в правій білявушній ділянці, правій скроневій ділянці та виличній ділянці розміром 11x5,5см, синця верхньої повіки зліва розміром 4x2 см із двома саднами на його фоні, масивного синця по задній поверхні верхньої та середньої третини шиї та в потиличній ділянці загальними розмірами 17x27см, крововиливів на внутрішній поверхні м`яких тканин голови в скронево-тім`яній ділянці зліва розміром 15x12см, справа розміром 8x7 см та в потиличній ділянці 14x7 см, великого крововиливу в товщу м`яких тканин шийного відділу хребта, яка могла утворитись від не менше ніж восьми дій тупих твердих предметів як внаслідок ударів такими предметами, так і при ударі об такі, якими могли бути і кулаки рук (з наявністю на пальцях кистей виступаючих предметів, а саме перснів, каблучок тощо при утворенні саден обличчя) чи взуті ноги сторонньої особи, крім того, у випадку заподіяння масивного синця по задній поверхні верхньої та середньої третини шиї та в потиличній ділянці загальними розмірами 17x27см з крововиливом в потиличній ділянці 14x7 см та великим крововиливом в товщу м`яких тканин шийного відділу хребта такими предметами могли бути і передпліччя та плече сторонньої особи при стисканні між ними шийного відділу хребта та задньої поверхні голови потерпілого.
Враховуючи розташування місць прикладання травмуючої сили на різних поверхнях обличчя, волосистої частини голови та шиї потерпілого, розміри та площу вищевказаних синців, які займають декілька ділянок на обличчі та на волосистій частині голови і шиї, утворення вищевказаної закритої черепно-лицьової травми при одноразовому падінні з висоти власного зросту як з прискоренням, так і без прискорення виключається.
Множинність місць прикладання травмуючої сили на різних поверхнях обличчя, волосистої частини голови та шиї потерпілого може свідчити про боротьбу.
Утворення вищевказаної закритої черепно-лицьової трави із місцями прикладання травмуючої сили не характерне для утворення її при самозахисті.
Оскільки субдуральна гематома над лівою півкулею головного мозку, субарахноїдальні крововиливи по конвекситальній поверхні головного мозку в потиличних та тім`яних ділянках, дрібні субарахноїдальні крововиливи в скроневій ділянці зліва та в ділянці переднього мозку, забій головного мозку у вигляді локального вогнища на базальній поверхні лівої скроневої частки та у вигляді множинних дрібних ділянок некрозів та периваскулярних крововиливів в корі великих півкуль справа та зліва, в ділянці підкіркових вузлів справа і зліва, дрібних ділянок некрозів та дрібновогнищевих крововиливів в сірій речовині переднього гіпоталамуса та у варолієвому мості, крововиливи в бокових шлуночках головного мозку, могли утворитись від усіх травмуючих дій, прикладених в ділянку обличчя, волосистої частини голови та шиї, тому вищевказана закрита черепно-мозкова травма має оцінюватися за ступенем тяжкості в сукупності з усіма місцями прикладання травмуючої сили.
