В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.02.2025 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області: ОСОБА_3 ,

потерпілий: ОСОБА_4 ,

представник потерпілого: ОСОБА_5 ,

захисник адвокат: ОСОБА_6 ,

обвинувачена: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біла Церква, Київської області, кримінальне провадження №0000390 від 09.10.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Біла Церква, Київської області, громадянки України, з вищою освітою, не одруженої, пенсіонерки, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

У С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Судом визнано доведеним, що 20.09.2024 приблизно о 16 години 30 хвилин, водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем Nissan Note, реєстраційний номер НОМЕР_1 , приїхавши на стоянку, що за адресою м. Біла Церква вул. Грибоєдова №10 А, не переконавшись, що автомобіль перебуватиме в нерухомому стані, залишила автомобіль без нагляду, проявила бездіяльність та неуважність, після закінчення руху не переконалась, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, під час стоянки транспортного засобу, не вжила заходів, для знерухомлення автомобіля Nissan Note, реєстраційний номер НОМЕР_1 та безпечного його перебування чим порушила вимог п. 15.12 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «водій не повинен залишати транспортний засіб, не вживши всіх заходів, щоб не допустити його самовільного руху, проникнення до нього і (або) незаконного заволодіння ним», створила небезпеку іншим учасникам руху, що привело до не керованого руху автомобіля та наїзду на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходився поруч із своїм автомобілем марки ЗАЗ Sens реєстраційний номер НОМЕР_2 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді: перелому медільної клиновидної кістки лівої стопи, перелому голівки лівої малої гомілкової кістки, перелому проміжної клиноподібної кістки лівої стопи, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, тому, що для повного зрощення переломів необхідно тривалий строк більш ніж 3 тижні.

Допущені водієм ОСОБА_7 , порушення вимог п. 15.12 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 , слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 286 КК України, а саме за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням показань обвинуваченої ОСОБА_7 , яка будучи допитаною в судовому засіданні свою вину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні визнала у повному обсязі та зазначила, що вона 20.09.2024 приблизно о 16 години 30 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем Nissan Note, реєстраційний номер НОМЕР_1 , приїхавши на стоянку, що за адресою м. Біла Церква вул. Грибоєдова №10 А, залишила автомобіль і пішла у справах, та під час стоянки транспортного засобу, автомобіль почав самовільно рухатися, внаслідок чого наїхав на пішохода ОСОБА_4 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 , щиро каялась, цивільний позов визнала частково в частині 10 000 (десяти тисяч) грн моральної шкоди та 4 000 (чотирьох тисяч) грн витрат на професійну правничу допомогу.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просила суд визнати недоцільним дослідження доказів у частині обставин вчинення цього кримінального правопорушення, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченої в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумніві суду у правильності розуміння нею змісту обставин, добровільності та істинності її позиції.

Захисник адвокат ОСОБА_6 , в судовому засіданні не заперечував щодо визнання недоцільності дослідження доказів у частині обставин вчинення цього кримінального правопорушення, так як його підзахисна повністю погоджується з встановленими обставинами. В частині заявленого цивільного позову потерпілого, захисник заявив клопотання щодо допиту свідка, ОСОБА_8 . Просив суд при призначенні покарання застосувати норму ст. 69 КК України. Зазначив, що ОСОБА_7 частково шкоду відшкодувала, направивши поштою 4500 грн. на адресу потерпілого, на підтвердження вказаного надав квитанцію укрпошти від 27.01.2025. На підтвердження факту того, що обвинувачена цікавилась станом здоров`я потерпілого надав чек на оплату № 639 від 20.09.2024 пацієнту ОСОБА_4 послуг СКТ колінного суглобу на загальну суму 3200 грн та характеристику від ОСББ "БЦ ВОКЗАЛЬНА 11" від 21.01.2025 на ОСОБА_7 , відповідно до якої обвинувачена має схвальні відгуки від мешканців будинку та відсутність на неї скарг.

Потерпілий в судовому засіданні ОСОБА_4 не оспорював фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, заявлений цивільний позов до обвинуваченої підтримав у повному обсязі, надав клопотання щодо збільшення позовних вимог в частині витрат на правничу допомогу на загальну суму у розмірі 11 000 (одинадцять тисяч) грн. просив його задовольнити.

Представник потерпілого ОСОБА_5 , в судовому засіданні заявлений цивільний позов підтримала та надала підтверджуючі документи щодо обгрунтованості нарахованої суми на правничу правову допомогу, підтримала клопотнання потерпілого щодо збільшення в цій частині позовних вимог та просила задовольнити цивільний позов на суму 300 000 (триста тисяч) грн моральної шкоди та 11 000 (одинадцять тисяч) грн витрат на професійну правову допомогу. Також, ОСОБА_5 заявила клопотання щодо виклику на допит свідка ОСОБА_9 в межах цивільного позову.

Учасники судового провадження не заявляли заперечень щодо задоволення клопотань захисника та представника потрепілого.

Допитаний в судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань свідок ОСОБА_8 показав, що він є сином обвинуваченої ОСОБА_7 , та після вказаної ДТП надавав допомогу потерпілому у вигляді транспортування його з лікувального закладу додому, також підвозив ОСОБА_9 , та допомагав у транспортуванні автомобіля потерпілого з штраф майданчику, оплатив у лікарні СКТ, неодноразово телефонував потерпілому та пропонував допомогу, однак останній відмовлявся.

Допитана в судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попереджена про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань свідок ОСОБА_9 показала, що вона є знайомою потерпілого ОСОБА_4 та доглядає його у зв`язку з його станом здоров`я спричиненому ДТП. Зазначила, що у день вчинення ДТП, син ОСОБА_7 ОСОБА_8 допомагав розвозити її з сусуідкою з лікувального закладу додому та завіз автомобіль ОСОБА_4 на штраф майданчик. При цьому сама ОСОБА_7 не цікавилась станом здоров`я потерпілого, а її син ОСОБА_8 двічі телефонував ОСОБА_4 . Крім цього пояснила, що ОСОБА_4 почуває себе погано, постійно потребує сторонньої допомоги в побуті.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні просить визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Обставинами, які пом`якшують покарання, чи обтяжують покарання, на думку прокурора - не встановлено. А також просить вирішити питання щодо речових доказів, судових витрат. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 до обвинуваченої ОСОБА_7 - задоволити з урахуванням наданих по справі доказів.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального провадження, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують її особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченої, у відповідності до положень Кримінального кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за вище встановлених обставин.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Так, об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, включає такі обов`язкові ознаки: діяння, обстановку, наслідки та причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Діяння полягає у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, яке може вчинятися шляхом дії або бездіяльності і полягати у вчиненні дій, які заборонені правилами; невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту. Діяння при вчиненні цього злочину завжди пов`язане з недотриманням вимог відповідних нормативних актів - правил безпеки руху та експлуатації транспортних засобів.

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винним, закономірно, з необхідністю тягне за собою наслідки, передбачені ст. 286 КК України.

Суб`єктивна сторона злочину визначається ставленням винного до наслідків і в цілому характеризується необережною формою вини.

Так, обвинувачена ОСОБА_7 не дотрималась вимог п. 15.12 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_4 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, що не оспорюється обвинуваченим.

Таким чином судом встановлено, що грубе порушення водієм ОСОБА_7 , вимог п. 15.12 Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_4 .

Отже, суд, з урахуванням наведеного здійснивши кримінально-правову оцінку поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, через визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння, кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_7 , за ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки вона вчинила порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Мотиви призначення відповідного покарання.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , суд, згідно з вимогами статей 65 - 67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винної, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченій, судом не встановлено.

Отже, ОСОБА_7 , повністю визнала вину, що слугувало підставою для розгляду провадження з дослідженням неповного об`єму доказів за приписами ч. 3 ст. 349 КПК України, а також зробила для себе належні висновки.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченій, відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Також суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином; дані про особу обвинуваченої, а саме те, що вона раніше не судима, на обліку у лікаря нарколога, лікаря - психіатра не перебуває, неодружена, пенсіонерка, а також судом встановлено, що обвинувачена має постійне місце проживання, яке співпадає з місцем реєстрації, тобто має міцні соціальні зв`язки.

Крім цього судом враховується позиція захисника та обвинуваченої, які просили застосувати вимоги статті 69 КК України та призначити покарання у вигляді пробаційного нагляду, позицію прокурора, який просив призначити покарання обвинуваченій у вигляді штрафу із позбавленням права керування на один рік, позиції потерпілого та його представника, які підтримали прокурора.

Крім цього судом прийнято до уваги висновок органу пробації про можливість виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства.

Таким чином суд вважає, що виправлення і перевиховання, попередження з боку обвинуваченої ОСОБА_7 , здійснення нових кримінальних правопорушень і досягнення інших цілей покарання, можливо без ізоляції її від суспільства, тобто ОСОБА_7 , слід призначити основне покарання у виді штраф у мінімальному розмірі, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 286 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує, що тяжких наслідків не настало, ОСОБА_7 визнала вину повністю, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судима, пенсіонерка та приходить до висновку про призначення їй додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом на строк один рік.

На думку суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченою, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.

Крім цього, суд вважає, що можливості застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченої, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченої немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників процесу та у світлі того, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Під час судового розгляду встановлено, що внаслідок ДТП потерпілий ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості. Представник потерпілого в інтересах потерпілого в судовому засіданні до початку судового розгляду по суті заявив цивільний позов про стягнення з ОСОБА_7 , зокрема на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 300 000 гривень та стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 11000 грн.

Вирішуючи питання цивільного позову потерпілого/цивільного позивача ОСОБА_4 до обвинуваченої/цивільного відповідача ОСОБА_7 , про відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе відповідальність за шкоду, завдану діянням підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 49 КК України потерпілим визнається особа, якій злочином заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду. У справах про злочин, внаслідок яких сталася смерть потерпілого, права, передбачені цією статтею, мають його близькі родичі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Крім того, стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Так представник позивача зазначив, що після ДТП яке мало місце 20.09.2024 ОСОБА_4 , був госпіталізований до лікарні КНП БМР - Білоцерківська міська лікарня № 2. В результаті заподіяних йому тілесних ушкоджень він змушений наразі тривалий час лікуватися, протягом чого йому доводиться купувати ліки та здійснювати дороговартісні обстеження.

В даному випадку, розмір та наявність завданої ОСОБА_4 , моральної шкоди оцінює у 300 000,00 грн. (триста тисяч гривень), яка полягає у фізичних, душевних стражданнях та переживаннях пережитими ОСОБА_4 , у зв`язку із самим фактом наїзду на нього автомобіля, коли він мав всі підстави перебувати в безпеці, адже це була стоянка для автомобілів, де всі водії мали би знати та виконувати вимоги п.15.12 Правил дорожнього руху України. Такі безвідповідальні та неправомірні дії відповідачки, як наслідок, викликають в майбутньому острах та недовіру до інших водіїв, що викликає у ОСОБА_4 острах та сильні емоційні і психологічні переживання, в тому числі і за своє життя. Крім того, у зв`язку із отриманням тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 , зазнав постійних цілодобових сильних фізичних страждань та моральних переживань (емоційних та психологічних), оскільки відчував нестерпний фізичний біль. Крім того, ОСОБА_4 , відчув сильний нестерпний біль не лише під час заподіяння йому тілесних ушкоджень, а і протягом всього тривалого лікування відчуває постійний біль, що буде наслідком і в майбутньому. ОСОБА_4 позбавлений можливості повноцінно вести свою звичайну життєдіяльність та працювати. Потерпілий є самотньою особою літнього віку, до ДТП він проживав в приватному будинку, вів домашнє господарство та працював на роботі. Заподіяні тілесні ушкодження не лише створили йому додаткові незручності та складності, а повністю змінили його життя. Так, після отриманих ним травм ОСОБА_4 пересувається на інвалідному візку та інколи намагається використовувати милиці, постійно потребує сторонньої допомоги, а саме: пересування та існування у звичайному побуті, купівля ліків в аптеці, продуктів в магазині, поїздки до лікарні тощо. Всі ці обставини змусили ОСОБА_4 переїхати до іншого місця проживання, а саме до людини, яка постійно йому допомагає. Крім того, ОСОБА_10 не може повноцінно працювати за основним моїм місцем роботи, так як час від часу потрібно їздити до міста Київ, через що він втратив можливість отримати прогнозований дохід за цей період.

Крім того, згідно з актом-розрахунком виконаних послуг, адвокат наразі вже надав правничі послуги ОСОБА_11 , на суму 11 000,00 гривень. У зв`язку з чим ОСОБА_10 , просить суд вирішити питання повернення йому вказаних судових витрат.

З наданого стороною захисти відзиву вбачається, що ОСОБА_7 , позовні вимоги не визнає та зазначає, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілих осіб, і не повинен призводити до їх безпідставного збагачення. Так, ОСОБА_7 перебуває на обліку в Білоцерківському об`єднаному управлінні ГУФУ в Київській області і отримує пенсію за віком. Розмір її щомісячної пенсії становить 2361,00 грн. Відповідачка має хронічні хвороби, проходить періодичне лікування. Вказані обставини мають бути враховані судом при визначенні розміру морального відшкодування.

Враховуючи незначний дохід відповідачки, зважаючи на незадовільний стан її здоров`я, визначений позивачем розмір моральної шкоди 300 000,00 грн. стане для відповідачки занадто обтяжливим.

Крім того, відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-219392036 від 12.02.2024, станом 20.09.2024 цивільно-правова відповідальність транспортного засобу Nissan Note, д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у Приватному акціонерного товаристві «Страхова компанія «Еталон».

Як визнає позивач у позовній заяві, страхова компанія зголосилася відшкодувати йому матеріальні витрати на лікування, які він поніс та планує ще понести.

Враховуючи законодавчо встановлений обов`язок страхової компаній, позивачу також буде відшкодовано і моральна шкода.

Натомість, стягнення моральної шкоди також із відповідача у визначеному позивачем розмірі є завищеним та спричинить надмірний тягар відповідальності особи.

Розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

В даному випадку, втрати немайнового характеру потерпілого частково покриються страховим відшкодуванням.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи матеріальне становище відповідачки, надмірно завищений розмір моральної шкоди, відповідачка вважає, що відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн. є достатнім та таким, що відповідатиме принципу розумності та справедливості.

Крім того, відповідачка вважає, що понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу на загальну суму 11000,00 грн. є неспівмірними та надмірно завищеними з наступних підстав. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Із акту виконаних послуг від 08.12.2024 вбачається, що послуги: консультація та погодження правової позиції на початковому етапі вступу в справу - 500,00 грн., ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та погодження правової позиції - 2500,00 грн., надання консультацій та роз`яснень по справі - 1000,00 грн. є тотожними і за своєю суттю включають в себе надання послуг одного виду адвокатської діяльності.

Крім того, в акті зазначено послугу - витрати орг.-техн. (канц., техн., проїзд тощо) на 500,00 грн., які не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, що передбачені в ст. 1, ст. 19 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», а тому витрати на здійснення вказаних видів робіт не можуть бути відшкодовані за рахунок відповідача як витрати на професійну правничу допомогу.

На думку представника відповідача, правнича допомога у вказаному кримінальному провадженні, зважаючи на складність справи та на повне визнання обвинуваченою фактичних обставин дорожньо-транспортної пригоди та своєї вини, могла бути обмежена лише складанням позовної заяви із зазначенням реального та розумного розміру спричиненої потерпілому моральної шкоди, оскільки надання інших видів правничої допомоги потерпілому не є необхідним у даному кримінальному провадженні, його інтереси захищає держава в особі прокурора. Свідоме завищення в позовній заяві розміру спричиненої потерпілому моральної шкоди призводить до більш тривалішого судового розгляду.

Таким чином, відповідачка вважає, що витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 11 000,00 грн., є надмірно завищеними, не відповідають складності справи та критерію розумності розміру правничої допомоги.

Виходячи з викладеного, у разі задоволення позовних вимог просить зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесену позивачем у даній справі, до 4000,00грн.

Так, згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страховик зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною 1 статті 999 ЦК України розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування. Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

Статтею 7 Закону України «Про страхування» зазначені види обов`язкового страхування. До яких відноситься страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Суд враховує правову позицію викладену в постанові Верховного Суду від 17.10.2019 у справі № 401/1688/17 (провадження № 51-8184км18), аналогічну правову позицію Верховний Суд висловив також у постанові від 17.11.2021 у справі № 333/384/20 (провадження № 51-3144км21), а саме право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них передбачена ст. 35 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страхової компанії за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.

