КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого за ч. 2 ст. 309 КК України

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сиротенки Глобинського району Полтавської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 8 лютого 2008 року Подільським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, звільненого 28 вересня 2010 року умовно-достроково, невідбутий строк покарання 1 рік 10 місяців 28 днів,

- 15 січня 2014 року Жашківським районним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КК України до 2 років 10 днів обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки, ухвалою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 15 травня 2014 року звільнення з іспитовим строком скасовано та направлено останнього для відбуття покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 10 місяців з моменту його затримання, ухвалою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 19 травня 2017 року направлений до місць відбування покарання, згідно ст. 72 КК України зарахований час, попереднього ув`язнення з 11 квітня 2017 року по час доставлення до місця відбування покарання, звільнений 28 грудня 2017 року на підставі ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 20 грудня 2017 від подальшого відбування покарання у вигляді обмеження волі на підставі ст. 3 Закону України «Про амністію у 2016 році»,

- 7 листопада 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 місяця арешту,

- 17 листопада 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 3 місяців арешту, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю вироків призначено остаточне покарання у виді 4 місяців арешту, яке не відбув, -

на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 6 листопада 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 6 листопада 2024 року задоволено клопотання прокурора, відмовлено у задоволенні клопотання захисника про обрання запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту; кримінальне провадження № 0002191 від 22 серпня 2024 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, призначено до судового розгляду; продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб до 5 січня 2025 року (включно), з визначенням застави у сумі 60560 грн., що становить 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у національній грошовій одиниці, з покладенням у разі внесення застави на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, з встановленням терміну дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 5 січня 2025 року.

Не погоджуючись з ухвалою суду в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати йому запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту.

В обґрунтуванням вимог апеляційної скарги обвинувачений зазначає про те, що він не погоджується з ухвалою суду, оскільки ст. 315 КПК України не передбачено продовження строку тримання під вартою, а лише зміну, обрання чи скасування такого строку оскільки кримінальне провадження перебуває на стадії підготовчого провадження. Також обвинувачений вказав, що йому не було вручено копії клопотання прокурора за три години до судового засідання, що є грубим порушенням вимог КПК України. Окрім того, йому станом на 13 листопада 2024 року не вручена копія повного тексту ухвали. Окремо обвинувачений наголошує на тому, що суд одностороннє підійшов до розгляду клопотання, оскільки йому, навіть, не дали висловити свої заперечення. Також він вважає, що на даний час відсутні будь-які ризики, які надумані прокурором. У нього ( ОСОБА_6 ) на даний час існують міцні соціальні зв`язки, позитивні характеристики, постійне місце проживання, роботи. Вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою є занадто суворим для нього. Вважає, що йому буде достатньо виключно домашнього арешту в нічний час.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: ухвалу про продовження строку тримання під вартою; клопотання про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На виконання вимог ч. 2 ст. 422-1 КПК України з суду першої інстанції витребувані копії наведених документів.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється колегією суддів за відсутності обвинуваченого, захисника та прокурора, оскільки жодним з них не заявлялось клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши наявні у розпорядженні колегії суддів матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що у провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №0002191 від 22 серпня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

За змістом оскаржуваної ухвали на стадії підготовчого судового засідання прокурором заявлено клопотання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Клопотання обґрунтоване тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , будучи раніше неодноразово судимим, останній раз 7 листопада 2023 року та 17 листопада 2023 року вироками Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України, та, маючи незняту та непогашену судимість, а також невідбуте покарання за останнім вироком, 22 серпня 2024 року вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України. Винуватість обвинуваченого у вчиненні вказаного злочину підтверджується зібраними у справі доказами, а санкція ч. 2 ст. 309 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до 3 років. За таких обставин ОСОБА_6 може переховуватися від суду, усвідомлюючи невідворотність реального строку покарання за вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Окрім того, прокурор зазначив у клопотання про наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, що, на переконання прокурора, підтверджується тим, що обвинувачений є особою працездатного віку, проте, не працевлаштований, не має постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, веде бродячий спосіб життя, а, відтак, немає постійного доходу для існування. При цьому, будучи неодноразово раніше судимим, належних висновків для себе не зробив та вчинив нове кримінальне правопорушення, що свідчить про реальність вказаного ризику.

Також прокурор вважає реальним ризик незаконного впливу на свідків, оскільки ОСОБА_6 з метою уникнення кримінальної відповідальності шляхом підкупу або залякування може незаконно впливати на свідків, у тому числі тих, які на даний час не допитані в суді.

У клопотанні прокурора також наголосив на тому, що будь-яких документів щодо стану здоров`я, наявність на утриманні у нього будь-яких осіб, не надав.

За змістом оскаржуваної ухвали прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження обраного обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою оскільки, ризики, які були враховані при його обранні не відпали, визначити розмір застави 40 прожиткових мінімумів.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід, не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, а саме домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку захисника, зазначивши, що він має постійне місце проживання у своєї знайомої у АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, всупереч доводів апеляційної скарги обвинуваченого, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою.Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримано.

За результатами розгляду клопотань суд відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту та задовольнив клопотання прокурора, продовжив тримання обвинуваченого строком на 60 діб до 5 січня 2025 року (включно), з визначенням застави у сумі 60560 грн., що становить 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у національній грошовій одиниці, з покладенням у разі внесення застави на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, з встановленням терміну дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 5 січня 2025 року.

При цьому судом враховано, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного, нетяжкого злочину, немає постійного джерела доходів, опинившись на волі, зможе ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення, вчинити інше кримінальне правопорушення, впливати на свідків, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду, та його належну поведінку, попередити вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак, вимагає доказів того, що він має реальну можливість його здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що прокурором доведені ризики, які є достатніми для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , та вважав, що інші запобіжні заходи не здатні гарантувати його належну процесуальну поведінку та здійснення своїх процесуальних обов`язків, а тому клопотання сторони захисту не підлягає задоволенню.

Також суд врахував, що будь-яких даних про усунення ризиків, наявність яких слугувала підставою для обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суду не надано, у зв`язку з чим суд, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого у ході судового розгляду, виконання процесуальних рішень у справі, дійшов висновку, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, а тому вважав за доцільне продовжити ОСОБА_6 раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Окрім того судом враховано, що відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, визначений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2024 року розмір застави у виді 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень, необхідно залишити без змін.

Враховуючи думку прокурора та обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , а саме ч. 2 ст. 309 КК України, тобто, у скоєнні нетяжкого злочину, майнового та сімейного стану обвинуваченого, зазначених вище ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суд дійшов висновку, що раніше визначений розмір застави не може бути збільшений до 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Суд вважав, що раніше визначений розмір застави є достатнім розміром, що може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та враховує, що з наявних даних встановлено, що питання застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою вирішено на стадії підготовчого судового засідання, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта відносно ОСОБА_6 за інкримінованим йому обвинуваченням та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий до суду у порядку ст. 291 КПК України, отже, ОСОБА_6 набув статусу обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, і обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів.

Наведенесвідчить про те, що, приймаючи рішення про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував обставини інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, його наслідки, та виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_6 інкримінується вчинення нетяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, за який передбачено покарання у виді штрафу від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років, який вчинено у період невідбутого покарання за попереднім вироком.

Суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення винуватості у вчиненні інкримінованих йому дій, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування та саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, а, відтак, колегія суддів вважає, що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинуваченого переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Окрім того, колегія суддів враховує характер та обставини інкримінованого обвинуваченому злочину, дані про особу обвинуваченого, який не має постійного місця проживання, сталих міцних соціальних зв`язків, постійного джерела доходу, що не спростовано стороною захисту, а тому вважає небезпідставною можливість ухилення обвинуваченого від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, що також свідчить про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду.

На думку колегії суддів, є небезпідставним на даному етапі судового провадження і ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, з огляду на дані щодо особи обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти життя та здоров`я особи, а також кримінальні правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів.

Також колегія суддів, враховуючи, що у кримінальному провадженні ще не допитані свідки, вважає, що на даному етапі судового розгляду кримінального провадження є наявним ризик впливу з боку обвинуваченого на свідків у кримінальному провадженні з метою зміни ними показань на його користь.

З огляду на наявні дані про особу обвинуваченого, які викладені в оскаржуваному рішенні та не спростовані стороною захисту, на переконання колегії суддів, на час постановлення оскаржуваної ухвали відсутні підстави для застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу, як передача обвинуваченого на поруки у зв`язку з відсутністю заяв відповідних осіб; за відсутності даних про наявність в обвинуваченого сталих міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання та роботи, що може бути стримуючим фактором для настання встановлених ризиків, - як домашній арешт або особисте зобов`язання.

При цьому колегія суддів враховує, що судом першої інстанції при вирішенні питання застосування обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою прийнято рішення про можливість застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу у виді застави у сумі 60560 грн., що становить 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у національній грошовій одиниці, з покладенням у разі внесення застави на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, з встановленням терміну дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 5 січня 2025 року.

При цьому колегія суддів враховує, що відповідно до положень п. 1 ч. 5 ст. 182 КПК України застава визначається у розмірі щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням обставин інкримінованого обвинуваченому злочину, даних про його особу, з огляду на положенняст.ст. 177, 178 КПК України, вимоги ст. 182 КПК України, позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатись, на переконання колегії суддів, на переконання колегії суддів, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що обвинуваченому слід визначити розмір застави 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, враховуючи, що застава саме у такому розмірі буде належною гарантією того, що у разі сплати визначеного розміру застави, обвинувачений вирішить не зникати через побоювання втратити заставу.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого не знайшли свого підтвердження, спростовуються встановленими обставинами, а тому колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих на час постановлення оскаржуваної ухвали обставин, з призначенням обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у виді застави з визначенням її розміру, який буде належною гарантією того, що у разі сплати визначеного розміру застави, обвинувачений вирішить не зникати через побоювання втратити заставу, з покладенням на нього передбачених законом обов`язків, а тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає.

При цьому будь-яких даних на підтвердження обставин, наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого, судом апеляційної інстанції не встановлено. Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що за змістом оскаржуваної ухвали обвинувачений висловив свою думку по заявленому прокурором клопотанню, що свідчить про обізнаність обвинуваченого з його змістом та спростовує позицію обвинуваченого про те, що він не ознайомився зі змістом клопотання прокурора та не розумів, про що йде мова.

З огляду на викладене, враховуючи, що на даний час остаточне рішення у кримінальному провадженні ще не прийнято, встановлені ризики продовжують існувати, підстави для скасування оскаржуваного судового рішення колегією суддів не встановлено, а тому апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 6 листопада 2024 року в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, до 5 січня 2025 року (включно), з визначенням застави у сумі 60560 грн., що становить 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у національній грошовій одиниці, з покладенням у разі внесення застави на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, з встановленням терміну дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 5 січня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4