Таким чином, закрита черепно-лицьова травма у вигляді перелому кісток та хрящів носу, субдуральної гематоми над лівою півкулею головного мозку, субарахноїдальних крововиливів по конвекситальній поверхні головного мозку в потиличних та тім`яних ділянках, дрібних субарахноїдальних крововиливів в скроневій ділянці зліва та в ділянці переднього мозку, забою головного мозку у вигляді локального вогнища на базальній поверхні лівої скроневої частки та у вигляді множинних дрібних ділянок некрозів та периваскулярних крововиливів в корі великих півкуль справа та зліва, в ділянці підкіркових вузлів справа і зліва, дрібних ділянок некрозів та дрібновогнищевих крововиливів в сірій речовині переднього гіпоталамуса та у варолієвому мості, крововиливів в бокових шлуночках головного мозку, з місцями прикладання травмуючої сили у вигляді: садна в ділянці спинки носа, синців по всіх поверхнях правої та лівої вушних раковин, синця в лівій білявушній ділянці, в лівій скроневій ділянці, в ділянці лівої щоки та виличної ділянки, із двома саднами на фоні даного синця в скроневій ділянці та в ділянці лівої щоки, синця в правій білявушній ділянці, правій скроневій ділянці та виличній ділянці, синця верхньої повіки зліва із двома саднами на його фоні, масивного синця по задній поверхні верхньої та середньої третини шиї та в потиличній ділянці, крововиливів на внутрішній поверхні м`яких тканин голови в скронево-тім`яній ділянці зліва та справа, і в потиличній ділянці, великого крововиливу в товщу м`яких тканин шийного відділу хребта, в сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння, оскільки супроводжувалися глибокою комою 3-4 бали за шкалою ком Глазго, атонією (відсутністю тонусу м`язів), арефлексією (відсутністю усіх рефлексів), та в своєму клінічному перебігу спричинили виражений набряк головного мозку та довгастого мозку, який і явився безпосередньою причиною смерті (згідно з п. 2.1.2., п. 2.1.3. в/, г/, о/ «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 № 6 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України»), в даному випадку мають прямий причинний зв`язок із настанням смерті ОСОБА_7 .
Встановлені ознаки захворювань, якими ОСОБА_7 міг хворіти за життя: кардіоміопатія не уточненого генезу та жирова дистрофія печінки, не мають причинного зв`язку із настанням смерті, а також виявлена двобічна пневмонія, яка в даному випадку є легеневим ускладненням отриманої черепно-мозкової травми, не має прямого причинного зв`язку із настанням смерті, але могла сприяти її настанню.
В діях лікарів Хмельницької обласної лікарні, які надавали медичну допомогу ОСОБА_7 з 29.03.2018 по 01.04.2018, які частково вірно встановили діагноз, не призначили та не провели контрольну томографію головного мозку, неадекватно проводили вентиляційну підтримку на момент поступлення та в подальшому 30-31.03.2018, вірно проводили консервативне лікування з урахування діурезу та центрального венозного тиску 29.03.2018 та 30.03.2018, з недостатньою гідратацією та недостатньою жарознижувальною терапією 31.03.2018, що могло сприяти погіршенню стану хворого 01.04.2018, вбачається опосередкований причинний зв`язок з настанням смерті ОСОБА_7 , оскільки основною причиною його смерті стала черепно-лицьова травма у вигляді перелому кісток носа, субдуральної гематоми, субарахноїдальних та внутрішньошлуночоквих крововиливів, забою речовини головного мозку, важкість якої була обумовлена насамперед наявністю крововиливів у бокових шлуночках головного мозку у вигляді рідкої крові та множинних дрібних ділянок забою речовини головного мозку (в тому числі і в стовбуровій частині - варолієвому мосту, де в сітчастій субстанції (речовині) розташовані дихальні та вазомоторні центри), з легеневим ускладненням цієї черепно-лицьової травми у вигляді двобічної пневмонії, що ускладнювало перебіг основного стану, незважаючи на вірно призначену антибактеріальну терапію.
Вказані вище висновки підтвердила експерт ОСОБА_13 , роз`яснивши, що черепно-мозкова травма (про що зазначено у висновку первинної судово-медичної експертизи № 161 від 02.04.2018) та черепно-лицьова травма фактично це одне і теж, суттєвої різниці немає (останнє поняття правильніше). Черепно-лицьова травма у потерпілого могла утворитись від не менше ніж восьми травмуючих дій, які рахуються по ділянках прикладання сили, а не по кількості тілесних ушкоджень, а тому не виключається, що потерпілому могло бути заподіяно не менше п`ятнадцяти ударів, про що зазначено у висновку додаткової судово-медичної експертизи № 9 від 26.04.2018.
