єдиний унікальний номер справи 546/1240/24
номер провадження 1-кп/546/26/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі прокурора ОСОБА_2 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 та секретаря судового засідання ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 серпня 2024 року за № 0000773 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований по АДРЕСА_1 , фактично проживає по АДРЕСА_2 , з професійно-технічною освітою, офіційно не працевлаштований, не депутат, не є особою з інвалідністю, не є потерпілим від наслідків аварії на ЧАЕС, не має статусу учасника бойових дій, неодружений, не має на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей або інших осіб, раніше не судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ст. 126-1, ч. 2 ст. 146, ст. 126-1 КК України,-

установив:

ОСОБА_3 у порушення вимог ст. 28 Конституції України згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», усвідомлюючи свою перевагу у фізичному розвитку, маючи прямий умисел на заподіяння психологічних страждань з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття в сім`ї, упродовж 2017-2024 років, перебуваючи за місцем спільного проживання однією сім`єю, систематично вчиняв щодо своєї співмешканки ОСОБА_5 , 1991 року народження, дії психологічного насильства, які проявлялись у словесних образах потерпілої, нецензурній лайці на її адресу, погрозах, залякуваннях, а також дії фізичного насильства у вигляді штурлянь, нанесенні тілесних ушкоджень легкого та середнього ступеню тяжкості, що призвело до психологічних та фізичних страждань останньої.

22 лютого 2017 року ОСОБА_3 , перебуваючи у житловому будинку за місцем тимчасового проживання ОСОБА_5 в с. Крохмальці Решетилівського (нині - Полтавського) району Полтавської області вступив у сварку з останньою, під час якої заподіяв їй тілесні ушкодження, які у своїй сукупності кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

За даним фактом 28 лютого 2017 до Решетилівського районного суду Полтавської області було скеровано обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000062 від 22 лютого 2017 року по обвинуваченню ОСОБА_3 у заподіянні своїй співмешканці ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 05 квітня 2017 року вказане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 закрито за нереабілітуючих підстав у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_5 від обвинувачення.

У ніч з 30 вересня 2017 року на 01 жовтня 2017 року ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння у житловому будинку за місцем тимчасового проживання ОСОБА_5 в с. Крохмальці Решетилівського (нині - Полтавського) району Полтавської області вступив у сварку з останньою з приводу відновлення стосунків. Під час сварки ОСОБА_3 долонями рук та ногою у взутті наніс не менше семи ударів по тулубу та обличчю ОСОБА_5 , чим заподіяв останній тілесні ушкодження, які у своїй сукупності кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

За даним фактом 17 жовтня 2017 року до Решетилівського районного суду Полтавської області скеровано обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000360 від 02 жовтня 2017 року по обвинуваченню ОСОБА_3 у заподіянні своїй співмешканці ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 16 січня 2018 року вказане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 закрито за нереабілітуючих підстав у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_5 від обвинувачення.

У подальшому, 19 грудня 2023 року о 09 год 00 хв, ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем спільного проживання в будинку по АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_5 , що виражалось у психологічному насильстві, образах нецензурною лайкою та погрозах, внаслідок чого завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, про що працівниками сектору поліцейської діяльності № 1 Відділу поліції № 2 Полтавського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Полтавській області складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 021542 від 19 грудня 2023 року. Постановою Решетилівського районного суду в Полтавській області від 25 березня 2024 року у справі № 546/199/24 провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

У подальшому, продовжуючи свою протиправну діяльність, що мала систематичний характер в період часу з 24 липня 2024 року по 13 серпня 2024 року ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем проживання по АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_5 , яка прийшла до будинку забрати свої речі та всупереч власної волі не мала змоги залишити домоволодіння, вчиняв щодо ОСОБА_5 психологічне та фізичне насильство, яке виражалося у нанесенні кулаками та дерев`яним костилем численних ударів по тулубу, кінцівкам та іншим частинам тіла останньої, словесних погрозах, образах нецензурною лайкою, штовханнях, позбавленні можливості потерпілої залишати будинок, шляхом зачинення дверей в будинку та зберігання ключів від дверей при собі, тобто в незаконному позбавлені волі ОСОБА_5 , здійснюваного протягом тривалого часу.

Так, 24 липня 2024 року ОСОБА_5 приїхала в АДРЕСА_2 , до свого співмешканця ОСОБА_3 . У той час коли потерпіла сиділа на стільці в залі та до неї підійшов ОСОБА_3 , будучи незадоволеним поведінкою потерпілої щодо виконання хатньої роботи, з висоти власного зросту наніс потерпілій один удар кулаком лівої руки в ліве око.

Упродовж 25 липня 2024 року 28 липня 2024 року ОСОБА_3 , утримуючи потерпілу ОСОБА_5 проти її волі в будинку по АДРЕСА_2 , та позбавивши останню можливості покинути будинок, шляхом зачинення його на замок та сховавши ключі, відібрання мобільного телефону, належного потерпілій, вчиняв психологічне насильство щодо ОСОБА_5 , яке виражалося у висловлюваннях нецензурною лайкою в її бік, штовханням, хапанням за волосся, виливанням на її обличчя гарячої кави.

29 липня 2024 року потерпіла ОСОБА_5 продовжувала проти власної волі перебувати в будинку по АДРЕСА_2 разом із ОСОБА_3 , не маючи можливості покинути будинок. З метою контролю над потерпілою, змушування її до виконання хатньої роботи, ОСОБА_3 своєю правою рукою схопив ОСОБА_5 за праве плече та повернув до себе так, щоб вони сиділи обличчям один до одного. Після цього ОСОБА_3 наніс потерпілій близько 5 ударів кулаком лівої руки в ділянку ребер справа, у результаті чого ОСОБА_5 відчула сильний біль та почула хруст кісток, на цьому ОСОБА_3 зупинився.

У подальшому, 02 серпня 2024 року, ОСОБА_3 , продовжуючи утримувати її незаконно, всупереч волі потерпілої в будинку, знаходячись за тією ж адресою близько 23 год 00 хв, потерпіла сиділа на дивані в спальній кімнаті будинку обличчям до ОСОБА_3 , а він стояв поряд із ОСОБА_5 з лівого боку. ОСОБА_3 був незадоволений поведінкою потерпілої щодо виконання хатньої роботи. У цей час у останнього виник злочинний умисел на спричинення потерпілій ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, після чого ОСОБА_3 наніс потерпілій один удар дерев`яним костилем по лівій лопатці. Крім того, ОСОБА_3 наніс удар кулаком лівої руки в ділянку попереку з правого боку та в ділянку правої нирки.

03 серпня 2024 року близько 17 год 00 хв ОСОБА_3 , продовжуючи незаконно утримувати потерпілу, всупереч її волі в будинку, будучи незадоволеним поведінкою ОСОБА_5 та на ґрунті ревнощів замахнувся та хотів вдарити потерпілу по голові, але остання закрила обличчя руками, у результаті чого ОСОБА_3 наніс потерпілій два удари дерев`яним костилем по правому ліктю. Крім того, ОСОБА_3 з метою заподіяння фізичного болю потерпілій наніс удар кулаком лівої руки в ділянку попереку з правої боку та в ділянку правої нирки.

У подальшому 05 серпня 2024 року близько 20 год 00 хв ОСОБА_5 продовжувала перебувати за місцем проживання у будинку ОСОБА_3 . У той час коли потерпіла сиділа на ліжку, а ОСОБА_3 сидів біля потерпілої на ліжку з правої сторони, продовжуючи незаконно її утримувати всупереч її волі в будинку, на ґрунті ревнощів, з метою заподіяння їй фізичного болю наказав, щоб потерпіла поклала руки на тумбочку, що остання і зробила, через те, що була налякана. Тоді ОСОБА_3 взяв до правої руки молоток та вдарив ним по два рази по пальцям кожної руки ОСОБА_5 , а через деякий час, того ж дня, аналогічним чином він наніс потерпілій декілька ударів дерев`яним костилем по пальцям правої та лівої руки. Крім того, ОСОБА_3 наніс удар кулаком лівої руки в ділянку попереку з правої боку та в ділянку правої нирки.

На наступний день 06 серпня 2024 року близько 02 год 00 хв потерпіла ОСОБА_5 з ОСОБА_3 перебували у залі будинку, потерпіла сиділа на дивані навпроти ОСОБА_3 , який стояв. У цей час останній, будучи незадоволеним поведінкою потерпілої та на фоні ревнощів, продовжуючи незаконно утримувати всупереч її волі в будинку, наніс потерпілій один удар кулаком лівої руки в праве плече, після чого схопив дерев`яний костиль, яким наніс ОСОБА_5 два удари в праве плече.

