№ 1-кп/755/358/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" січня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002798 від 08.08.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, працюючого неофіційно водієм таксі, перебуваючого у цивільному шлюбі, маючого на утриманні дитину 2020 р.н., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним

ОСОБА_5 , 08 серпня 2024 року, приблизно о 05 годині 50 хвилин, перебував за адресою: м. Київ. вул. Петра Вершигори, 5-А, та знаходячись біля під`їзду № 1 будинку за вказаною адресою, піднявся на дев`ятий поверх до квартири АДРЕСА_3 , де проживає ОСОБА_6 та перебуваючи біля дверей вказаної квартири, маючи особисті неприязні відносини до потерпілого, у нього виник злочинний умисел, спрямований на умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу, а саме дверей квартири потерпілого ОСОБА_6 , тому, близько 06 години 00 хвилин, підійшов до дверей квартири, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, обрав метод підпалу, як спосіб пошкодження чужого майна, що є загально-небезпечним, розуміючи, що своїми діями створює реальну небезпеку для мешканців квартири даної квартири та для інших, підніс вогонь запальнички до вхідних дверей квартири АДРЕСА_3 та підпалив їх. Причиною виникнення пожежі вхідних дверей до квартири АДРЕСА_4 , відповідно до висновку експерта № СЕ-19/111-24/46140-ГІТ від 13.09.2024 року, є займання горючого матеріалу в зоні осередку пожежі, внаслідок дії на нього вогневого стороннього джерела запалювання, у результаті чого, двері пошкоджено та спричинено матеріальний збиток ОСОБА_6 , згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи № 4886/24 від 23.10.2024 року на суму 1 449 гривень. Після чого, ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, однак, у подальшому, був викритий та затриманий працівниками поліції.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе за ч. 2 ст. 194 КК України визнав у повному обсязі та показав, що до події десь неділю проживав за адресою: АДРЕСА_5 , де залишилися його особисті речі. У подальшому, він зустрів потерпілого, який був одягнутий у його одяг, на що він зробив зауваження та вони домовилися коли він прийде і забере свої речі. 08 серпня 2024 року з самого ранку, як було домовлено з потерпілим, він прийшов забрати свої речі, подзвонив у двері квартири АДРЕСА_3 , однак, потерпілий двері не хотів відчиняти та зазначив, що ще спить, що його обурило, оскільки, хотів забрати свої власні речі, проте, потерпілий на його прохання двері так і не відчинив та в цей час, будучи на емоціях, дістав запальничку, вогонь якої підніс до дверей, де віконце для бачення. Зазначив, що йому було відомо, так як там проживав, що двері металеві і тільки зверху обтягнуті, а осередок вогню був маленьким і двері пошкоджені трохи ззовні. У скоєному щиро каявся, пояснюючи, що жалкує про вчинене, був на емоціях, вину визнає повністю, будь-яких обставин не оспорює, оскільки, з самого початку розслідування давав показання, що саме він вчинив такі дії, погодився на проведення слідчого експерименту та не заперечував свою причетність до вчиненого. Крім того, зазначив, що усвідомив свої протиправні дії, прохав призначити міру покарання, не пов`язану з позбавленням волі, оскільки, має на утриманні сина 2020 р.н., якого виховує один, за допомогою його батьків, оскільки, мама покинула дитину зовсім маленькою і місце знаходження її не відоме, має постійне місце проживання у м. Києві, працює та запевнює, що в подальшому нічого протиправного вчиняти не буде.

Показання ОСОБА_5 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: висновку експерта № 4886/24 від 23.10.2024 року; постанов про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 08.08.2024 року і 08.10.2024 року; висновку експерта № СЕ-19/111-24/45938-ФХД від 10.09.2024 року; висновку експерта № СЕ-19/111-24/46140-ПТ від 13.09.2024 року та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 .

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Вина обвинуваченого ОСОБА_5 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у скоєному та наведеними вище письмовими доказами.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 у тому, що він своїми діями вчинив пошкодження чужого майна шляхом підпалу, тому, знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 194 КК України.

Щодо призначення покарання

Прокурор просила визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 3 роки.

Захисник обвинуваченого прохав суд врахувати пом`якшуючі обставини, щире каяття, сприяння розкриттю кримінального правопорушення, характеризуючі дані та призначити покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 194 КК України, із застосуванням ст. 75 КК України.

Позиція суду щодо призначення покарання

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст. 65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2013 №7, враховує: ступінь тяжкості вчиненого, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують (обтяжують) покарання.

Водночас, згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 виду і міри покарання, приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, конкретні обставини кримінального провадження, дані про його особу, зокрема: під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, у скоєному щиро розкаявся, вину визнав повністю, цивільний позов не заявлено, раніше не судимий, має постійне місце проживання у м. Києва, працює неофіційно, має на утриманні малолітню дитину 2020 р.н.

Згідно зі ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючими обставинами щире каяття обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненому та те, що має на утриманні дитину 2020 р.н. (ч. 2 ст. 66 КК України - при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті).

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, але з урахуванням обставин кримінального провадження, особи обвинуваченого (щиро каявся, вину визнав повністю, жалкує, що так сталося, має постійне місце проживання у м. Києві та на утриманні неповнолітню дитину 2020 р.н., раніше не судимий), наявності пом`якшуючих обставин, відсутність обтяжуючих обставин та промову прокурора в судових дебатах про те, що обвинуваченого можливо звільнити від відбування покарання з випробовуванням, суд дійшов висновку, що перевиховання й виправлення ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, вважає за доцільне застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, визначені п. п. 1-2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Так, згідно з приписами ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Зваживши всі наведені обставини, суд, з урахуванням положень, зокрема ст. 75 КК України, приймає рішення про можливість чи неможливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.

Призначення ОСОБА_5 саме такого покарання із застосуванням ст. 75 КК України буде відповідати принципу необхідності і достатності для його виправлення, випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду. Адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь. Бо контроль над поведінкою, способом життя та роботи, протягом всього строку відбуття покарання із випробуванням, надає можливість органу пробації аналізувати інформацію з метою визначення рівня ресоціалізації (виправлення засуджених).

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

Щодо тривалості іспитового строку, то суд зауважує, що іспитовий строк містить у собі погрозу реального виконання покарання, якщо засуджений не буде виконувати умови випробування, і можливість остаточного звільнення від відбування покарання і погашення судимості, якщо особа виконає покладені на неї обов`язки. Встановлення іспитового строку полягає і в тому, що за засудженою особою здійснюється контроль з боку органів виконання покарання. Крім того, іспитовий строк дисциплінує засудженого, привчає його до додержання законів, нагадує йому, що він не виправданий, а проходить випробування, від результату якого залежить його подальша доля звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.

Встановлення у даному випадку судом іспитового строку 2 (два) роки обвинуваченому ОСОБА_5 є виправданим із врахуванням особи обвинуваченого, раніше не судимий, і достатнім для того, щоб останній довів своє виправлення без реального відбування покарання.

Щодо інших питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Відповідно до положень ч. 1 ст. 377 КПК України, обвинуваченого ОСОБА_5 слід звільнити з-під варти в залі судового засідання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою скасувати.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 50, 65-67, 75-76, 194 КК України, ч. 3 ст. 349, ст. ст. 100, 124, 176, 177, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим за ч. 2 ст. 194 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою скасувати та звільнити останнього з-під варти в залі суду.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів для проведення судових експертиз, а саме: № 4886/24 від 23.10.2024 року в розмірі 700 гривень 00 копійок; № СЕ-19/111-24/45938-ФХД від 10.09.2024 року в розмірі 3 029 гривень 12 копійок та № СЕ-19/111-24/46140-ПТ від 13.09.2024 року в розмірі 3 786 гривень 40 копійок, а всього на загальну суму в розмірі 7 515 гривень 52 копійки.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: змив продуктів горіння, залишки горіння обшивки дверей, які поміщено до спеціального пакету № 0002112; DVD-R диск «My media» з відеозаписом з подвір`я за адресою: м. Київ, вул. Петра Вершигори, 5-А, другий під`їзд від 08.08.2024 року, що приєднані до матеріалів кримінального провадження - залишити у матеріалах;

- запальничку чорного кольору, яку поміщено до спеціального пакету № ІCR0096230 та передано на зберігання до камери схову речових доказів Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві - знищити;

- мобільні телефони, а саме - білого кольору марки «Sony», чорного кольору марки «Oscal», білого кольору марки «Dcogee», які поміщено до спеціальних пакетів № CRI1003570, № ІCR0126956, № CRІ1271910; сумку чорного кольору, яку поміщено до спеціального пакету № NPU11107377, що передані на зберігання до камери схову речових доказів Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві - повернути ОСОБА_5 .

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 12 серпня 2024 року на: мобільний телефон білого кольору марки «Sony», який поміщено до спеціального пакету № CRI1003570; мобільний телефон чорного кольору марки «Oscal», який поміщено до спеціального пакету № ІCR0126956; мобільний телефон білого кольору марки «Dcogee», який поміщено до спеціального пакету № CRІ1271910; запальничку чорного кольору, яку поміщено до спеціального пакету № ІCR0096230; сумку чорного кольору, що були вилучені 08.08.2024 року під час проведення особистого обшуку ОСОБА_5 - скасувати після набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому ОСОБА_5 , захиснику та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя