Справа № 638/3414/25
Провадження № 1-кс/638/849/25
УХВАЛА

03 березня 2025 року м. Харків

Слідчий суддя Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000350 від 25.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ

28 лютого 2025 прокурор Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 звернулась до суду з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000350від 25 лютого 2025 року за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченому ч.5 ст. 185 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що слідчим Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню, внесеному 25.02.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000350за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 5 ст. 185 КК України.

25.02.2025 до Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення від ОСОБА_5 про те, що 25.02.2025 невстановлена особа, шляхом проникнення до приміщення кв. АДРЕСА_1 , таємно здійснила крадіжку грошових коштів в сумі 770 000 доларів США, належних її бабусі ОСОБА_6 , чим останній спричинено матеріальної шкоди в особливо великому розмірі.

В ході досудового розслідування було допитано в якості потерпілої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка пояснила що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який перед смертю склав заповіт на розподілення спільного майна подружжя, а саме між своєю дружиною (потерпіла ОСОБА_6 ), сином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (онучкою від другого сина ОСОБА_9 , який помер у 2018 році). Серед спадщини були грошові кошти в сумі близько 770 000 доларів США, які зберігались готівкою у сейфі, який був встановлений у комірній кімнаті за місцем мешкання потерпілої. Вказану суму грошових коштів потерпіла ОСОБА_6 востаннє бачила в сейфі 09.12.2024, під час того, як до їх квартири приїздив їх син ОСОБА_8 . Він перераховував гроші у присутності потерпілої, після чого поклав гроші до сейфу, який зачинив на ключ та даний ключ віддав потерпілій, яка з цього часу до сейфу не заглядала. Крім цього, потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що з 09.12.2024 вона майже не залишала без нагляду квартиру та ключ від сейфа, окрім кількох разів, коли 07.02.2025 їздила з рідними до кладовища де поховано її чоловіка та 13.02.2025 коли їздила до лікарні у супроводі своєї невістки - колишньої дружини свого сина ( ОСОБА_8 ) ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відсутні були близько години. Також потерпіла зазначила, що ключи від її квартири були і у її сина, ОСОБА_8 , і у його колишньої дружини ОСОБА_10 , з якою вони підтримували дружні стосунки.

До того ж, потерпіла ОСОБА_6 після смерті свого чоловіка на прохання ОСОБА_8 та ОСОБА_10 передала їм свій паспорт та інші документи, необхідні для оформлення пенсії її померлого чоловіка.

25.02.2025 до потерпілої приїхала її онука ОСОБА_5 , щоб забрати ОСОБА_6 до себе в м. Київ, та під час збирання речей вони відчинили сейф та виявили відсутність у ньому грошових коштів, після чого ОСОБА_5 зателефонувала до поліції та повідомила про скоєння злочину за фактом таємного викрадення майна, а саме грошових коштів в сумі близько 770 000 доларів США та зазначила те, що у вказаному сейфі також відсутні документи нотаріально завіреного заповіту ОСОБА_7 щодо розподілу його спадщини між членами родини.

Допитана в якості свідка ОСОБА_5 підтвердила покази потерпілої ОСОБА_6 та заявила, що вони із ОСОБА_6 у крадіжці вищевказаних грошових коштів підозрюють ОСОБА_8 , котрий з невідомих причин перестав відповідати на їх дзвінки, також на дзвінки перестала відповідати ОСОБА_10 .

27.02.2025 за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова було проведено обшук, в ході якого у ОСОБА_10 було вилучено мобільний телефон червоного кольору ТМ «Apple», моделі «Iphone 12».

На час звернення з клопотанням є підстави вважати, що вилучений у ОСОБА_10 27.02.2025 протоколом обшуку вищевказаний мобільний телефон червоного кольору ТМ «Apple», моделі «Iphone 12», міг зберегти на собі сліди кримінального правопорушення, необхідні для проведення ряду судових експертиз.

У зв`язку з чим прокурор просив накласти арешт на вилучений під час складання протоколу обшуку від 27.02.2025 за адресою: АДРЕСА_2 , мобільний телефон червоного кольору ТМ «Apple», моделі «Iphone 12».

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримала та просила його задовольнити.

Власник майна, ОСОБА_10 у судове засідання не з`явилась, про день, місце та час проведення судового засідання повідомлялась своєчасно та належним чином.

У судове засідання з`явився представник власника майна адвокат ОСОБА_4 , який проти клопотання прокурора на арешт мобільного телефону червоного кольору ТМ «Apple», моделі «Iphone 12», який належить ОСОБА_10 заперечував, оскільки у слідства не має достатніх доказів, вважати телефон речовим доказом. У зв`язку з чим просив суд відмовити у задоволеному клопотанні та повернути телефон власнику. Крім того представник власника майна у судовому засіданні зазначив, що має зауваження до ухвали слідчого судді, на підставі якої здійснювався обшук 27.02.2025 за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: резолютивна частина вказаної ухвали не містить кола осіб, уповноважених на проведення обшуку, а також відсутній перелік речей, які необхідно відшукати під час даної слідчої дії. Такі ж зауваження було письмово внесено до протоколу обшуку житлового приміщення.

Суд, дослідивши матеріали клопотання, доходить таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (частина друга статті 131 КПК України).

Як визначено частиною першою статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов),чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди .

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (частина перша статті 98 КПК України).

Відповідно до частини другої статті 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до статей 168, 236, 237 КПКУкраїни тимчасове вилучення майна: речей та документів, які мають значення для кримінального провадження, може здійснюватися також під час обшуку та огляду. Тому тимчасове вилучене майно може належати не тільки підозрюваному (частина перша статті 167 КПК України), а й іншим особам.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення.

Саме з метою виявлення та дослідження слідів кримінального правопорушення і звернулась прокурор з клопотанням про арешт вилученого майна.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар .

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

У даному кримінальному провадженні сторона обвинувачення довела, що заходи, вказані у клопотанні, є відповідними та необхідними для подальшого розслідування з метою встановлення кола осіб, підозрюваних у скоєному злочині, а також для формування достатньої та переконливої доказової бази у кримінальному провадженні.

Крім того, суд також бере до уваги, що відповідно до частини четвертої статті 173 КПК України, слідчий суддя при задоволенні клопотання про арешт майна, зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

При цьому відповідно до частини одинадцятої статті 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Щодо зауважень адвоката до ухвали слідчого судді, на підставі якої відбувався обшук житлового приміщення з подальшим вилученням майна, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КПК України ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи повинна відповідати загальним вимогам до судових рішень, передбачених цим Кодексом, а також містити відомості про:

1) строк дії ухвали, який не може перевищувати одного місяця з дня постановлення ухвали;

2) прокурора, слідчого, який подав клопотання про обшук;

3) положення закону, на підставі якого постановляється ухвала;

4) житло чи інше володіння особи або частину житла чи іншого володіння особи, які мають бути піддані обшуку;

5) особу, якій належить житло чи інше володіння, та особу, у фактичному володінні якої воно знаходиться;

6) речі, документи або осіб, для виявлення яких проводиться обшук.

Приписи ст. 235 КПК не зобов`язують слідчого суддю в ухвалі зазначати прокурора чи слідчого, який буде проводити обшук, натомість ухвала слідчого судді має містити відомості про прокурора, слідчого, який подав клопотання про обшук. Тобто, процесуальний закон зобов`язує слідчого суддю встановити, що клопотання надійшло від уповноваженої особи прокурора, включеного до групи прокурорів, або слідчого, якому доручено здійснювати розслідування, в порядку статей 37, 39, 216 КПК.

Судовий контроль під час розгляду клопотання про проведення обшуку здійснюється з метою забезпечення права на недоторканість житла чи іншого володіння особи. Водночас, зміст норм цього Кодексу не дає підстав для твердження про те, що до повноважень слідчого судді належать, крім здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні (п. 18 ст. 3 КПК), ще й інші, віднесені до повноважень прокурора та слідчого з організації досудового розслідування.

Із системного тлумачення статей 36, 40, 235, 236 КПК не вбачається, що до компетенції слідчого судді належить визначення як конкретного слідчого або прокурора, які мають здійснювати таку слідчу (розшукову) дію, так й інших осіб, що будуть брати участь у проведенні обшуку (понятих, працівників оперативного підрозділу, спеціалістів та ін.).

Питання про дотримання вимог КПК прокурором або слідчим щодо належного використання повноважень здійснювати обшук, залучення понятих, спеціалістів, працівників оперативного підрозділу, підозрюваного, захисника, інших учасників провадження вирішуються на етапі судового провадження (п. 24 ст. 3 КПК), а не провадження у слідчого судді, і за умови надання суду протоколу обшуку як доказу винуватості у вчиненні злочину.

Таким чином, визначення в ухвалі слідчого судді конкретного слідчого або прокурора, які мають здійснювати обшук, перебуває поза межами повноважень слідчого судді з контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні та обмежується в цій частині перевіркою того, чи є належним суб`єктом учасник кримінального провадження, який звернувся з клопотанням про проведення обшуку.

Визначення конкретного прокурора або слідчого (їх групи) для проведення обшуку належить до законних повноважень прокурора (старшого прокурора, групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні) або старшого слідчої групи (керівника органу досудового розслідування). (Постанова колегії суддів Третьої судової палати ККС ВС від 08.02.2021 у справі № 331/5362/15-к (провадження № 51-1386км20) https://reyestr.court.gov.ua/Review/94874072).

Також, встановлена п. 6 ч. 2 ст. 235 КПК України вимога про наявність в ухвалі слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи відомостей про речі, документи або осіб, для виявлення яких проводиться обшук, не містить обов`язку вказувати цю інформацію саме у резолютивній частині ухвали. Мотивувальна частина ухвали про обшук від 26.02.2025 містить обсяг речей і документів, які мають бути виявлені у процесі обшуку, а саме: грошові кошти, документи, мобільні телефони, електронні носії інформації (флеш накопичувачі, CD, DVD диски, тощо), комп`ютери, ноутбуки, планшети, записні книжки, блокноти, чорнові записи. Таким чином вказана ухвала включає в себе всі відомості, які мають бути зазначені відповідно до ст. 235 КПК України, хоча і зазначення такої інформації у резолютивній частині спрощує проведення відповідної слідчої дії.

Судом встановлено, що слідчим ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР під №0000350 від 25 лютого 2025 року за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.5 ст. 185 КК України.

27.02.2025 за адресою: АДРЕСА_2 , в ході огляду місця події було виявлено та вилучено у ОСОБА_10 , мобільний телефон червоного кольору ТМ «Apple», моделі «Iphone 12».

Звертаючись з клопотанням прокурор просить накласти арешт на мобільний телефон червоного кольору ТМ «Apple», моделі «Iphone 12», який належить ОСОБА_10 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 шляхом заборони його користування, розпорядження та відчуження.

Вилучення майна відбувалось в ході огляду, тому вилучені речі є тимчасово вилученим майном (частина сьома статті 237 КПК України).

Крім того, вилучений мобільний телефон має доказове значення та може містити докази у кримінальному провадженні.

Необхідність застосування арешту майна полягає у запобіганні можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження та з метою забезпечення збереження речових доказів.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя не надає оцінку належності та допустимості доказів.

Прокурором доведено, що накладення арешту на майно необхідне з метою забезпечення повного, об`єктивного та неупередженого проведення досудового розслідування, досягнення дієвості кримінального провадження, встановлення всіх об`єктивних обставин у кримінальному провадженні, та осіб, які причетні до вчинення правопорушення.

Враховуючи мотиви клопотання та обґрунтування його прокурором, майно, на яке прокурор просить накласти арешт, з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна у даному кримінальному провадженні, а також наявність достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, зважаючи на можливість використання його як доказ у даному кримінальному провадженні та як об`єкт кримінально протиправних дій, оцінивши потреби досудового розслідування, правову підставу для арешту майна, а також, що прокурором наведено обставини, які вказують на вчинення кримінального правопорушення, та виходячи із розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження в результаті накладення арешту на майно, завданням кримінального провадження, слідчий суддя доходить висновку про наявність правових підстав для арешту майна шляхом позбавлення володільця (власника) права на відчуження майна, залишивши його на відповідальне зберігання відповідно до порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 19.11.2012 «Про затвердження порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження» в камері зберігання речових доказів Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області.

Відповідно до положень частини першої - другої статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі викладеного, керуючись статтями 40, 131, 132, 170, 171 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ

Задовольнити клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 , про арешт майна за матеріалами досудового розслідування за № 0000350 від 25.02.2025 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

Накласти арешт на вилучене майно під час проведення обшуку від 27.02.2025 за адресою: АДРЕСА_2 , а саме:

Мобільний телефон червоного кольору ТМ «Apple», моделі «Iphone 12» по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000350 від 25.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

Майно, на яке накладено арешт, зберігати відповідно до порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 19.11.2012 «Про затвердження порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», в камері зберігання речових доказів Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 5-ти днів з дня проголошення ухвали.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складений і оголошений 07.03.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1