Також 06 серпня 2024 року близько 13 год 00 хв потерпіла, перебуваючи в будинку, вставала з ліжка та йшла до іншої кімнати, а ОСОБА_3 пішов за нею з костилем в руках. ОСОБА_5 відразу сіла на крісло у залі будинку, після чого ОСОБА_3 наніс їй один удар дерев`яним костилем по лівому коліну та один удар дерев`яним костилем по лівій гомілці, а потім наніс три удари дерев`яним костилем по правій гомілці. Крім того, ОСОБА_3 наніс удар кулаком лівої руки в ділянку попереку з правої боку та в ділянку правої нирки.

09 серпня 2024 року близько 23 год 00 хв ОСОБА_5 з ОСОБА_3 перебували в спальній кімнаті будинку. ОСОБА_3 з метою встановлення контролю над потерпілою, запобігання спробам ОСОБА_5 залишити будинок, продовжуючи незаконно утримувати всупереч її волі в будинку правою рукою сильно схопив потерпілу за ліву руку, а саме ліве плече, чим спричинив їй фізичний біль.

10 серпня 2024 року близько 21 год 00 хв, перебуваючи в будинку за місцем проживання, з метою встановлення контролю над поведінкою та місцем перебування потерпілої ОСОБА_5 , продовжуючи утримувати потерпілу всупереч її волі в будинку, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел на спричинення потерпілій тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 наніс потерпілій один удар кулаком правої руки в нижню частину лівого стегна. Тоді ж ОСОБА_3 наніс ОСОБА_5 більше десяти ударів кулаком правої руки у верхню частину лівого стегна.

У результаті зазначених протиправних дій ОСОБА_3 щодо ОСОБА_5 , останній спричинені тілесні ушкодження, а саме: закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку та параорбітальної гематоми лівого ока, численних ран та гематом, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, саден у різних частинах тіла, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, а також закритого перелому 9 ребра справа по заднє-паховій лінії та 7 ребра справа по середнє-паховій лінії без їх зміщення, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Систематичне вчинення домашнього насильства з боку співмешканця ОСОБА_3 по відношенню до ОСОБА_5 відповідно до висновку експерта за результатами судово-психологічної експертизи спричинили потерпілій ОСОБА_5 психологічні (моральні) страждання, зокрема: вона має зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному спілкуванню, функціонуванні її як особистості, істотно порушують якість її життя та руйнують особистість.

Таким чином своїми умисними діями, які виразились у систематичному вчиненні фізичного та психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до фізичних та психологічних страждань потерпілої особи, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України.

Крім цього, 29 липня 2024 року близько 02 год 00 хв ОСОБА_3 перебував в будинку за місцем проживання по АДРЕСА_2 разом з колишньою співмешканкою ОСОБА_5 , продовжуючи незаконно утримувати в будинку всупереч її волі. У цей час з метою контролю над потерпілою, змушування її до виконання хатньої роботи у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій протиправний намір, спрямований на заподіяння ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_3 , сидячи поряд з ОСОБА_5 на ліжку, кулаком лівої руки послідовно один за одним наніс останній не менше п`яти ударів в ділянку тулуба справа. У результаті вказаних протиправних дій ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_5 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому 9 ребра справа по заднє-паховій лінії та 7 ребра справа по середнє-паховій лінії без їх зміщення, які відповідно до висновку експерта кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Таким чином своїми умисними діями, які виразились у спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.

Окрім цього в період з 24 липня 2024 року по 13 серпня 2024 року ОСОБА_3 незаконно позбавив волі та утримував протягом тривалого часу ОСОБА_5 за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_2 . Так 24 липня 2024 року в денний час доби ОСОБА_5 самостійно прийшла за місцем їх колишнього спільного проживання з ОСОБА_3 , де мала намір забрати свої речі та остаточно припинити стосунки з ним. Скориставшись цим, ОСОБА_3 спробував домовитись з ОСОБА_5 продовжити стосунки, на що вона не погодилась. У цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел на незаконне позбавлення волі ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій протиправний намір, ОСОБА_3 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання діючи, у порушення положень ст. 29, 33 Конституції України, яка гарантує, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність, та має свободу на пересування, з метою незаконного позбавлення волі та застосування фізичної сили до колишньої співмешканки ОСОБА_5 в будинку за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , використовуючи свою фізичну перевагу та погрози застосування насильства, установивши додатковий замок з внутрішньої сторони дверей, замкнувши вхідні двері до будинку на замок, забрав ключі постійно тримаючи їх при собі, чим позбавив свободи переміщення та можливості самостійно вийти з будинку потерпілу ОСОБА_5 , а відібравши і заховавши телефон позбавив можливості повідомити про місце її знаходження. У подальшому, 13 серпня 2024 року потерпіла ОСОБА_5 використала втрату уваги контролю ОСОБА_3 , знайшла власний мобільний телефон та зателефонувала до органів поліції.

