Житомирський апеляційний суд
Справа №296/5188/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/141/25
Категорія ч.4 ст.186 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар

судового засідання ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі, кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Корольовського районного суду міста Житомира від 02 вересня 2024 року щодо ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Новогуйвинське, Житомирського району, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, на утриманні маючого малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст.89 КК України,

засуджено:

- за ч.4 ст.186 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, та встановлено іспитовий строк терміном 3 (три) роки, в період якого, відповідно до ст.76 КК України зобов`язано його періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Скасовано запобіжний захід, обраний ОСОБА_7 на підставі ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 13.05.2024 у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 13.05.2024 на мобільний телефон торгівельної марки «Хіоmі Redmi 9С».

Стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судово-товарознавчої експертизи в розмірі 1514 грн. 56 коп.

Згідно вироку суду першої інстанції, 11.05.2024, приблизно о 01 годині, у ОСОБА_7 , який перебував поблизу будівлі «Прозорого офісу» за адресою: м. Житомир, площа Польова, буд. 8, у період введеного на території України воєнного стану, виник раптовий злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення мобільного телефону, що належить малознайомій йому ОСОБА_9 , поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для її життя та здоров`я та яка знаходилась за тією ж адресою.

Реалізовуючи свій раптовий злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, за вказаних вище обставин, ОСОБА_7 , керуючись корисливим мотивом раптово рукою схопив ліву руку ОСОБА_9 , та різко викрутивши її, вихопив із неї належний їй мобільний телефон торгівельної марки «Хіоmі Readmi 9С», вартістю 2000 гривень, спричинивши при цьому ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження у вигляді синця на лівому передпліччі.

В подальшому, ОСОБА_7 , утримуючи викрадене майно, місце вчинення кримінального правопорушення залишив та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_9 майнової шкоди на суму 2000 гривень.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, згідно якої просить виключити з вироку суду першої інстанції вказівку про наявність пом`якшуючої обставини - добровільне відшкодування завданого збитку, вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років та зарахувати останньому у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 11.05.2024 по 13.05.2024 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, а також строк перебування обвинуваченого під домашнім арештом з 14.05.2024 по 02.09.2024 з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом, правильності кваліфікації дій та доведеності вини ОСОБА_7 , вважає, що вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому покарання є незаконним, необґрунтованим з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що доводи, які навів суд першої інстанції застосовуючи положення ст.69 КК України, при призначенні ОСОБА_7 покарання, не в повній мірі відповідають обставинам кримінального провадження.

На думку апелянта, судом першої інстанції було безпідставно встановлено пом`якшуючу обставину - добровільне відшкодування обвинуваченим завданих збитків потерпілій оскільки, мобільний телефон останньої, що був вилучений у ОСОБА_7 в ході особистого обшуку та на який було накладено арешт, було визначено повернути потерпілій ОСОБА_9 вироком суду першої інстанції шляхом скасування вищевказаного арешту, що не свідчить про добровільне відшкодування ОСОБА_7 завданих збитків.

Також вказує на те, що посилання суду першої інстанції на незначну вартість викраденого майна та відсутність тяжких наслідків вчиненого кримінального правопорушення не є переконливими для застосування положень ст.69 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання оскільки, вартість мобільного телефону потерпілої складає 2000 гривень, а у потерпілій були спричинені легкі тілесні ушкодження поєднані з насильством, які не були небезпечними для її життя та здоров`я.

Окрім того, звертає увагу суду на тому, що ОСОБА_7 не працевлаштований, вчинив злочин корисливого характеру, який віднесено до категорій тяжких злочинів, що свідчить про те, що останній злочинним шляхом намагається здобувати майно.

Апелянт окрім іншого вказує і на те, що поза увагою суду першої інстанції залишилось вирішення питання про застосування положень ч.ч.5, 7 ст.72 КК України та зарахування у строк відбутого покарання строк перебування ОСОБА_7 під вартою в даному кримінальному провадженні з 11.05.2024 по 13.05.2024 та строк його перебування під цілодобовим домашнім арештом з 14.05.2024 по 02.09.2024.

До початку апеляційного розгляду даного кримінального провадження, на адресу Житомирського апеляційного суду надійшов рапорт оперуповноваженого ВКП Житомирського РУП № 1 ГУНП в Житомирській області ОСОБА_11 , згідно якого в ході виконання ухвали Житомирського апеляційного суду про встановлення місцезнаходження потерпілої ОСОБА_9 , останню було повідомлено в телефонному режимі про дату, час та місце апеляційного розгляду даного кримінального провадження, проте, потерпіла ОСОБА_9 повідомила про те, що не може з`явитись на апеляційний розгляд у зв`язку із особистими обставинами та відмовилась надавати адресу фактичного проживання для направлення їй листа з копією апеляційної скарги та судову повістку.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_10 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Виходячи зі змісту вимог статті 370 КПК України, відповідно до якої судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим: законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції вказаних вимог закону не дотримався.

Висновок суду про доведеність винності обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи та ніким з учасників процесу не оспорюється.

Згідно вироку суду, призначаючи покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав визнання ним своєї вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування заподіяних злочином збитків.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Також судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий в силу ст.89 КК України, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні малолітню дитину, не працює.

Однак, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст.69 КК України прийшов до помилкового висновку про можливість виправлення останнього без відбування покарання.

Статтею 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінальної правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442"1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7, Призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч.1 ст.69 КК.

Колегія суддів звертає увагу на те, що посилаючись на можливість призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК України, суд першої інстанції зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.

Проте, при ухваленні вироку суд першої інстанції помилково врахував пом`якшуючу обставину - добровільне відшкодування завданих ОСОБА_7 збитків.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що 11.05.2024 під час затримання ОСОБА_7 в порядку ст.208 КПК України у останнього під час обшуку було вилучено мобільний телефон «Хіоmі Readmi 9С», що належить потерпілій ОСОБА_9 , який було визнано речовим доказом та поміщено до камери зберігання речових доказів Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області.

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду міста Житомира від 13.05.2024 накладено арешт на мобільний телефон «Хіоmі Readmi 9С», що належить потерпілій ОСОБА_9 .

Вироком Корольовського районного суду міста Житомира було скасовано арешт накладений на мобільний телефон «Хіоmі Readmi 9С», що належить потерпілій ОСОБА_9 та повернуто його останній.

За таких обставин, факт добровільного відшкодування збитків потерпілій зі сторони ОСОБА_7 відсутній, а тому висновки суду першої інстанції з цього приводу є помилковими.

Окрім того, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення є тотожними обставинами, що пом`якшують покарання в розумінні положень п.1 ч.1 ст.66 КК України та не можуть бути встановленими як дві різні пом`якшуючі обставини.

Варто також зауважити, що ОСОБА_7 є особою не працевлаштованою, що вчинив корисливий злочин поєднаний з насильством, який являється тяжким злочином, тому наявність у нього на утриманні малолітньої дитини та його позитивна характеристика, у цій справі, на думку апеляційного суду, не мають вирішального значення з огляду на суспільну небезпеку інкримінованого ОСОБА_7 діяння.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому покарання є незаконним та необґрунтованим з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Частиною 1 ст.413 КПК України визначено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Враховуючи вищенаведене в сукупності і взаємозв`язку, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.186 КК України - скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого внаслідок мякості з постановленням нового вироку в цій частині.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 колегія суддів дотримуючись Загальної частини в межах Особливої частини КК України, з урахуванням пом`якшуючої покарання обставини, вважає необхідним призначити ОСОБА_7 мінімальне покарання з межах санкції ч.4 ст.186 КК України.

На думку колегії суддів таке покарання буде відповідати принципам законності, індивідуалізації, справедливості та співмірності та є достатнім для виправлення та запобігання вчиненню ОСОБА_7 нових кримінальних правопорушень.

Окрім того, відповідно до ч.5 ст.72 КК України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Частиною 7 ст.72 КК України встановлено, що домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що 11.05.2024 ОСОБА_7 було затримано в порядку ст.208 КПК України, в якості особи підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду міста Житомира від 13.05.2024 до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який було скасовано вироком суду першої інстанції 02.09.2024.

Таким чином, у строк відбування покарання ОСОБА_7 необхідно зарахувати строк його попереднього ув`язнення відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України, а також строк його перебування під час цілодобового домашнього арешту відповідно до ч.7 ст.72 КК України.

Керуючись ст.ст.405, 407, 420, ч.15 ст.615 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_10 - задовольнити.

Вирок Корольовського районного суду міста Житомира від 02 вересня 2024 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання - скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.4 ст.186 КК України у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 11.05.2024 по 13.05.2024 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі ч.7 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк перебування обвинуваченого під домашнім арештом з 14.05.2024 по 02.09.2024 з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Виключити з мотивувальної частини вироку Корольовського районного суду міста Житомира від 02 вересня 2024 року щодо ОСОБА_7 посилання на визнання судом обставину, що пом`якшує покарання добровільне відшкодування заданих збитків.

В решті, вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

На вирок суду може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді: