ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/168/25 Справа № 711/2153/25 Категорія: ст.ст. 176,183 КПК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючоїОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря прокурора підозрюваного законного представника захисника- адвоката ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 березня 2025 року, якою задоволено клопотання слідчого про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нова Буда Звенигородського району, Черкаської області, українця, громадянина України, здобувача закладу професійної освіти, інвалідом не являється, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України,-

в с т а н о в и в:

Старший слідчий відділу розслідування злочинів, учинених дітьми СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_10 звернулася до слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси із клопотанням, погодженим прокурором відділу захисту інтересів дітей та протидії домашньому насильству Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_11 , поданим в рамках кримінального провадження №0000421 від 27 жовтня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 без можливості внесення застави.

В обґрунтування клопотання посилається на те, що слідчим відділом розслідування злочинів, учинених дітьми СУ ГУНП в Черкаській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000421 від 27 жовтня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 26 жовтня 2024 близько 22 години ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за попередньою змовою та спільно з ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , знаходячись на подвір`ї кафе-бару «Затишок» за адресою: с. Шендерівка Звенигородського району Черкаської області по вулиці Шевченка № 7 на ґрунті та з мотивів раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , діючи умисно, протиправно та цілеспрямовано, реалізовуючи свій єдиний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті (вбивства) ОСОБА_16 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій, нанесли йому чисельну кількість ударів ногами, руками в область голови, грудної клітини, верхніх та нижніх кінцівок. У подальшому, при спробі потерпілого ОСОБА_16 втекти з місця події, останні наздогнали потерпілого на дорозі по вулиці Шевченка навпроти будинку № 1 в с. Шендерівка Звенигородського району Черкаської області, де знову нанесли ряд ударів ногами, руками в різні частини тіла, гайковим ключем в область голови, грудної клітини, верхніх та нижніх кінцівок, чим спричинили потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала смерть останнього, причиною якої відповідно до лікарського свідоцтва про смерть від 28 жовтня 2024 року № 241, виданого Звенигородським відділенням КУ «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» є травматичний субарахноїдальний крововилив, закрита черепно-мозкова травма. У подальшому, останні залишили тіло ОСОБА_16 на землі та зникли з місця події.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч.2 ст. 115 КК України вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

27 жовтня 2024 року відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000421.

27 жовтня 2024 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано в порядку ст. 208 КПК України.

28 жовтня 2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч.2 ст. 115 КК України.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 січня 2025 відносно ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 22 березня 2025 року.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 березня 2025 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000421 продовжено до шести місяців, тобто до 27 квітня 2025 року.

Враховуючи обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри та приймаючи до уваги, що існуючі на момент подачі клопотання ризики не зменшилися, слідчий просив суд постановити ухвалу, якою продовжити підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування.

Ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 березня 2025 року клопотання слідчого про продовження строку запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 у виді тримання під вартою задоволено.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 27 квітня 2025 року включно без визначення розміру застави, з утриманням в Державній установі «Черкаський слідчий ізолятор».

Необхідність продовження застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя обґрунтував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч.2 ст. 115 КК України та необхідністю уникнення ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України, в тому числі ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, встановлених під час досудового розслідування слідчим суддею при обранні запобіжного заходу.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи її незаконною та необгрунтованою через істотне порушення норм КПК України та норм європейського права, прийнятою при невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та такою, що не відповідає повноті судового розгляду, просить скасувати зазначену ухвалу та прийняти нову, якою обрати його підзахисному ОСОБА_7 іншу міру запобіжного заходу, не пов`язану з позбавленням волі, зокрема, домашній арешт.

На думку захисника, стороною обвинувачення жодним чином не обгрунтовано та не доведено, що застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання ризикам, тим більш, в доданих до клопотання матеріалах дані про такі обставини відсутні, у зв`язку із чим адвокат вважає обраний і продовжений ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою невмотивовано жорстоким.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, який був пропущений з поважних причин.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_9 , підозрюваного ОСОБА_7 , його законного представника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Щодо пропуску строків на оскарження ухвали слідчого судді, то колегія суддів, беручи до уваги правову позицію, наведену у висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду (постанова від 27 травня 2019 року у справі № 461/1434/18) визнає такі поважними, оскільки підставність поважності пропуску строку на апеляційне оскарження детально викладена в апеляційній скарзі адвоката про поновлення строків апеляційного оскарження, доводиться матеріалами справи, та приходить до переконання, що такий строк необхідно поновити.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 була заслухана думка прокурора, підозрюваного та його захисника з цього приводу, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності із іншими доказами та стали підставою для прийняття відповідного рішення.

Зокрема, при вирішенні питання щодо продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, суд першої інстанції виходив із того, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суду не надано, таким чином, на даний час не перестали існувати ризики, які були встановлені під час застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд врахував, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя особи, за який передбачено покарання строком від п`яти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, тому суд вважав, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного під час досудового провадження і дійшов обгрунтованого висновку про необхідність продовжити підозрюваному ОСОБА_7 строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, постановленим з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства та погоджується з висновками щодо продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що ОСОБА_7 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, в якому він підозрюється, може вдатися до відповідних дій.

Зокрема, враховуючи відомості про особу підозрюваного, а також фактичні обставини справи, суд вважав, що перебуваючи на волі, підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, оскільки підозрюється у вчиненні особливо тяжкого умисного злочину, а тому несе підвищену суспільну небезпеку. Крім цього, суд вважав, що існують підстави обґрунтовано припускати вірогідність незаконного впливу зі сторони підозрюваного на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які за час тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою не зменшились та не втратили своєї актуальності, у їх сукупності виправдовують тримання останнього під вартою та свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Доводи апеляційної скарги щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування спростовані матеріалами судового провадження та не свідчать про прийняття судом необґрунтованого рішення.

Щодо неможливості зміни підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, передбаченої п.2 ч.1 ст.176 КПК України свідчить тяжкість кримінального правопорушення, в скоєнні якого він підозрюється, конкретні обставини кримінального провадження та відсутність достатніх і об`єктивних підстав, які б надавали суду можливість для задоволення клопотання ОСОБА_17 про передачу підозрюваного ОСОБА_7 йому на поруки.

З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції також вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу, не пов`язаного із позбавленням волі у зв`язку із недоведеністю стороною обвинувачення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу відбувається з урахуванням усіх обставин кримінального провадження, у їх сукупності, та не вимагає врахування наявності всіх ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, при оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

При цьому, належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків досудового розслідування, а також належного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому, дослідив належним чином всі наявні в матеріалах провадження відомості та навів в ухвалі мотиви, за яких прийняв відповідне рішення.

Колегія суддів вважає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_7 його процесуальних прав та обов`язків та може негативно вплинути на дотримання розумних строків досудового розслідування.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.183, 197, 309, 370 - 372, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Поновити захиснику підозрюваного ОСОБА_7 - адвокату ОСОБА_9 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 березня 2025 року.

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 березня 2025 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 27 квітня 2025 року включно відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4