Іншій спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страхової компанії про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з п. 36.1 ст. 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймаються у зв`язку з визначенням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

З огляду на це, протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи не звернення з заявою про цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого ст. 128 КПК України.

Водночас, у межах кримінального провадження за ст. 286 КК України факт, обставини ДТП, особа, вина у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінальної справи і належать до предмету доказування. В цьому разі не звернення потерпілого безпосередньо до страховика жодним чином не перешкоджає з`ясуванню обставин з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування.

Так, позовні вимоги заявлені потерпілим саме до обвинуваченої ОСОБА_7 , при цьому цивільний позов не містить будь-яких посилань щодо стягнення заподіяних збитків з третіх осіб.

Тому, якщо особа подала позовну заяву до суду про стягнення із винної особи шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, то вона здійснила відповідне волевиявлення обравши на власний розсуд один з альтернативного можливих засобів захисту свого порушеного права.

Право потерпілих на відшкодування шкоди є абсолютним і не може бути припинено або обмежено будь-яким договором, у тому числі договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом з тим, вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, за яких обставин і якими діями вона завдана, яким є ступінь вини кожного з заподіювачів, в якій грошовій сумі потерпіла вказує на пов`язані з нею втрати та з чого при цьому виходить.

Зокрема, статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Зокрема, п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 регламентовано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За таких обставин суд, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілого ОСОБА_4 , яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), та виходячи з положень ст. 128 КПК України, та норм ЦК України, визначає розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стану здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості й вважає за необхідне стягнути з обвинуваченої/цивільного відповідача ОСОБА_7 на користь потерпілого - цивільного позивача ОСОБА_4 , 100 000 (сто тисяч) гривень.

На підставі викладеного цивільний позов у частині відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 , підлягає задоволенню частково.

Відшкодування потерпілому шкоди у розмірі 4500 грн. суд не приймає до уваги, оскільки підтверджень отримання вказаних коштів потерпілим суду не надано, при цьому ОСОБА_4 факт отримання коштів заперечується.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд враховує складність справи та виконаних адвокатом робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг і виконаних робіт; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); ціну позову та/або значення справи для сторони. Обов`язковим переліком документів, які підтверджують витрати на професійну правову допомогу, незалежно від юрисдикції спору є: договір на надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з позначкою банка або іншій банківський документ, касові чеки тощо). КПК України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат у тому числі на правову допомогу, що входить до предмету доказування в кримінальному провадженні, вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.10.2022 у справі 753/10228/20 (провадження № 51-5868км21).

Отже, виходячи з наданих процесуальним законом повноважень суду щодо оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності, суд дійшов висновку, що докази надані представником потерпілого, підтверджують співмірність наданих адвокатом послуг зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних послуг та робіт, а фактично понесені витрати є обґрунтованими та документально підтвердженими на загальну сума 11 000,00 гривень.

В обґрунтування розміру витрат на правову допомогу представник потерпілого послався на умови договору про надання правової допомоги № 16/11 від 29.10.2024, акт виконаних послуг, квитанції прибуткового касового ордеру.

Таким чином цивільний позов в частині стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 , витрат на правову допомогу підлягає задоволенню.

Речові докази по справі, підлягають вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати, пов`язані з проведення судових експертиз, підлягають стягненню на користь держави з обвинуваченої.

Керуючись статтями 368, 371, ч. 2 ст. 373, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 , визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні по ч. 1 ст. 286 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 3 000 (три тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речовий доказ: автомобіль марки Nissan Note, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який повернутий на відповідальне зберігання ОСОБА_7 , після набрання вироком законної сили, залишити у останньої.

Речовий доказ: автомобіль марки ЗАЗ Sens реєстраційний номер НОМЕР_2 , який повернутий на відповідальне зберігання ОСОБА_4 , після набрання вироком законної сили, залишити у останнього.

На підставі статей 122-124 КПК України стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення судових експертиз у розмірі 1 591,80 грн., 3 979,50 грн., 3 183,60 грн., 3 979,50 грн., що разом складає 12 734,40 грн.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення - задовольнити частково.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про відшкодування витрат на правову допомогу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в розмірі 11 000,00 гривень.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя: ОСОБА_12