Дата документу 06.01.2025 Справа № 337/2249/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/2249/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/306/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 4 ст. 185КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 січня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою (з урахуванням доповнень) обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Оріхів Запорізької області, громадянин України, маючий середню освіту, військовослужбовець НОМЕР_1 , посада стрілець, одружений, маючий на утриманні малолітню дитину, не маючи зареєстрованого та постійного місця проживання, раніше судимий:

1) 1 червня 2010 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 121, ч.4 ст. 296, ст. 70 КК України до покарання у вигляді 6 років позбавлення волі. 11 серпня 2010 року Апеляційним судом Запорізької області вирок змінено, засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. Звільнений 27 червня 2013 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 2 місяці 12 днів;

2) 1 липня 2014 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області за ч. 1 ст. 28 ч.2 ст. 186, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 18 грудня 2017 року по відбуттю строку покарання;

3) 3 травня 2018 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі;

4) 26 вересня 2018 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч.3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 3 років 8місяців позбавлення волі;

5) 4 грудня 2020 року Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 4 років 2 місяців позбавлення волі. Звільнений 26 травня 2022 року по відбуттю строку покарання,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання з 18 травня 2024 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 10223 грн. 28 коп. у рахунок відшкодування витрат на проведення експертиз.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 22054 грн. 51 коп.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні 6 епізодів кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185КК України, за наступних обставин.

29 липня 2023 року, у денний час доби, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, в умовах воєнного стану, скориставшись тим, що за його діями не спостерігають сторонні особи, знаходячись у приміщенні житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу, таємно викрав портативний охолоджувач повітря «Germatik BL-201DL» в корпусі білого кольору, який належить ОСОБА_8 , та залишив місце вчинення кримінального правопорушення, чим спричинив останній матеріальну шкоду на суму 2151 гривня 81 копійка.

Крім того, 1 листопада 2023 року, у денний час доби, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, в умовах воєнного стану, скориставшись тим, що за його діями не спостерігають сторонні особи, знаходячись у приміщенні житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу, таємно викрав монокуляр марки «Zeiss Victory PRF 8x26», який належить ОСОБА_8 , та залишив місце вчинення кримінального правопорушення, чим спричинив останній матеріальну шкоду на суму 11 166 гривень 67 копійок.

Крім того, 6 листопада 2023 року, у денний час доби, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, в умовах воєнного стану, скориставшись тим, що за його діями не спостерігають сторонні особи, знаходячись у приміщенні житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу, таємно викрав електричну торцювальну пилу «Feida MJ2325D», яка належить ОСОБА_8 , та залишив місце вчинення кримінального правопорушення, чим спричинив останній матеріальну шкоду на суму 2516 гривень 03 копійок.

Крім того, 10 листопада 2023 року, у денний час доби, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи умисно, повторно, з метою особистого збагачення, в умовах воєнного стану,скориставшись тим, що за його діями не спостерігають сторонні особи, знаходячись у приміщенні житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу, таємно викрав інверторний зварювальний апарат марки «STROMO SW 250» в корпусі чорного кольору, який належить ОСОБА_8 , та залишив місце вчинення кримінального правопорушення, чим спричинив останній матеріальну шкоду на суму 1 320 гривень 00 копійок.

Крім того, 18 грудня 2023 року, у денний час доби, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, в умовах воєнного стану, скориставшись тим, що за його діями не спостерігають сторонні особи, знаходячись у приміщенні житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу, таємно викрав телевізор марки «LG» моделі «46LD550-ZC», с/н 009RAYBOY522, який належить ОСОБА_8 , та залишив місце вчинення кримінального правопорушення, чим спричинив останній матеріальну шкоду на загальну суму 4 900 гривень.

Крім того, 10 січня 2024 року, приблизно о 21 годині 05 хвилині, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись на майданчику 1 поверху 6 під`їзду будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, який введено в дію відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, котрий неодноразово продовжено та діє по цей час, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, упевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу таємно викрав з кишені кофти ОСОБА_9 мобільний телефон «Redmi 10С», імеі - 1: НОМЕР_2 , імеі - 2: НОМЕР_3 , вартістю 3177 гривень з урахуванням зносу, в якому знаходилися сім-карта оператора ВФ «Україна» та оператора «Київстар», які цінності для потерпілої не представляють, який знаходився в силіконовім чохлі, вартістю 71 гривня з урахуванням зносу, який належить ОСОБА_9 , чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 3248 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вважає вирок суду необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що дати вчинення крадіжок вказані неправильно, а вартість викраденого майна була завищена експертом та не відповідає дійсності.

Крім того вважає, що необхідно виключити з вироку посилання на докази, якими встановлено вартість викраденого майна, а також встановити суму завданої майнової шкоди.

До того ж, сума заподіяної шкоди повинна була встановлюватись за кожним епізодом окремо.

Вважає, що суд повинен був застосувати Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань», яким сума для застосування положень ст. 51 КУпАП збільшена до 3028 гривень.

Просить вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу з доповненнями та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти доводів скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідності до положень ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розглядаючи доводи апелянта, колегія суддів передусім звертає увагу на ті законодавчі зміни, які відбулися в Україні впродовж 2024 року.

Зокрема, 9 серпня 2024 року набрав чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі Закон № 3886-IX).

Вказаним законом були внесені зміни до статті 51 КУпАП, яка регулює відповідальність за дрібне викрадення чужого майна.

Відповідно до змісту нової редакції ч. 1 ст. 51 КУпАП, передбачено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (НМДГ).

Разом із тим, частина друга статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) встановлює, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51, настає за умови, коли вартість майна «на момент вчинення правопорушення» становить від 0,5 до 2 НМДГ.

З аналізу цих положень випливає, що законодавець фактично розмежував діяння залежно від вартості викраденого чи привласненого майна.

Якщо вартість викраденого майна є меншою за встановлений поріг (менше ніж 0,5 НМДГ) або перебуває в діапазоні від 0,5 до 2 НМДГ, відповідні дії кваліфікуються як адміністративне правопорушення, а не кримінально каране діяння.

Для кримінальної ж відповідальності за статтею 185 КК України, як випливає з наведеної норми, вартість викраденого повинна перевищувати 2 НМДГ.

Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду в постанові від 22 серпня 2024 року у справі № 567/507/23 (провадження № 51-7110 км 23) уточнив, що частина 2 статті 51 КУпАП (у редакції Закону України № 3886-IX) установлює чіткі межі вартості майна (від 0,5 до 2 НМДГ), у яких дії особи підпадають під адміністративну відповідальність. Якщо ж вартість є вищою, тоді такі дії можуть кваліфікуватися як кримінально каране діяння, зокрема за статтею 185 КК України, залежно від кваліфікуючих ознак.

Внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння. А оскільки закон, який «пом`якшує або скасовує кримінальну відповідальність», має зворотну дію в часі, то така норма повинна застосовуватися і до діянь, вчинених до набрання чинності законом, якщо остаточне судове рішення ще не ухвалено або не набрало законної сили.

В разі зміни межі вартості викраденого майна, яка слугує критерієм розмежування адміністративної та кримінальної відповідальності, суди зобов`язані враховувати нове правове регулювання та можливість його зворотної дії в часі.

Згідно з частиною 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пунктом 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 1 січня звітного податкового року.

Станом на 1 січня 2023 року неоподатковуваний мінімум доходів громадян складав 1342,00 грн.

Аналізуючи окремі епізоди (від 29.07.2023, 06.11.2023 та 10.11.2023), колегія суддів дійшла висновку, що відповідно до положень закону, які закріплені у КУпАП (із внесеними змінами), вартість викраденого майна в кожному з цих епізодів не перевищує (1342 х 2) 2684,00 грн, що еквівалентно 2 НМДГ.

Як випливає з досліджених матеріалів провадження, а саме із висновків судових експертиз: за епізодом від 29.07.2023 вартість викраденого майна становить 2151,81 грн; за епізодом від 06.11.2023 вартість викраденого майна становить 2516,03 грн.; за епізодом від 10.11.2023 вартість викраденого майна становить 1320,00 грн.

Вказані суми викраденого за вищеперерахованими епізодами є меншими за розмір 2684,00 грн, а отже - відповідно до Закону № 3886-IX та положень ст. 51 КУпАП - дії, що полягали в таємному викраденні чужого майна, не охоплюються кримінальною відповідальністю за статтею 185 КК України, а підлягають кваліфікації як адміністративні правопорушення (ст.51 КУпАП).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони або інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії, за винятком, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ч. 1 ст. 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, який пом`якшує кримінальну відповідальність або скасовує кримінальну протиправність діяння, має ретроспективну дію, поширюючись на всіх тих осіб, що вчинили такі дії до набрання законом чинності.

Дана норма сформульована для того, аби забезпечити гарантії громадянам у сфері кримінальної відповідальності та виключити ситуації, коли особу продовжують притягувати до кримінальної відповідальності за діяння, які втратили ознаки злочину внаслідок декриміналізації або пом`якшення караності.

Колегія суддів наголошує, що відповідно до ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вміщує фундаментальний принцип правової визначеності та заборони покарання, яке не має законних підстав.

У рішенні «Скоппола проти Італії» Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) закріпив підхід, згідно з яким у разі, коли між двома законами існують розбіжності (закон, чинний на час вчинення діяння, і закон, що набрав чинності до винесення остаточного вироку), слід застосовувати той закон, який є більш сприятливим для обвинуваченого або підсудного.

Судова колегія вказує, що якщо прийнятий закон змінює або не передбачає кримінальної відповідальності за діяння вартісного складу, що не досягає визначених законодавцем меж, то він безумовно діє зворотно й скасовує кримінальну відповідальність там, де раніше вона існувала.

Зважаючи на викладені правові норми та обставини справи, колегія суддів погоджується частково з доводами апелянта про те, що за епізодами від 29.07.2023, 06.11.2023 та 10.11.2023 необхідно вирок в цій частині скасувати.

Відповідно до ст. 417 КПК України, якщо суд апеляційної інстанції встановить підстави для закриття кримінального провадження, які передбачені статтею 284 КПК України, то він скасовує обвинувальний вирок та ухвалу й закриває провадження.

Зокрема, пункт 4-1 частини першої статті 284 КПК України передбачає припинення провадження, коли «втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння».

Відповідно до ч. 3 ст. 479-2 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1 - 2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

З урахуванням цього, колегія суддів дійшла висновку, що для епізодів, де вартість викраденого є меншою за 2684,00 грн, існує пряма підстава для закриття провадження за декриміналізованим складом, а тому за епізодами від 29.07.2023, 06.11.2023 та 10.11.2023 необхідно вирок в цій частині скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Колегія суддів зауважує, що вирок у частині визнання ОСОБА_7 винним за епізодами від 01.11.2023 та 18.12.2023 де вартість викраденого майна становила, відповідно, 11 166 грн та 4 900 грн, є обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам кримінального законодавства.

Зазначені суми перевищують 2684 грн, визначені як вартісна межа для кваліфікації діянь за статтею 185 КК України у 2023 році, а отже відповідний склад злочину є наявним.

Крім того, згідно з висновками експерта щодо епізоду від 10.01.2024, вартість викраденого майна становила 3248 грн, що також перевищує 2 неоподатковувані мінімуми доходів громадян (3028 грн на той час).

Таким чином, цей епізод теж підпадає під кримінально каране діяння за ст. 185 КК України, оскільки вказана вартість є вищою за визначений поріг і не може кваліфікуватись як дрібне викрадення чужого майна.

Виходячи з наведеного, епізоди викрадення майна від 01.11.2023, 18.12.2023 та 10.01.2024 повністю охоплюються нормами КК України.

Відповідно, у цій частині колегія суддів дійшла висновку, що вирок слід залишити без змін.

Що ж стосується інших доводів апеляційної

скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме твердження про те, що вартість викраденого майна є завищеною та не відповідає дійсності, а також про необхідність встановлення шкоди окремо за кожним епізодом, то колегія суддів вважає за потрібне зазначити таке.

У матеріалах кримінального провадження містяться висновки експертів: висновок експерта № СЕ-19/108-24/1013-ТВ від 25.01.2024: вартість портативного охолоджувача повітря «Germatik BL-201DL» становить 2151 гривня 81 копійка; висновок експерта № СЕ-19/108-24/1013-ТВ (аналогічний чи доповнений) щодо електричної торцювальної пили «Feida MJ2325D» указує на вартість 2516 гривень 3 копійки; висновок експерта № СЕ-19/108-24/761-ТВ від 25.01.2024: вартість монокуляра марки «Zeiss Victory PRF 8x26» становить 11 166 гривень 67 копійок; висновок експерта № СЕ-19/108-24/279-ТВ від 10.01.2023: вартість інверторного зварювального апарата «STROMO SW 250» становить 1320 гривень 00 копійок; висновок експерта № СЕ-19/108-24/759-ТВ від 25.01.2024: вартість телевізора «LG» моделі «46LD550-ZC» із серійним номером 009RAYBOY522 4900 гривень 00 копійок; висновок експерта № СЕ-19/108-24/788-ТВ від 26.01.2024: вартість мобільного телефону «Redmi 10С» (IMEI-1: НОМЕР_2 , IMEI-2: НОМЕР_3 ) становить 3177 гривень 00 копійок, а вартість чохла для нього може становити 71 гривню 00 копійок.

Колегія суддів не вбачає істотних процесуальних порушень, які могли б вплинути на достовірність чи прийнятність висновків експертів або загальну справедливість ухваленого рішення.

Навпаки, встановлено, що призначені у справі експерти діяли відповідно до вимог законодавства про судову експертизу, мали належні повноваження, а також сформували вмотивовані висновки з урахуванням ринкової вартості відповідних речей та згідно з методологією проведення подібних експертних досліджень.