Відповідно до висновку експерта № 359 від 02.04.2018 (судово-медичної експертизи) в обвинуваченого ОСОБА_6 станом на 30.03., 03.04.2018 р. (відомі терміни часу, коли він був обстежений лікарем судово-медичним експертом) виявлені тілесні ушкодження у вигляді: поверхневої рани м`яких тканин правої половини лобно-тім`яної ділянки голови, поверхневих саден шкіри: правої половини тім`яної ділянки голови (щільна група), внутрішньої поверхні правого плеча на межі середньої та нижньої третин (1), переднє-ліктьової поверхні верхньої третини правого передпліччя (1), передньої поверхні нижньої третини правого передпліччя (група), задньої поверхні правої половини грудної клітки в центрі лопатки (1), задньої поверхні середньої третини правого плеча (1), ліктьової поверхні середньої та нижньої третин правого передпліччя (3), передньої поверхні правого колінного суглобу (1), передньої поверхні лівого колінного суглобу (1), передньої поверхні нижньої третини правої гомілки над гомілково-ступневим суглобом (1); саден шкіри: тильної поверхні лівої кисті в проекції 5-го п`ясно-фалангового суглобу (1), тильної поверхні правої кисті в проекції 3-го п`ясно-фалангового суглобу (1), тильної поверхні 3-го та 4-го пальців правої кисті на рівні 1-х між фалангових суглобів (по 1-му), крововиливів м`яких тканин: в проекції правого плечового поясу, на 2см вище середньої третини ключиці (1), задньої поверхні правої половини грудної клітки по центру лопатки (1), задньої поверхні середньої третини правого плеча (1), передньої поверхні правої половини грудної клітки посередині між середнє-ключичною та передньою пахвовою лініями (3), передньої поверхні лівого плечового суглобу з переходом на передню поверхню верхньої третини плеча (1), нижньої повіки лівого ока (1), задньої поверхні правого плеча межі верхньої та середньої третин (1), задньої поверхні нижньої третини лівого плеча (1), задньої поверхні лівого ліктьового суглобу (1), переднє-ліктьової поверхні середнє-нижньої третини правого передпліччя (1), переднє-ліктьової поверхні верхньої третини правого передпліччя (1), внутрішньої поверхні правого плеча на межі середньої та нижньої третин (1), передньої поверхні правого колінного суглобу (1), зовнішньої поверхні гомілково-ступневого суглобу лівої нижньої кінцівки з переходом на тильно-зовнішню поверхню ступні (1).
Такі ушкодження могли утворитися від дії тупих твердих предметів за механізмами: «удар розтягнення - надрив» (поверхнева рана), «удар по дотичній - поверхневе тертя» чи «поверхневе тертя» (поверхневі садна), «удар - тертя» (садна), «удар» та «стискання» (крововиливи), про що свідчать локалізація, характер і властивості цих ушкоджень, які за своїми ознаками відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, а мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів, згідно з «Правилами судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України».
Крововилив м`яких тканин нижньої повіки лівого ока міг утворитися від одного удару тупим твердим предметом із обмеженою контактуючою поверхнею (кулак, лікоть, коліно людини чи інші схожі за властивостями предмети).
Садна шкіри тильних поверхонь обох кистей могли утворитися від ударів стиснутими в кулаки кистями рук об тупі тверді предмети з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути зуби людини чи інші схожі за властивостями предмети.
Характер і локалізація, кількість і властивості інших тілесних ушкоджень у обстежуваного характерні для боротьби, що відбувалася в обмеженому просторі з іншою особою.
Характер і локалізація тілесних ушкоджень в ОСОБА_6 не дають можливості встановити взаємне розташування його та іншої особи в момент утворення тілесних ушкоджень в обстежуваного.
Судячи за кольором і станом загоєння тілесних ушкоджень, не виключається можливість їх утворення в час і за обставин, які вказані в ухвалі про призначення судово-медичної експертизи, тобто за вищевказаних у формулюванні обвинувачення обставин.
Ці висновки підтвердив експерт ОСОБА_14 , роз`яснивши, що в обвинуваченого не виявлено характерних для самооборони тілесних ушкоджень, такі свідчать про боротьбу двох осіб, тобто нанесення один одному ударів.
