Справа № 643/4353/25
Провадження № 1-кс/643/1472/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0003757 від «20» листопада 2024 року, за ознаками складу кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий відділ Харківського районного управління поліції № 2 ГУ Національної поліції в Харківській області проводить досудове слідство по кримінальному провадженню №0003757 від 20.11.2024 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

20.11.2024 до ЧЧ Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області надійшов рапорт слідчого про те, що в ході досудового розслідування кримінального провадження №0000653 від 29.07.2024 в мережі інтернет, в месенджері "Телеграм" виявлено спільноту в якій учасники повідомляють місце перебування військовослужбовців ТЦК та СП на території м. Харкова.

17.03.2025 у період часу з 06:12 по 08:01 було проведено санкціонований обшук на підставі ухвали слідчого судді Московського районного суду м. Харкова за адресою: АДРЕСА_1 за місцем мешкання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час обшуку було виявлено та вилучено мобільний телефон Xiaomi IMEI1: НОМЕР_1 IMEI2: НОМЕР_2 який належить ОСОБА_4 .

В ході проведення цього обшуку встановлено що у вказаній квартирі разом з ОСОБА_4 проживає власниця квартири гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В ході огляду мобільних телефонів гр. ОСОБА_5 було встановлено що вона має безпосереднє відношення до вчинення вказаного кримінального правопорушення, а саме те що вона є «смотрящим» - керуючим в інтернет спільноті Телеграм під назвою « ОСОБА_6 » учасники якої повідомляють один одного про місце розташування військовослужбовців ТЦК та СП.

У зв`язку з чим було вилучено мобільний телефон Iphone 14 Pro Max IMEI 1: НОМЕР_3 IMEI 2: НОМЕР_4 та мобільний телефон Xiaomi Redmi Note 8 Pro IMEI1: НОМЕР_5 IMEI2: НОМЕР_6 які належать ОСОБА_5

17.03.2025 вищевказані речі було визнано речовими доказами по даному кримінальному провадженню №0003757 від 20.11.2024р.

Встановлено що гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 к.т. НОМЕР_7 .

Встановлено що гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 к.т. НОМЕР_8 .

Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Повернення вилучених речей може негативно вплинути на встановлення істини по кримінальному провадженню та встановлення усього кола осіб, причетних до скоєння вказаного кримінального правопорушення, оскільки у разі повернення зазначених речей може бути вжиті заходи та вчинені дії направленні на їх знищення, що може взагалі унеможливить встановлення об`єктивної істини у кримінальному проваджені, а також призначення та проведення необхідних судових експертиз.

Прокурор разом з клопотанням подав заяву, в якій просив розглянути клопотання без його участі, клопотання підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.

Власник майна ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Власник майна ОСОБА_5 та її адвокат ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилися, до початку судового засідання, через канцелярію суду, надали письмові заперечення в яких просили в задоволенні клопотання відмовити, справу розглядати без їх участі. В обґрунтування своїх заперечень посилалися на те, що ОСОБА_5 не визнано особою в якої проводився обшук, отже підстави для обшуку судом не визначалися. Причетність ОСОБА_5 до кримінального правопорушення прокурор пов`язує з тим, що вона має безпосереднє відношення, а саме те, що вона є «смотрящим» - керуючим в інтернет спільноті Телеграм під назвою « ОСОБА_6 » учасники якої повідомляють один одного про місце розташування військовослужбовців ТЦК та СП. Насправді ОСОБА_5 володільцем групи чи її адміном не визначена, а «смотрящая» - її аватар, що не пов`язує її участь у групі у якості керівника. Відомостями стосовно ТЦК та СП ОСОБА_5 не цікавилася, у своїх повідомленнях не розміщувала і ця інформація відсутня в її мобільних телефонах, про що вона зазначала в своїх поясненнях слідчому. Крім того інформація, яка знаходиться в телефоні Iphone 14 Pro Max IMEI 1: НОМЕР_3 IMEI 2: НОМЕР_4 та мобільному телефоні Xiaomi Redmi Note 8 Pro IMEI1: НОМЕР_5 IMEI2: НОМЕР_6 , які належать ОСОБА_5 містить особливу (приватну) та робочу інформацію, яка не має ніякого відношення до кримінального провадження, але водночас є дуже важливою для неї, та потрібна для використанні в роботі, як і самі мобільні пристрої. ОСОБА_5 на час звернення прокурора до суду з клопотанням про арешт належного їй майна не має статусу у кримінальному провадженні, тобто є третьою особою, прокурором не наведено доказів використання належних їй мобільних телефонів особами, які підозрюються у скоєнні кримінального правопорушення, тобто ствердження того, що вилучені мобільні телефони були знаряддями вчинення злочину є лише необґрунтованим припущенням. Крім того клопотання подане з пропуском встановленого законом строку, та не містить викладу обставин, які свідчать про існування будь-яких із зазначених у ньому ризиків.

В зв`язку з розглядом клопотання за відсутності учасників кримінального провадження, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України.

Суд, розглянувши клопотання про арешт майна, дослідивши додані до клопотання матеріали, вважає його таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна здійснюється під час огляду, обшуку.

Згідно ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використовувалися як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Згідно абз. 2 ч.1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно положень ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Постановою слідчого СВ Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 від 17.03.2025 вилучений під час обшуку 17.03.2025 у період часу з 06:12 по 08:01 за адресою: АДРЕСА_1 за місцем мешкання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , майна, а саме: мобільного телефону Xiaomi IMEI1: НОМЕР_1 IMEI2: НОМЕР_2 та вилучені під час обшуку 17.03.2025 у період часу з 06:12 по 08:01 за адресою: АДРЕСА_1 за місцем мешкання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , майна, а саме: мобільний телефон Iphone 14 Pro Max IMEI 1: НОМЕР_3 IMEI 2: НОМЕР_4 та мобільний телефон Xiaomi Redmi Note 8 Pro IMEI1: НОМЕР_5 IMEI2: НОМЕР_6 , визнано речовими доказами.

Відповідно до ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилученого майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Відповідно до штампу Укрпошти від ХРУП №2 ГУНП на адресу Московського районного суду м. Харкова дане клопотання було направлено 18.03.2025, тобто на наступний робочий день після вилучення.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява №48191/99, п.п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", п. п. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Також, згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A №98).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Стороною обвинувачення доведено, що зазначене в клопотанні прокурора майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України, сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131-132, 170-175, 309, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке було тимчасово вилучене під час обшуку 17.03.2025 у період часу з 06:12 по 08:01 за адресою: АДРЕСА_1 за місцем мешкання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: мобільний телефон Xiaomi IMEI1: НОМЕР_1 IMEI2: НОМЕР_2 , шляхом заборони користування відчуження та розпорядження будь-яким особам.

Накласти арешт на майно, яке було тимчасово вилучене під час обшуку 17.03.2025 у період часу з 06:12 по 08:01 за адресою: АДРЕСА_1 за місцем мешкання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: мобільний телефон Iphone 14 Pro Max IMEI 1: НОМЕР_3 IMEI 2: НОМЕР_4 та мобільний телефон Xiaomi Redmi Note 8 Pro IMEI1: НОМЕР_5 IMEI2: НОМЕР_6 , шляхом заборони користування відчуження та розпорядження будь-яким особам.

Зберігання майна зазначеного в п.п.1.1-1.3 визначити відповідно до «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», який затверджено постановою КМ України від 19 листопада 2012 року №1104, та «Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду», затвердженої наказом № 51/401/649/471/23/125 від 27.08.2010, а саме ХРУП №2 ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів, 30.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Роз`яснити, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час проголошення ухвали в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1