Своїми умисними діями, які виразилися у незаконному позбавленні волі людини, здійснюваному протягом тривалого часу, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 146 КК України.

Також ОСОБА_3 у порушення вимог ст. 28 Конституції України згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, а також у порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», усвідомлюючи свою перевагу у фізичному розвитку, маючи прямий умисел на заподіяння психологічних і фізичних страждань з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття в сім`ї, упродовж 2017-2024 років, перебуваючи за місцем спільного проживання однією сім`єю, систематично вчиняв щодо своєї співмешканки ОСОБА_5 дії фізичного та психологічного насильства, які проявлялись у словесних образах потерпілої, нецензурній лайці на її адресу, погрозах, залякуваннях, а також дії фізичного насильства у вигляді штовхань, нанесенні тілесних ушкоджень легкого та середнього ступеню тяжкості, що призвело до психологічних та фізичних страждань останньої.

У період часу із 22 лютого 2017 року по 13 серпня 2024 року мали місце три документально підтверджених факти психологічного та фізичного насильства стосовно своєї співмешканки ОСОБА_5 , за два з яких він був притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України та за один до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 05 квітня 2017 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, закрито за нереабілітуючих підстав у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_5 від обвинувачення.

Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 16 січня 2018 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, закрито за нереабілітуючих підстав у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_5 від обвинувачення.

Постановою Решетилівського районного суду Полтавської області від 25 березня 2024 року у справі № 546/199/24 провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення стосовно ОСОБА_5 домашнього насильства закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

У подальшому, продовжуючи свою протиправну діяльність, що мала систематичний характер, 12 січня 2025 року ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем проживання по АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_5 , яка прийшла до будинку провідати ОСОБА_3 та забрати свої речі, всупереч власної волі не мала змоги залишити домоволодіння, обвинувачений вчиняв щодо ОСОБА_5 психологічне та фізичне насильство, яке виражалося у нанесенні кулаками та по тулубу, кінцівкам та іншим частинам тіла останньої, словесних погрозах, образах нецензурною лайкою, штовханні.

Так, 13 грудня 2024 року ОСОБА_5 приїхала в АДРЕСА_2 , до свого співмешканця ОСОБА_3 . У той час коли потерпіла лежала на дивані до неї підійшов ОСОБА_3 та попрохав подати сірники. ОСОБА_5 встала з ліжка та почала шукати сірники, не знайшовши сірники остання сказала обвинуваченому про це, на що ОСОБА_3 відреагував бурно та наніс один удар долонею правої руки в область лівої скроні та ще один удар долонею правої руки, стиснувши в кулак в область лівої скроні. Від ударів у ОСОБА_5 запаморочилось в голові та остання лягла на диван. У подальшому, 12 січня 2025 року близько 20 год 00 хв ОСОБА_3 продовжував вживати спиртні напої та підіймаючи потерпілу прохав подати йому води. У подальшому ОСОБА_3 штовхнув в область грудей потерпілу, внаслідок чого ОСОБА_5 вдарилась ліктем правої руки об стіну в спальній кімнаті.

У подальшому ОСОБА_3 , будучи особою, яка систематично вчиняє стосовно своєї співмешканки ОСОБА_5 правопорушення, пов`язані з домашнім насильством, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, та, в тому числі використовуючи звернення ОСОБА_5 до поліції за попередніми фактами вчинення щодо неї домашнього насильства як привід для обурення та загострення неприязних відносин, у порушення вимог Конституції України та Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству» умисно в період часу з 2017 року по 2024 рік продовжив систематично вчиняти фізичне насильство щодо своєї співмешканки ОСОБА_5 , із якою спільно проживає однією сім`єю, не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі.

Крім того, 12 січня 2025 року близько 19 год 00 хв ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем спільного фактичного проживання в приміщенні житлового будинку по АДРЕСА_2 , на ґрунті побутових непорозумінь та з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття в сім`ї вступив в конфлікт із своєю співмешканкою ОСОБА_5 , у ході якого у нього виник прямий умисел на спричинення останній тілесних ушкоджень. У результаті протиправних дій щодо ОСОБА_5 обвинувачений спричинив потерпілій тілесні ушкодження такі як: забій м`яких тканин грудної клітинки зліва, поперекової ділянки справа, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, саден у різних частинах тіла, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Реалізуючи свій єдиний кримінально протиправний намір, спрямований на заподіяння ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, ОСОБА_3 умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 12 січня 2025 року близько 19 год 00 хв наніс один удар долонею правої руки в область лівої скроні потерпілої, один удар долонею стиснутою в кулак в область лівої скроні потерпілої, незабаром штовхнув правою рукою потерпілу в область грудної клітини, внаслідок чого остання втратила рівновагу та вдарилась правою рукою об стіну. У результаті зазначених протиправних дій обвинувачений спричинив потерпілій тілесні ушкодження такі як: забій м`яких тканин грудної клітинки зліва, поперекової ділянки справа які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, саден у різних частинах тіла, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Таким чином своїми умисними діями, які виразились у систематичному вчиненні фізичного та психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних стосунках, що призвело до фізичних та психологічних страждань потерпілої особи, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України.

Ухвалою суду від 03 березня 2025 року об`єднано в одне провадження справи за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 серпня 2024 року за № 0000773, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ст. 126-1, ч. 2 ст. 146 КК України, та за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 січня 2025 року за № 0000048, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України. Також вказаною ухвалою суду було призначено судовий розгляд кримінального провадження на 12 березня 2025 року.

12 березня 2025 року між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участі захисника ОСОБА_4 , укладена угода про примирення.

Згідно зі змістом наведеної угоди, яка скріплена підписами потерпілої та обвинуваченого, обвинувачений повністю визнав себе винуватим в інкримінованих йому стороною обвинувачення кримінальних правопорушеннях. Сторони досягли відповідних домовленостей, погоджуючись на призначення обвинуваченому покарання за: ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки, за ст. 126-1 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки, за ч. 2 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки та за ст. 126-1 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України із встановленням іспитового строку.

В угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди, встановленні ст. 476 КПК України.

У судовому засіданні 20 березня 2025 року прокурор ОСОБА_2 просила затвердити угоду про примирення, визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ст. 126-1, ч. 2 ст. 146, ст. 126-1 КК України, та призначити йому узгоджене покарання згідно умов угоди про примирення, оскільки укладення угоди не суперечить вимогам закону. Також просила визначити долю речових доказів.

Обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що між ним і потерпілою було укладено угоду про примирення, винуватим себе у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ст. 126-1, ч. 2 ст. 146, ст. 126-1 КК України, визнав. Уклавши відповідну угоду про примирення, він цілком розуміє надані йому законом права, а також роз`яснені судом наслідки укладення та затвердження вказаної угоди, визначені ст. 473 КПК України, щодо обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями ст. 394 і ст. 424 КПК України, і щодо відмови від здійснення прав, передбачених п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а саме: права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого кримінального правопорушення, права на виклик і на допит у судовому засіданні свідків, права заявляти клопотання, права надання суду своїх доказів, а також, характер пред`явленого обвинувачення, відповідно до якого обвинувачений визнає себе винними, вид покарання, і інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження зазначеної угоди судом, у тому числі, і наслідки невиконання вказаної угоди, визначені у ст. 476 КПК України. Обвинувачений просив суд затвердити угоду про примирення та призначити узгоджене покарання. Крім того, обвинувачений підтвердив, що вказана угода про примирення укладена ним з потерпілою добровільно без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз.

Потерпіла ОСОБА_5 зазначила, що дана угода була укладена за її ініціативи, у даний час вони примирилися з обвинуваченим, у якості відшкодування шкоди отримала від обвинуваченого вісім тисяч гривень. Тому просила затвердити указану угоду про примирення.

Захисник ОСОБА_4 зазначив, що угода відповідає вимогам законодавства, тому просив затвердити угоду про примирення, визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ст. 126-1, ч. 2 ст. 146, ст. 126-1 КК України, та призначити йому узгоджене покарання згідно умов угоди. Іспитовий строк просив призначити терміном на 1 рік.

Ухвалою суду від 20 березня 2025 року було постановлено зупинити проведення процесуальних дій у кримінальному провадженні та перейти до розгляду угоди про примирення.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження та розглядаючи питання про затвердження угоди, виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 469 КПК України угода про примирення у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, пов`язаних з домашнім насильством, може бути укладена лише за ініціативою потерпілого, його представника або законного представника.

Згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122, ст. 126-1 та ч. 2 ст. 146 КК України, з огляду на положення ст. 12 КК України, віднесені до нетяжких злочинів.

Судом установлено, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє положення ч. 3 ст. 394, ч. 3 ст. 424 та ч. 4 ст. 474 КПК України, а потерпіла ОСОБА_5 цілком розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України. Також обвинуваченому роз`яснено наслідки невиконання угоди, передбачені положеннями статті 476 КПК України.

Судом установлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Судом також установлено, що умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, зокрема вимогам ст. 471 КПК України, підстави для відмови у затвердженні угоди про примирення, передбачені положеннями ч. 7 ст. 474 КПК України, відсутні.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.

Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_3 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ст. 126-1 та ч. 2 ст. 146 КК України (кримінальне провадження № 0000773) є вчинення кримінальних правопорушень особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, а також вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 ККУ, ч. 2 ст. 146 ККУ (кримінальне провадження № 0000773), щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах.

Суд зазначає, що узгоджена міра покарання за вчинення нетяжких злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ст. 126-1, ч. 2 ст. 146 та ст. 126-1 КК України, у виді позбавлення волі на строк чотири роки зі звільненням від відбування покарання відповідає вимогам закону, а отже ОСОБА_3 слід призначити визначене сторонами угоди покарання. Таке покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України, ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особистості обвинуваченого з врахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, а також вимогам ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Очевидної неможливості виконання обвинуваченою взятих на себе зобов`язань судом не установлено.

Згідно з ч. 5 ст. 469 КК України укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Відповідно до положень частини 3 статті 474 КПК України, якщо угоду досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про примирення між потерпілою та обвинуваченим.

Відповідно до положень частини 1 статті 91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства; 2) обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності; 3) заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин; 4) заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб; 5) направлення для проходження програми для кривдників.

Заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців (частина 3 статті 91-1 КК України).

Ураховуючи, що стороною обвинувачення дані злочини визначено як такі, що вчинені в порушення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тобто вчинені обвинуваченим ОСОБА_3 стосовно своєї співмешканки ОСОБА_5 , то дані злочини слід вважати такими, що пов`язані з домашнім насильством.

При цьому суд керується правовим висновком, зробленим у постанові об`єднаної палати ККС ВС від 12 лютого 2020 року у справі № 453/225/19. ОП ККС ВС вказала, що злочином, пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частині статті) КК України як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину. Встановлена в п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України заборона закриття кримінального провадження поширюється на осіб, які вчинили злочин, пов`язаний із домашнім насильством, за умови, що слідчі органи пред`явили особі таке обвинувачення і вона мала можливість захищатися від нього.

Вирішуючи питання щодо необхідності застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 обмежувальних заходів, суд враховує, що захист від домашнього насильства є надзвичайно важливим, соціально значущим і актуальним завданням.

Тому, з урахуванням викладеного та обставин вчинених кримінальних правопорушень, суд доходить висновку про необхідність застосування до ОСОБА_3 обмежувальний захід, передбачений пунктом 5 частини 1 статті 91-1 КК України, у виді направлення для проходження програми для кривдників строком на три місяці.

До обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 21 березня 2025 року включно. Клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу до суду не надходило, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для продовження запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту до набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого.

Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлявся.

По даному кримінальному провадженню відсутні процесуальні витрати на залучення експертів.

Питання про долю речових доказів суд вважає за необхідне вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, та керуючись Кримінальним кодексом України, статтями 100, 174, 314, 373, 374, 376, 377, 474, 475 КПК України, суд,-

ухвалив:

Затвердити угоду про примирення від 12 березня 2025 року, укладену між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 , по кримінальному провадженню № 0000773 стосовно ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ст. 126-1, ч. 2 ст. 146 та ст. 126-1 КК України.

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ст. 126-1, ч. 2 ст. 146 та ст. 126-1 КК України.

Призначити ОСОБА_3 узгоджене покарання:

- за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

- за ст. 126-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;

- за ч. 2 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;

- за ст. 126-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

На підставі ч. 2 ст. 76, п. 5 ч. 1, ч. 3 ст. 91-1 КК України направити ОСОБА_3 для проходження програми для кривдників строком на три місяці.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що відповідно до ч. 1 ст. 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, застосований до обвинуваченого ОСОБА_3 ухвалою суду від 22 січня 2025 року строком до 21 березня 2025 року включно залишити без змін.

Речовий доказ у кримінальному провадженні: оптичний диск з інформацією з відеозаписом, на якому зафіксовано проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_5 залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений лише з підстав передбачених частиною 4 статті 394 КПК України до Полтавського апеляційного суду через Решетилівський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Відповідно до частини 15 статті 615 КПК України суд обмежився проголошенням резолютивної частини вироку.

Суддя ОСОБА_1