Встановлені судом обставини підтверджуються також: даними довідки № 964 від 30.03.2018 наркологічного диспансеру про перебування ОСОБА_6 в стані алкогольного сп`яніння; речовими доказами вилученими з місця події ланцюжком обвинуваченого, недопалками, стаканами, пляшкою зі спиртним, полотенцем зі слідами крові; одягом та взуттям потерпілого.
Наведені вище докази отримані у порядку, встановленому КПК України, підтверджують існування обставин, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, наслідки його вчинення) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а відтак в силу положень ст.ст. 84, 85, 86 КПК України є належними, допустимими, достовірними та у своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення поза розумним сумнівом.
Показання обвинуваченого та доводи його захисника про перебування ОСОБА_6 під час заподіяння потерпілому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень в стані необхідної оборони, з огляду на досліджені судом докази, суд розцінює як необґрунтовані, безпідставні, очевидно висловлені з метою уникнення обвинуваченим відповідальності за фактично вчинене, а тому відхиляє їх. Ці доводи сторони захисту повністю спростовуються вищенаведеними належними, достовірними та допустимими доказами, зокрема показаннями самого обвинуваченого, потерпілої, свідків, які є послідовними, логічними, переконливими та узгоджуються як між собою, так і з іншими доказами, а тому суд не знаходить підстав ставити їх під сумнів.
Так, відповідно до частини 1 статті 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається … від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання. Частиною 2 статті 36 КК України передбачено, що кожен має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади для захисту від суспільно небезпечного посягання.
Існування підстав для необхідної оборони повинно свідчити про те, що особа знаходиться у стані необхідної оборони, тобто у неї виникло право на захист охоронюваних інтересів шляхом завдання шкоди тому, хто посягає. Таке право існує у особи лише протягом часу, коли вона знаходиться в стані необхідної оборони. У разі, якщо такий стан закінчився, то право на необхідну оборону припиняється. Якщо незважаючи на це, особа все ж таки заподіює шкоду особі, що здійснювала суспільно небезпечне посягання, то вона підлягає кримінальній відповідальності за заподіяну шкоду на загальних підставах.
Водночас вирішення питання, чи перебувала особа у стані необхідної оборони, залежить від сукупності обставин, установлених під час розгляду справи. Зокрема, на підставі всієї сукупності обставин має бути встановлено, чи зазнала особа посягання та чи були її дії зумовлені захистом від такого посягання. Окремим випадком спровокованого насильства є бійка, під час якої учасники застосовують один до одного насильство певного ступеня. Таке спровоковане насильство не можна вважати «посяганням» у тому значенні, яке цьому терміну надається статтею 36 КК України.
Це не виключає можливості, що особа опиниться в ситуації необхідної оброни, якщо ступінь спровокованого насильства очевидно перевищить той, який особа могла передбачити, наприклад, якщо в ситуації обопільної бійки один з учасників застосує або виявить намір застосувати значно вищий ступінь насильства, зброю або до його насильницьких дій приєднаються інші особи. У таких випадках насильство може перетворитися в «посягання», що дає право на необхідну оборону.
Вказані висновки наведені у постановах Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 748/1226/18 та від 25 жовтня 2022 року у справі № 676/2606/18.
Версія сторони захисту щодо розвитку подій, від яких настала смерть потерпілого ОСОБА_7 , зводиться до показань обвинуваченого про те, що потерпілий прийшов до нього до дому та був ініціатором конфлікту і бійки, в ході якої наносив йому удари. Обвинувачений ствердив, що оборонявся від протиправних дій потерпілого, під час чого й спричинив останньому тілесні ушкодження (наніс не більше трьох - чотирьох ударів).
Цю версію сторони захисту суд відхиляє, виходячи із досліджених у кримінальному провадженні доказів.
