Справа № 307/2503/14-к
Провадження № 1-в/307/92/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2024 рокум. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

представника пробації ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тячів подання провідного інспектора Тячівського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області ОСОБА_6 про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 ст. 74 КК України, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , засудженого вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 22.01.2015 року за ст.ст. 289 ч.2, ч.ч. 1, 2, 3 ст.185 КК України та на підставі ч.1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.ст. 104, 75, 76 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

В С Т А Н О В И В:

Провідний інспектор Тячівського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області ОСОБА_6 звернулася до суду з поданням про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч. 2 і 3 ст. 74 КК України ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , засудженого вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 22.01.2015 року за ст.ст. 289 ч.2, ч.3 ст.185, ч.2 ст. 185 КК України та на підставі ч.1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.ст. 104, 75, 76 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Подання мотивовано тим, що 09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" від 18.07.2024. Вказує, що законом змінено понятття "вартості викраденого майна" для визначення кримінальної караності крадіжки , як ознаки складу злочину, передбаченого ст. 185 КК України, що призвело до часткової декриміналізації умисних діянь, які виражені в умисному викраденні чужого майна. До набрання чинності вказаним Законом, кримінально караною вважалася крадіжка, виходячи з розміру - понад 0,2 неоподатковуваного мінімуму, який за нормами адміністративного та кримінального законодавства для кваліфікації злочинів чи правопорушень, встановлюється з суми неоподатковуваного мінімуму на рівні податкової соціальної пільги. Податкова соціальна пільга визначена підпунктами п.п. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року. Вказує, що податкова пільга у 2014 році становила 609 гривень.

На час вчинення ОСОБА_7 протиправних дій, мінімальна сума вартості викраденого майна, як ознаки кримінального правопоуршення , передбаченого ст. 185 ч.4 КК України, повинна була становити не менше 1218 гривень. Відповідно до ст.7 ЗУ "Про державний бюджет України на 2014 рік" сума прожиткового мінімумум для працездатної особи на 1 січня 2014 року становила 1218 гривень, тобто 50 % розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи становить 609 гривень на 2014 рік та відповідно 2 неоподатковуваних мінімумів становлять 1218 гривень.

Вказує, що оскільки згідно вироку Тячівського районного суду Закарпатської області від 22 січня 2015 року, сума викраденого ОСОБА_7 майна становить 500 грн., 1176,25 грн. та 530,02 грн. та кожен з епізодів не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян то вказані дії ОСОБА_7 необхідно кваліфікувати за відповідними частинами КУпАП.

Просить суд звільнити засудженого ОСОБА_7 від призначеного покарання за вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 22 січня 2015 року за ч.4 ст.185 КК України на підставі ч.2 ст.74 КК України, у зв`язку з усуненням законом караності діяння, за яке він був засуджений.

В судовому засіданні представник Тячівського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області ОСОБА_4 клопотання з наведених у ньому мотивів та підстав підтримала та просила задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 заперечив щодо задоволення клопотання.

Засуджений та його законний представник повідомлялися про час та місце розгялду подання та в судове засідання не з`явилися. Клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли та про причини неявки суд не повідомляли.

Захисник засудженого ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання підтримав та просив задовольнити.

Дослідивши матеріали подання та заслухавши пояснення учасників провадження, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 22.01.2015 ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст. 289, ч.ч. 1, 2, 3 ст.185 КК Кримінального кодексу України та призначено покарання:

за ст. 289 ч. 2 КК України п`ять років позбавлення волі без конфіскації майна.

за ст. 185 ч. 3 КК України чотири роки позбавлення волі.

за ст. 185 ч. 2 КК України три роки позбавлення волі.

за ст.185 ч. 1 КК України два роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбуття призначено ОСОБА_7 п`ять років позбавлення волі без конфіскації майна.

Застосувано до ОСОБА_7 ст. ст. 75-104 КК України та звільнено його від відбування призначеного покарання поклавши на нього обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та роботи якщо він протягом двох років не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Засуджений ОСОБА_7 перебуває на обліку в Тячівському РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів»(далі - Закон № 3886-ІХ).

Відповідно до Закону № 3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, вказаним Законом фактично частково декриміналізовано (в залежності від обсягу вартості майна, яким заволоділа особа) відповідальність за ст. ст. 185, 190, 191 КК України.

За частиною 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

При цьому, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу (у даному випадку місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок), має право вирішувати питання в тому числі про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. 2 і ч. 3 ст. 74 КК України.

Так, згідно з ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Частиною 3 даної статті КК України визначено, що призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Водночас, суд звертає увагу на те, що положеннями КК України та КПК України не передбачено можливості вирішення питання про приведення вироку суду у відповідність до закону, а норми, на які посилається представник органу пробації, передбачають лише можливість вирішення питання про звільнення засудженого від покарання та його відбування.

Згідно вироку Тячівського районного суду Закарпатської області від 22.01.2025, ОСОБА_7 вчинив чотири епізоди крадіжки майна, які кваліфіковані за 1 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка) за 2 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно за попередньою змовою групою осіб та за 3 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у приміщення:

- 12 травня 2014 року на суму 500 грн.;

- 4 липня 2014 року на суму 2112 грн.;

- 9 серпня 2014 року на суму 1176,25 грн.;

- 11 серпня 2014 року на суму 530,02 грн.;

Та один епізод незаконного заволодіння транспортним засобом, який кваліфікований за ч. 2 ст. 289 КК України: 10.08.2014 року незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб на суму 63248 грн.

Згідно частини 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Станом на 1 січня 2014 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1218 грн, а 50% від його розміру становили 609 грн., таким чином, з огляду на зміст положень ПК України та Закону 3886-IX, на момент вчинення засудженим кримінальних правопорушень, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становила 1218 грн (609 х 2=1218).

Як вбачається з досліджених матеріалів кримінального провадження сума завданої шкоди за кримінальні правопорушення вчинені 12 травня 2014, 9 серпня 2014 та 11 серпня 2014 менша за встановлений прожитковий мінімум на 2014 рік.

Інші епізоди злочинної діяльності, що були вчинені 04.07.2014 та 10.08.2014, залишаються кримінально караними.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги те, що покарання призначається судом за статтею (частиною) статті КК України, а не за окремі епізоди, а також призначення ОСОБА_7 покаранян з застосуванням положень ч.1 ст. 70 КК України, підстави для звільнення ОСОБА_7 від покарання, призначеного вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 22.01.2015 року, у зв`язку з набуттям чинності Закону № 3886-ІХ відсутні.

При цьому, суд саме звільняє засудженого від відбування покарання, а не приводить вирок суду у відповідність до нового Закону, оскільки таке приведення у випадку декриміналізації діянь, за які особа була засуджена, фактично є скасуванням або зміною вироку, що виходить за межі повноважень суду першої інстанції на стадії його виконання.

З огляду на викладене, подання не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 5 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення» та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів», суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні подання Тячівського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 ст. 74 КК України, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , засудженого вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 22.01.2015 року за ст.ст. 289 ч.2, ч.3 ст.185, ч.2 ст. 185 КК України та на підставі ч.1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.ст. 104, 75, 76 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано, та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Тячівський районний суд Закарпатської області, протягом семи днів з дня її оголошення.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 24 грудня 2024 року о 9 год. 30 хв.

Головуючий ОСОБА_1