Провадження № 1-кс/202/8420/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Індустріального районного суду м. Дніпропетровська клопотання старшого слідчого СВ ВП ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Лівобережної окружної прокуратури місті Дніпра ОСОБА_4 , про арешт майна, та додані до клопотання матеріали кримінального провадження, внесеного 19.11.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000233 за ч.3 ст.332 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло зазначене клопотання в якому слідчий просить накласти арешт на речі, які були вилучені 04.12.2024 в ході обшуку домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме: банківську карту «Приватбанк» № НОМЕР_1 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування майном.

В обґрунтування вказаного клопотання слідчий посилається на те, що до Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра надійшло звернення від ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому останній просить притягти до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який разом з іншими невстановленими в ході досудового розслідування особами, з корисливих мотивів, організував схему сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України, шляхом надання порад, вказівок та засобів.

Допитаний в ході досудового розслідування як свідок ОСОБА_5 повідомив, що працює водієм та з метою отримання роботи з вищим грошовим забезпеченням шукав законні шляхи виїзду за межі України і йому порадили особу на ім`я « ОСОБА_7 », який може допомогти йому у вирішенні цього питання. При особистій зустрічі з особою на ім`я « ОСОБА_7 » останній запропонував свідку ОСОБА_5 , варіант перетину державного кордону України тропами поза межами контрольно-пропускних пунктів Державної прикордонної служби Украни за 6500 доларів США. Так, ОСОБА_7 повідомив, що спочатку свідку ОСОБА_5 потрібно передати ОСОБА_7 2500 доларів США за те, щоб останній поставив свідка в чергу людей, які також бажають виїхати за межі України, після чого потрібно очікувати приблизно 3 тижні та бути готовим виїжджати в місце збору групи, яка буде складатись з 3 осіб у м. Львів. В подальшому у м. Львів групу повинна зустріти інша людина, яка відвезе групу у місце висадки після чого свідку ОСОБА_5 повинні надати контакт, так званого «провідника», який зі слів ОСОБА_7 займається цим близько двох років і буде здійснювати супровід в режимі онлайн через месенджер телеграм шляхом відправки геопозицій та повідомленням про час, коли свідок повинен пересуватись по «точках» на карті, а коли потрібно стояти на місці, у зв`язку з патрулюванням працівниками ДПСУ державного кордону України. Після перетину державного кордону України по «точках», на території Республіки Молдова свідка зустріне водій, який доставить його до найближчого міста,де ОСОБА_5 повинен повідомити місцеві правоохоронні органи про своє знаходження в країні. Окрім того, ОСОБА_5 повинен віддати водію 300 доларів США, та після доставки у місто залишок грошових коштів у сумі 3700 доларів США повинен надіслати на криптогаманець, який буде повідомлено пізніше. Також ОСОБА_7 повідомив, що весь маршрут незаконного перетину державного кордону України займає приблизно 3 дні, у зв`язку з чим свідку потрібно мати з собою їжу з розрахунку на 3 дні, плащ палатку, теплі речі

та заряджений павербанк.

Так, відповідно до вказаного, 04.12.2024 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

05.12.2024 в порядку ст.ст. 276-278 КПК України повідомлено про підозру ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тобто в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, вчинене з корисливих мотивів.

Санкція статті 332 КК України передбачає покарання у вигляду позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

04.12.2024 в ході обшуку домоволодіння АДРЕСА_1 , який проведено на підставі ухвали слідчого суді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська було виявлено та вилучено - банківську карту «Приватбанк» № НОМЕР_1 .

05.12.2024 старшим слідчим СВ ВП №1 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області банківську карту «Приватбанк» № НОМЕР_1 , визнано речовим доказом.

Так, у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вилучені речі, можуть бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення та зберігати на собі його сліди або містити інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

На підставі викладеного, слідчий просить накласти арешт на вищевказане тимчасово вилучено майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

В судове засідання прокурор не з`явився, до суду надав заяву про розгляд даного клопотання за його відсутності, в клопотанні вказав, що вимоги клопотання підтримує в повному обсязі.

Захисник та підозрюваний в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду клопотання були повідомлені належним чином, їх неявка не перешкоджає розгляду клопотання.

Вивчивши клопотання, дослідивши надані слідчим матеріали кримінального провадження, суд виходить з наступного.

Так, слідчим суддею встановлено, що СВ ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного 19.11.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000233 за ч.3 ст.332 КК України.

05.12.2024 в порядку ст.ст. 276-278 КПК України повідомлено про підозру ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тобто в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, вчинене з корисливих мотивів.

Санкція статті 332 КК України передбачає покарання у вигляду позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

04.12.2024 в ході обшуку домоволодіння АДРЕСА_1 , який проведено на підставі ухвали слідчого суді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська було виявлено та вилучено - банківську карту «Приватбанк» № НОМЕР_1 .

05.12.2024 старшим слідчим СВ ВП №1 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області банківську карту «Приватбанк» № НОМЕР_1 , визнано речовим доказом.

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі "Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх не застосування при зведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до положень ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя враховує обставини, зазначені у клопотанні та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні та в межах якого подано клопотання, та приймає до уваги, що органом досудового розслідування доведено, що вилучене майно, а саме: банківська карта «Приватбанк» № НОМЕР_1 , містить відомості, які мають значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України та може бути використаним як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Також суд враховує наведені в клопотанні правові підстави для арешту майна, зокрема відповідність майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а також доведеність мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні.

Метою накладення арешту у поданому клопотанні орган досудового розслідування зазначив, зокрема, забезпечення збереження речових доказів.

Статтею 100 КПК України передбачено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст.170КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст. 98 КПК України.

Отже, з огляду на положення ч.2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

При накладенні арешту на вилучене майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

При вирішення питання про можливість накладення арешту на майно, слідчий суддя виходить з того, що матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого під час обшуку майна ознакам речових доказів, а саме: банківська карта «Приватбанк» № НОМЕР_2 , може містити інформацію щодо обставин вчинення злочину, яке має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, не може бути арештованим майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Також, слідчий суддя звертає увагу на те, що слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

На думку слідчого судді, вимоги клопотання, на цьому етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки зазначені предмети містять відомості, які мають значення для забезпечення даного кримінального провадження, може містити інформацію щодо обставин вчинення злочину, яке має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування.

Керуючись ст. 7, 110, 131, 132, 167-168, 170-173, 175, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт у кримінальному провадженні №0000233 від 19.11.2024, на вилучену 04.12.2024 в ході обшуку домоволодіння АДРЕСА_1 , банківську карту «Приватбанк» № НОМЕР_1 , із забороною володіння, користування та розпорядження вищевказаним майном, до скасування арешту у встановленому КПК України порядку.

Копію ухвали негайно вручити слідчому, прокурору та іншим заінтересованим особам.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду в термін 5 днів з моменту її проголошення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1