Так, з показань потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_6 та даних протоколу проведеного з останнім слідчого експерименту від 05.04.2018 встановлено, що обвинувачений сам запросив потерпілого ОСОБА_7 до себе додому, де вони вживали спиртне. Під час застілля потерпілий у відповідь на виховну промову обвинуваченого, яка йому набридла, вдарив останнього кулаком в обличчя та намагався встати, при цьому будь-яких дій відносно обвинуваченого не вчиняв. Будучи обуреним такою поведінкою потерпілого, ОСОБА_6 , діючи на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, поклав потерпілому руку на плече, не даючи піднятись в повний зріст, та наніс кулаком удар в обличчя, після якого потерпілий схопив його праву руку та вони впали на підлогу. Потерпілий лежав на спині на його лівій руці, а він, перебуваючи на лівому боці на правій руці потерпілого, кулаком правої руки наносив останньому удари, при цьому цілився та старався попадати в голову, не намагався нанести більше ушкоджень, ніж хотів. Потерпілий хапався за його праву руку, блокуючи удари, і також наніс декілька ударів.
Показання обвинуваченого про те, що після нанесеного йому потерпілим удару в обличчя він злякався, оскільки на столі лежали столові прибори, виделка зокрема, а тому він припустив можливість її застосування потерпілим, оскільки не знав, що у нього в голові, а також, що під час бійки останній висловлював щось на кшталт «задушу», не свідчить про наявність суспільно небезпечного посягання з боку потерпілого. Обвинувачений ствердив, що як до, так і під час бійки, потерпілий будь-яких предметів до рук не брав і не намагався брати, душити його теж не намагався.
Разом з тим, під час слідчого експерименту ОСОБА_6 на ці обставини висловлених ним припущень не вказував, як і не повідомляв про намагання потерпілого ще раз його вдарити після першого удару. При цьому вказав на наявність крові на підлозі в кухні на місці бійки, ствердивши, що кров до приїзду поліції не витирав, проте, згідно з протоколом огляду місця події слідів крові на цьому місці не виявлено, а вилучено рушник з кров`ю потерпілого ОСОБА_7 , що на переконання суду свідчить про приховування обвинуваченим слідів вчинення злочину. Показання останнього про те, що цим рушником він обробляв свої рани після події суд відхиляє, позаяк згідно з висновком судово-імунологічної експертизи № 188 від 25.04.2018 на рушнику знайдена кров людини, яка може належати потерпілому ОСОБА_7 і не може належати обвинуваченому ОСОБА_6 .
Крім того, неправдивими суд визнає показання обвинуваченого в суді про те, що після завданого йому потерпілим удару він, падаючи, одразу схопив останнього та потягнув, від чого вони впали на підлогу, при цьому потерпілий впав на нього та в подальшому лежав на боку, позаяк вони спростовуються даними слідчого експерименту.
Показання ж обвинуваченого в ході судового розгляду про те, що під час слідчого експерименту він не все правильно відтворив, суд розцінює як спосіб захисту та намір уникнути відповідальності за фактично вчинене. При цьому суд враховує практику Верховного Суду у подібних правовідносинах.
Ототожнення показань обвинуваченого та протоколу проведення слідчого експерименту також суперечить правовій позиції, викладеній у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 14 вересня 2020 року у справі № 740/3597/17.
Зокрема, якщо відомості повідомлено підозрюваним, обвинуваченим під час проведення процесуальних дій, то вони є складовим компонентом змісту документа як окремого процесуального джерела доказів, зокрема протоколу слідчого експерименту, де фіксуються його хід та результати. Отже, показання і протокол слідчого експерименту є окремими самостійними процесуальними джерелами доказів, які суд оцінює за правилами ст. 95 КПК.
За встановленим кримінальним процесуальним законом порядком, належна правова процедура проведення слідчого експерименту містить низку процесуальних гарантій, дотримання яких виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від суб`єкта, за його волею та вільним волевиявленням. До системи таких гарантій належить також участь понятих, здійснення безперервного відеозапису слідчої дії, як складової судового контролю за дотриманням засад кримінального провадження, детальне і ґрунтовне роз`яснення прав та процесуальних наслідків участі особи в проведенні слідчого експерименту тощо, що фактично і було дотримано органом досудового розслідування під час слідчого експерименту із обвинуваченим ОСОБА_6 , проведеним з участю його захисника.
Відхиляє суд і твердження обвинуваченого про нанесення ним потерпілому не більше трьох - чотирьох ударів, позаяк такі спростовуються даними судово-медичних експертиз по факту смерті потерпілого ОСОБА_7 , згідно з якими потерпілому було заподіяно не менше п`ятнадцяти ударів, а спричинені йому тілесні ушкодження могли утворитись від не менше ніж восьми дій тупих твердих предметів, якими могли бути і кулаки рук. Як роз`яснила експерт ОСОБА_13 черепно-лицьова травма у потерпілого могла утворитись від не менше ніж восьми травмуючих дій, які рахуються по ділянках прикладання сили, а не по кількості тілесних ушкоджень, а тому не виключається, що потерпілому могло бути заподіяно не менше п`ятнадцяти ударів.
Досліджені докази свідчать про віктивну поведінку потерпілого, який фактично спровокував обвинуваченого до активних дій. Разом з тим, потерпілий після завданого обвинуваченому удару в обличчя будь-яких дій, які б загрожували життю чи здоров`ю останнього не вчиняв, агресії не проявляв, суспільно небезпечного посягання з його боку не було, що повинен був та міг в обставинах, що склалися, усвідомлювати обвинувачений, а відтак він у стані необхідної оборони не перебував. Припущення ж обвинуваченого про можливі подальші дії потерпілого не можна вважати «посяганням» у тому значенні, яке цьому терміну надається статтею 36 КК України.
При цьому суд враховує наявність в обвинуваченого ушкоджень, які з`явилися внаслідок конфлікту із потерпілим. Зокрема, за даними висновку судово-медичної експертизи № 359 від 02.04.2018 в ОСОБА_6 від завданого потерпілим удару кулаком в обличчя виявлено легке тілесне ушкодження, яке не становило жодної загрози його життю та здоров`ю, що на переконання суду виключало його перебування в стані необхідної оборони та виключало необхідність спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.
Будь-яких достовірних доказів перебування ОСОБА_6 в стані необхідної оборони, тобто суспільно небезпечного посягання з боку потерпілого, а відтак наявності в обвинуваченого предмету захисту на момент вчинення ним злочину, судом не встановлено. Обвинувачений ОСОБА_6 на переконання суду у стані необхідної оборони не перебував та її межі не перевищував. Поведінка ж обвинуваченого одразу після вчинення злочину, про що зазначено вище, беззаперечно свідчить про спрямованість його умислу саме на спричинення шкоди здоров`ю потерпілого на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин.
Про наявність умислу в діях обвинуваченого на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень свідчить спосіб, характер та механізм заподіяння тілесних ушкоджень, їх кількість, локалізація, а саме: умисне нанесення численних ударів потерпілому, який перебував на підлозі, будучи обмеженим у вчиненні активних дій, в ділянку голови та шиї, тобто в життєво-важливі органи.
Встановлені фактичні обставини свідчать про те, що ОСОБА_6 виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
Кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 121 КК України настає за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого. З об`єктивної сторони цей злочин характеризується суспільно небезпечними, протиправними діяннями та двома суспільно небезпечними наслідками, що настали: первинні тяжкі тілесні ушкодження, похідні смерть. При цьому тяжкі тілесні ушкодження і смерть потерпілого перебувають у причинному зв`язку між собою та із вчиненим суспільно небезпечним діянням.
Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується двома формами вини: умислом щодо суспільно небезпечного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження і необережністю щодо настання смерті потерпілого.
Питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, їх стосунки.
Із досліджених доказів вбачається, що ОСОБА_6 завдав численних ударів кулаками в область голови та шиї потерпілого, заподіявши закриту черепно-лицьову травму, яка в клінічному перебігу ускладнилась вираженим набряком головного мозку та довгастого мозку, який і явився безпосередньою причиною смерті ОСОБА_7 . Між цими діями, які були активними та їх наслідками у вигляді заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили його смерть, існував прямий причинний зв`язок.
Наведені обставини, у своїй сукупності, свідчать про те, що ОСОБА_6 , будучи особою кремезнішою та значно молодшого віку за ОСОБА_7 , 1974 р.н., умисно завдаючи удари в життєво важливі органи потерпілого, розраховував на такі можливі наслідки, від яких його здоров`ю буде спричинено тяжку шкоду. Заслуговує на увагу і те, що ОСОБА_6 , розуміючи, що наніс тілесні ушкодження потерпілому, бачачи на його одязі кров, не вжив будь-яких заходів щодо надання медичної допомоги, а залишив його в такому стані, при цьому ще й приховав сліди своїх дій.
Таким чином, судом не встановлено будь-яких підстав вважати, що ОСОБА_6 діяв у стані необхідної оборони та не мав умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, адже саме спрямованість ударів в життєво важливі органи потерпілого, нанесення як мінімум восьми ударів в область голови та шиї потерпілого, який лежав на підлозі, на переконання суду свідчать про те, що обвинувачений не захищався від нападу ОСОБА_7 , а на ґрунті неприязних відносин, з метою помсти за завданий удар в обличчя, «зі злості» спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх заподіяння. Наносячи удари, обвинувачений усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачав суспільно-небезпечні наслідки у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, бажаючи чи допускаючи їх настання. І хоча смерть потерпілого не охоплювалася умислом обвинуваченого, проте щодо зазначених наслідків від діяв із необережністю, тобто, передбачав можливість настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховував на їх відвернення, або ж хоча й не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, проте повинен був і міг їх передбачити.
Не спростовують таких висновків суду доводи захисника про те, що після закінчення бійки обвинувачений не продовжив побиття потерпілого, позаяк останній під час слідчого експерименту показав, що не намагався нанести більше ушкоджень, ніж хотів, тобто досяг своєї мети щодо спричинення шкоди здоров`ю потерпілого.
Посилання обвинуваченого на наявність розбіжностей у висновках експертів не змінюють факту вчинення ним кримінального правопорушення та не впливають на кваліфікацію його дій, позаяк досліджені судом висновки за своєю суттю є ідентичними, а розбіжності усунуті роз`ясненнями експертів.
Припущення захисника про можливість настання смерті потерпілого від наявної у нього пневмонії та неналежного надання останньому медичної допомоги спростовуються даними висновку експерта № 98 від 24.10.2024, згідно з яким встановлені ознаки захворювань, якими ОСОБА_7 міг хворіти за життя, не мають причинного зв`язку із настанням смерті, а виявлена двобічна пневмонія, яка в даному випадку є легеневим ускладненням отриманої черепно-мозкової травми, не має прямого причинного зв`язку із настанням смерті, але могла сприяти її настанню. В діях лікарів, які надавали медичну допомогу ОСОБА_7 , вбачається опосередкований причинний зв`язок з настанням смерті потерпілого, оскільки основною причиною його смерті стала черепно-лицьова травма. Як роз`яснила експерт ОСОБА_13 ненадання належної медичної допомоги потерпілому лише сприяло часу настання його смерті, яка від отриманої черепно-лицьової травми була неминучою.
Зважаючи на викладене, дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України кваліфіковані вірно, він має відповідати за той результат своїх дій (завдану шкоду), який фактично було заподіяно, в цьому випадку тяжке тілесне ушкодження, похідним наслідком якого є смерть потерпілого.
Дослідивши під час судового розгляду всі обставини кримінального провадження, оцінивши відповідно до ст. 94 КПК України кожний доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ухвалення обвинувального вироку), суд дійшов висновку про доведення у ході судового розгляду винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, що спричинили смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 227 від 11.04.2018 ОСОБА_6 на період вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення будь-яким психічним захворюванням не страждав, не страждає таким і на теперішній час, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, може усвідомлювати свої дії та керувати ними й на теперішній час. Застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру не потребує.
