Справа № 592/4596/25
Провадження № 1-кс/592/2138/25
УХВАЛА

26 березня 2025 року м.Суми

Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , у відкритому судовому засіданні в залі суду розглянувши клопотання представника власника майна ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , про скасування арешту майна по матеріалам кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000559 від 24.02.2025за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Представник власника майна просить скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді від 26.02.2025 намобільний телефон марки «Самсунг», імеі 1: НОМЕР_1 .

Клопотання мотивоване тим, що немає необхідності у збереженні арешту.

В судове засідання сторони не з`явилися й подали заяви про розгляд клопотання за їх відсутності. Слідчий зазначив, що слідчі дії з телефоном проведені, а тому при вирішення клопотання поклався на розсуд суду.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження визначений відповідними нормами КПК України. Зокрема питання арешту майна врегульовано ст.ст.170,174 КПК України.

Так у відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт на майно накладається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 169 КПК України вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено у разі скасування арешту.

Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

У відповідності з ч. 4 ст. 132 КПК України ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

З матеріалів клопотання вбачається, що ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м.Суми від 26.02.2025 за клопотанням слідчого Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_5 у справі № 592/3050/25 провадження № 1-кс/592/1487/25, накладено арешт на зазначені речі, які вилучені у ОСОБА_3 .

При постановленні ухвали слідчий суддя виходив з того, що вилучене може бути використано, як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому арешт був необхідний для збереження доказів.

Для вирішення внесеного клопотання про скасування арешту слід врахувати наступне.

Предметом регулювання ст. 1 Першого протоколу є втручання держави у право на мирне володіння майном.

У практиці ЄСПЛ (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що ставиться для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

При цьому ЄСПЛ у питаннях оцінки пропорційності, як і в питаннях наявності суспільного, публічного інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Як наведено, вище арешт майна передбачений законом. Разом з цим закон передбачає, що арешт застосовується з метою збереження доказів, тобто визначено легітимну мету. З вказаної ухвали слідчого судді вбачається, що дотримано законний порядок та легітимну мету.

Щодо пропорційності втручання слід зазначити наступне. Так на власника покладений певний тягар арештом майна. Арешт триває певний час, а кримінальне провадження не закінчене, що дає підстави вважати, що тягар є надмірним та не відповідає принципу пропорційності. Слідчий своєю заявою підтвердив, що у збереженні арешту відпала потреба, оскільки слідчі дії з зазначеним майном проведені.

Слід констатувати, що згідно з ч. 1 ст. 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

У той же час застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.(ч. 3 ст. 132 КПК)

Як вже зазначено вище згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт на майно накладається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Аналізуючи наведені положення ст.ст. 132, 170, 174 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження має відповідати загальним правилам увесь час досудового розслідування. Тобто увесь час досудового розслідування сторона обвинувачення має підтримувати загальні правила застосування запобіжних заходів, а саме необхідність їх застосування, потреби досудового розслідування з виправданим ступенем втручання та можливість виконання завдання, для виконання яких заходи були застосовані.

Після того як пройшов певний час після накладення арешту на майно, сторона обвинувачення не надала вагомих доводів, доказів та мотивів для необхідності застосування зазначеного засобу забезпечення кримінального провадження. Тобто не доведено, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення необхідного для застосування заходів забезпечення. Не доведено потреб досудового розслідування яке виправдало втручання у право власника майна.

Ураховуючи наведене слід вважати, що у застосуванні заходів забезпечення провадження відпала потреба, а тому слід скасувати накладений арешт арештованого майна та повернути його власнику.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 167, 170-175 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.02.2025 у справі № 592/3050/25 провадження № 1-кс/592/1487/25, а самемобільний телефон марки «Самсунг», імеі 1: НОМЕР_1 та повернути власнику ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1