Обвинувачений, стверджуючи про завищення ціни, не навів жодних конкретних аргументів: не заявляв клопотань про призначення додаткової або повторної експертизи, не подав будь-яких доказів, які могли б спростувати зазначені висновки.

За таких обставин ці твердження мають формальний характер, оскільки не підкріплені жодними даними, що ставили б під сумнів обґрунтованість чи правильність експертних оцінок. Отже, посилатися на них як на підставу для спростування наявних у справі експертних висновків неможливо.

Що стосується позиції обвинуваченого про необхідність установлення суми шкоди окремо за кожним епізодом, то суд першої інстанції діяв у відповідності до норм КПК України, з`ясовуючи розмір майнової шкоди стосовно кожної фактичної події викрадення.

Як убачається з викладених висновків експертиз, у справі чітко визначено вартість кожної речі, викраденої під час кожного окремого епізоду.

Доводи про те, що експертом не здійснювався безпосередній огляд викрадених речей є безпідставними з огляду на таке.

По-перше, колегія суддів звертає увагу, що обвинувачений у суді першої інстанції не заперечував факту викрадення інкримінованого майна за відповідними епізодами.

По-друге, судовий експерт, діючи на підставі положень законодавства про судову експертизу, мав право користуватися відповідними інформаційними джерелами, що підтверджують якісні та кількісні характеристики майна, яке було викрадене.

Зокрема, експерт досліджував доступні документи, дані про ринкові ціни, характеристики аналогічних товарів та інші матеріали справи, що дозволяли об`єктивно встановити вартість кожної речі.

У межах товарознавчої експертизи спеціалісти не завжди зобов`язані мати в наявності саме оригінал речі; визначальним фактором є інформація, яка дозволяє встановити її реальну ринкову вартість, враховуючи стан, знос, дату виготовлення, модель тощо.

По-третє, у висновку експерта детально описано алгоритм його роботи: він визначив початкову ціну майна, врахувавши ринкові умови, середню та максимальну ринкову вартість і, користуючись методикою товарознавчої експертизи, вивів обґрунтовану суму, що відображає ринкову ціну викрадених речей на момент їх оцінювання.

У своїх діях експерт керувався діючими інструкціями та методичними рекомендаціями, які регламентують порядок проведення товарознавчих досліджень.

По-четверте, обвинувачений, посилаючись на те, що висновки експертизи є нібито помилковими чи завищеними, не навів жодних конкретних аргументів на спростування відповідних розрахунків.

Крім того, обвинувачений не заявляв в суді клопотання про проведення додаткової або повторної експертизи з метою перевірки даних, викладених у висновку. Він також не надав суду альтернативних розрахунків або довідок про реальну вартість аналогічного майна, не звертався до фахівців з питань оцінки та не доклав жодних зусиль для належного обґрунтування своїх позицій.

Колегія суддів виходить із загальних принципів оцінки доказів: якщо експертиза виконана у належному процесуальному порядку й містить конкретні, логічно узгоджені висновки, які не суперечать іншим доказам у справі, то такі результати вважаються допустимими та достовірними.

Відсутність зауважень із боку сторони захисту чи обвинуваченого, підтверджена відсутністю клопотань про призначення нових чи додаткових досліджень, у сукупності з визнанням обвинуваченим самої події викрадення, дають підстави суду прийняти дані експертизи як належний та допустимий доказ.

Відтак, немає підстав для твердження, що експерт діяв не в межах своїх повноважень чи вчинив якісь процесуальні порушення, а отже колегія суддів визнає такі доводи обвинуваченого безпідставними.

Оскільки в межах цього кримінального провадження було розглянуто цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 , а апеляційний суд дійшов висновку про необхідність скасування вироку щодо епізодів від 29.07.2023, 06.11.2023 та 10.11.2023, колегія суддів вважає за доцільне змінити вирок і в частині вирішення цивільного позову потерпілої.

Відповідно, належить стягнути з обвинуваченого на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням 16 066,67 гривень.

Що стосується призначеного обвинуваченому покарання, то колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що з урахуванням даних про особу обвинуваченого, тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, відношення обвинуваченого до вчинених ним дій, наявності, як пом`якшуючої так і обтяжуючої покарання обставин, покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі буде відповідати меті, визначеній у ст. 50 КК України і підстав для його пом`якшення не вбачає.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу (з урахуванням доповнень) обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2024 року відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України за епізодами: від 29.07.2023, від 06.11.2023, від 10.11.2023 р. скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку зі втратою чинності закону, яким встановлюється кримінальна відповідальність.

Вирок в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 змінити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням 16066 (шістнадцять тисяч шістдесят шість) грн. 67 коп.

В решті вирок суду залишити без змін.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4