Оцінюючи такі висновки експертів, суд визнає їх науково обґрунтованими і достатньо аргументованими, такими, що відповідають об`єктивній поведінці обвинуваченого під час судового розгляду, а тому, погоджуючись з цими висновками, суд визнає ОСОБА_6 осудним і відповідальним за вчинене.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд враховує визначенні ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання, в тому числі: ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Суд враховує, що ОСОБА_6 добровільно повністю відшкодував завдану потерпілій ОСОБА_4 (дружині потерпілого ОСОБА_7 ) шкоду, що пом`якшує йому покарання. Він вперше притягається до кримінальної відповідальності, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, офіційно не працює, окрім скоєного характеризується позитивно, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, частково відшкодував завдану потерпілій ОСОБА_15 (матері потерпілого ОСОБА_7 ) моральну шкоду, вчинив умисний тяжкий насильницький злочин, своєї вини фактично не визнав та у вчиненому не розкаявся. Обставиною, яка обтяжує йому покарання, є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Приймаючи до уваги характер діяння і спосіб його вчинення, суспільну небезпеку скоєного злочину, всі відомості про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, віктимну поведінку потерпілого, який фактично спровокував обвинуваченого до активних дій, тривалість часу, який минув після вчинення злочину та протягом якого ОСОБА_6 характеризується задовільно, нових правопорушень не вчиняв, позицію прокурора та потерпілої щодо призначення покарання, а також висновок органу пробації щодо середнього ризику вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та високого ризику його небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб, суд приходить до висновку призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України ближче до мінімального розміру.
На переконання суду саме таке покарання у цьому випадку буде справедливим, необхідним і достатнім для запобігання вчиненню нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами.
Підстав для призначення ОСОБА_6 відповідно до ст. 69 КК України більш м`якого покарання та застосування ст. 75 КК України, а саме звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням, враховуючи положення вказаних норм кримінального Закону, характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який своєї вини не визнав та у скоєному не розкаявся, а також висновок органу пробації про те, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі може становити високу небезпеку для суспільства, в тому числі для окремих осіб, немає.
Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України та ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» ОСОБА_6 в строк відбуття покарання слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 30.03.2018 (дня затримання) по 12.12.2019 (дня звільнення з-під варти) включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Враховуючи повне відшкодування обвинуваченим ОСОБА_6 завданої потерпілій ОСОБА_4 матеріальної та моральної шкоди, тому в задоволенні цивільного позову останньої до обвинуваченого слід відмовити.
Провадження у справі за позовом потерпілої ОСОБА_15 , яка ІНФОРМАЦІЯ_3 померла, що стверджується актовим записом про її смерть № 310 від 31 грудня 2021 року, складеним Сумським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Сумському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди у відповідності до положень ст. 128 КПК України, п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України підлягає закриттю, оскільки спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
Відповідно до вимог ст. 100 КПК України речові докази слід: два мобільні телефони, ланцюжок, навушники повернути обвинуваченому; недопалки, стакани, одяг та взуття потерпілого, в`язку ключів, посвідчення, пляшку, полотенце, марлеві тампони знищити.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні, клопотання про обрання обвинуваченому до набрання вироком законної сили запобіжного заходу прокурором не заявлено (ч. 4 ст. 176 КПК України).
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374-376 КПК України,
ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді 7 (семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення вироку у виконання.
Зарахувати ОСОБА_6 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 30.03.2018 по 12.12.2019 включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
В задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_4 до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.
Провадження у справі за позовом потерпілої ОСОБА_15 до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди закрити.
Речові докази (квитанції №№ 295, 296): два мобільні телефони, ланцюжок, навушники повернути обвинуваченому ОСОБА_6 ; недопалки, стакани, одяг, взуття, в`язку ключів, посвідчення, пляшку, марлеві тампони, полотенце знищити.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя: