Справа № 756/7011/24
№ 1-кп/756/969/25
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2025 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря - ОСОБА_2 ,

обвинувачених - ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

прокурора - ОСОБА_7 ,

захисників - ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду № 8 в місті Києві Оболонського районного суду міста Києва обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 08.06.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000881 стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Усатове Беляївського району Одеської області, громадянина України, з вищою освітою, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Гудевичево Іванківського району Одеської області, громадянина України, з вищою освітою, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця міста Умань Черкаської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 раніше не судимий,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця селища міського типу Овідіополь Овідіопольського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_6 , раніше не судимий,

які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 1 ст. 162, ч. 5 ст. 190, ч. 1 ст. 263 КК України,

УСТАНОВИВ:

31 травня 2024 року до Оболонського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт стосовно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 1 ст. 162, ч. 5 ст. 190, ч. 1 ст. 263 КК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу від 31.05.2024 року зазначений обвинувальний акт передано судді ОСОБА_11 .

23 грудня 2024 року суддею Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_11 подано заяву про самовідвід. 26 грудня 2024 року заяву задоволено.

06 грудня 2025 року здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу головуючим суддею у кримінальному провадженні вибрано ОСОБА_1 .

Під час підготовчого засідання прокурор звернувся з клопотанням про продовження строку дії раніше застосованих до обвинувачених запобіжних заходів, а саме стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у виді тримання під вартою на строк 60 днів з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави та у разі внесення з покладенням обов`язків, та стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у виді домашнього арешту у нічний час доби на два місяці, посилаючись на обґрунтованість висунутого особам обвинувачення, на існування ризиків у кримінальному провадженні, та на неможливість запобігти існуючим ризикам застосуванням до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_8 заперечив проти клопотання прокурора, просив суд обрати обвинуваченим менш суворий запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки обвинувачення є необґрунтованим, обвинувачені є раніше не судимими, мають позитивну репутацію, постійне місце проживання, наведені прокурором ризики є недоведеними.

Обвинувачені ОСОБА_3 і ОСОБА_4 заперечили проти клопотання прокурора, зазначили, що не мають наміру переховуватись.

Обвинувачений ОСОБА_5 просив суд змінити йому запобіжний захід, пославшись на те, що він проходить курс реабілітації, як наркозалежна особа, і йому необхідно цілодобово знаходитись у спеціалізованому закладі. Зазначив, що він добросовісно виконує процесуальні обов`язки у цьому кримінальному провадженні.

Захисник ОСОБА_9 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, та змінити запобіжний захід на більш м`який.

Обвинувачений ОСОБА_6 і захисник ОСОБА_10 не висловили заперечень щодо продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту у нічний період доби.

Вислухавши учасників судового провадження, дослідивши надані письмові документи, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; незаконного впливу на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, зокрема тяжких і особливо тяжких злочинів, а саме незаконному придбанні та зберіганні за місцем свого проживання корпусу гранати Ф-1 та запалу типу УЗРГМ-2, що кваліфіковано за ч. 1 ст. 263 КК України; у незаконному проникненні до житла поза волею власника, з метою його викрадення для поміщення до фіктивного реабілітаційного центру, що кваліфіковано за ч. 1 ст. 162 КК України; у незаконному викраденні і позбавленні волі людини, вчинене з корисливих мотивів організованою групою, за декількома епізодами, що кваліфіковано за ч. 3 ст. 146 КК України; у заволодінні чужим майном, шляхом обману, вчинене організованою групою, а саме вказано, що ОСОБА_3 разом з іншою особою, які були організаторами в складі організованої групи, спільно з ОСОБА_4 ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , та іншими особами, відповідно до розробленого єдиного плану, відомого всім учасникам, у якому кожен виконував свою функцію, з метою заволодіння грошовими коштами потерпілих, які останні під впливом обману мали сплачувати за реабілітацію пацієнтів під виглядом надання кваліфікованих послуг реабілітації родичів, близьких осіб та знайомих, здійснював консультації з проводу алко- та наркозалежності, виконував виїзду на власному автомобілі або інших транспортних засобах за адресами проживання алко- або наркозалежних людей для подальшого здійснення протиправного таємного або відкритого викрадення останніх, у необхідних випадках із застосуванням або погрозою застосування насильства, з метою доставки до фіктивного реабілітаційного центру за заздалегідь обумовлену грошову винагороду, що кваліфіковано за ч. 5 ст. 190 КК України.

Із клопотання прокурора та доданих до нього документів встановлено, що 08.11.2023 року обвинувачений був затриманий в порядку ст. 208 КПК України. Ухвалою слідчого судді до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення суми застави. При обранні такого запобіжного заходу слідчий суддя виходив із наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Востаннє ухвалою суду від 21.11.2024 року обвинуваченому продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, та вирішено визначати розмір застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Аналізуючи положення ст. 194 КПК України разом із загальними положеннями КПК України щодо судового провадження в суді першої інстанції, можна дійти висновку, що при наданні оцінки наявності обґрунтованої підозри, тобто відповідно до статей 194, 199 КПК України під час процедури продовження запобіжного заходу, слід ураховувати, що надання оцінки доказів у справі відбувається лише в нарадчій кімнаті на стадії ухвалення вироку. Зазначене свідчить про те, що на стадії підготовчого судового засідання суд не може робити висновок щодо обґрунтованості підозри чи то обвинувачення безпосередньо шляхом надання оцінки доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення. Цими відомостями, на думку суду, є висунуте в передбаченому законом порядку обвинувачення, яке є предметом дослідження суду наразі.

Отже, суд, на підставі розумної оцінки, уважає причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення вірогідною та достатньою підставою для вирішення питання щодо подальшого продовження строку дії запобіжного заходу.

Аналізуючи дані про особу обвинуваченого, суд бере до уваги, що він офіційно був працевлаштований на посаді керівника у реабілітаційному центрі, щодо якого сторона обвинувачення посилається на його фіктивність та незаконність, не одружений, є раніше не судимим.

Також, дотримуючись презумпції невинуватості, суд вважає тим не менш можливим врахувати кількість кримінальних правопорушень та кількість епізодів кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується ОСОБА_3 , а також інкриміновану йому роль у співучасті, як обставини, що можуть впливати на тяжкість покарання, у разі визнання особи винуватою, та на користь ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Виходячи із тяжкості злочинів, у яких обвинувачується ОСОБА_3 у сукупності із наведеними даними про його особистість, враховуючи кількість інкримінованих епізодів злочинної діяльності та те, що інкримінується вчинення кримінальних правопорушень у складі організованої групи, знайомство обвинуваченого з потерпілими, суд вважає наявним ризик, що обвинувачений перебуваючи на волі, усвідомлюючи невідворотність покарання у разі визнання його винуватим, може переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), а також може вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), та може незаконно впливати на потерпілих (п. 3 ст. 177 КПК України).

Водночас, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту "с" пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою (Neumeister v. Austria (Ноймайстер проти Австрії), § 10). Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу (рішення «Єлоев проти України», «Фельдман проти України»).

Отже, зі спливом часу суд повинен більш ретельно розглядати підстави для тримання особи під вартою та надавати додаткову оцінку можливості застосуванню альтернативних запобіжних заходів у співставленні з гарантіями презумпції невинуватості.

Водночас, підстави для зміни запобіжного заходу на домашній арешт, або на інші більш м`які запобіжні заходи, відсутні; враховуючи наявні ризики, тяжкість і обставини інкримінованого правопорушення, інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть гарантувати виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.

З огляду на встановлені ризики, які не перестали існувати, тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання її винуватою, суд вважає що клопотання прокурора стосовно ОСОБА_3 , слід задовольнити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, зокрема тяжких і особливо тяжких злочинів, а саме у незаконному проникненні до житла поза волею власника, з метою його викрадення для поміщення до фіктивного реабілітаційного центру, що кваліфіковано за ч. 1 ст. 162 КК України; у незаконному викраденні і позбавленні волі людини, вчинене з корисливих мотивів організованою групою, за декількома епізодами, що кваліфіковано за ч. 3 ст. 146 КК України; у заволодінні чужим майном, шляхом обману, вчинене організованою групою, а саме вказано, що ОСОБА_4 будучи виконавцем в складі організованої групи, організатором яких був ОСОБА_12 та інша особа, спільно з ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , та іншими особами, відповідно до розробленого єдиного плану, відомого всім учасникам, у якому кожен виконував свою функцію, з метою заволодіння грошовими коштами потерпілих, які останні під впливом обману мали сплачувати за реабілітацію пацієнтів під виглядом надання кваліфікованих послуг реабілітації родичів, близьких осіб та знайомих, виконував виїзд на власному автомобілі або інших транспортних засобах за адресами проживання алко- або наркозалежних людей для подальшого здійснення протиправного таємного або відкритого викрадення останніх, у необхідних випадках із застосуванням або погрозою застосування насильства, з метою доставки до фіктивного реабілітаційного центру за заздалегідь обумовлену грошову винагороду, отримував грошові кошти від потерпілих, що кваліфіковано за ч. 5 ст. 190 КК України.

Із клопотання прокурора та доданих до нього документів встановлено, що 08.11.2023 року обвинувачений був затриманий в порядку ст. 208 КПК України. Ухвалою слідчого судді до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення суми застави. При обранні такого запобіжного заходу слідчий суддя виходив із наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Востаннє ухвалою суду від 21.11.2024 року обвинуваченому продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, та вирішено визначати розмір застави у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Аналізуючи положення ст. 194 КПК України разом із загальними положеннями КПК України щодо судового провадження в суді першої інстанції, можна дійти висновку, що при наданні оцінки наявності обґрунтованої підозри, тобто відповідно до статей 194, 199 КПК України під час процедури продовження запобіжного заходу, слід ураховувати, що надання оцінки доказів у справі відбувається лише в нарадчій кімнаті на стадії ухвалення вироку. Зазначене свідчить про те, що на стадії підготовчого судового засідання суд не може робити висновок щодо обґрунтованості підозри чи то обвинувачення безпосередньо шляхом надання оцінки доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення. Цими відомостями, на думку суду, є висунуте в передбаченому законом порядку обвинувачення, яке є предметом дослідження суду наразі.

Отже, суд, на підставі розумної оцінки, уважає причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення вірогідною та достатньою підставою для вирішення питання щодо подальшого продовження строку дії запобіжного заходу.

Аналізуючи дані про особу обвинуваченого, суд бере до уваги, що він офіційно не працевлаштований, не одружений, є раніше не судимим.

Також, дотримуючись презумпції невинуватості, суд вважає тим не менш можливим врахувати кількість кримінальних правопорушень та кількість епізодів кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується ОСОБА_4 , а також інкриміновану йому роль у співучасті, як обставини, що можуть впливати на тяжкість покарання, у разі визнання особи винуватою, та на користь ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Виходячи із тяжкості злочинів, у яких обвинувачується ОСОБА_4 у сукупності із наведеними даними про його особистість, враховуючи кількість інкримінованих епізодів злочинної діяльності та те, що інкримінується вчинення кримінальних правопорушень у складі організованої групи, знайомство обвинуваченого з потерпілими і свідками, які зокрема, за версією обвинувачення є особами, яких ОСОБА_4 викрадав, суд вважає наявним ризик, що обвинувачений перебуваючи на волі, усвідомлюючи невідворотність покарання у разі визнання його винуватим, може переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), а також може вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), та може незаконно впливати на потерпілих або свідків (п. 3 ст. 177 КПК України).

Водночас, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту "с" пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою (Neumeister v. Austria (Ноймайстер проти Австрії), § 10). Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу (рішення «Єлоев проти України», «Фельдман проти України»).

Отже, зі спливом часу суд повинен більш ретельно розглядати підстави для тримання особи під вартою та надавати додаткову оцінку можливості застосуванню альтернативних запобіжних заходів у співставленні з гарантіями презумпції невинуватості.

Водночас, підстави для зміни запобіжного заходу на домашній арешт, або на інші більш м`які запобіжні заходи, відсутні; враховуючи наявні ризики, тяжкість і обставини інкримінованого правопорушення, інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть гарантувати виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.

З огляду на встановлені ризики, які не перестали існувати, тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання її винуватою, суд вважає що клопотання прокурора стосовно ОСОБА_4 , слід задовольнити.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, зокрема тяжких і особливо тяжких злочинах, а саме у незаконному проникненні до житла поза волею власника, з метою його викрадення для поміщення до фіктивного реабілітаційного центру, що кваліфіковано за ч. 1 ст. 162 КК України; у незаконному викраденні і позбавленні волі людини, вчинене з корисливих мотивів організованою групою, за декількома епізодами, що кваліфіковано за ч. 3 ст. 146 КК України; у заволодінні чужим майном, шляхом обману, вчинене організованою групою, а саме вказано, що ОСОБА_6 будучи виконавцем в складі організованої групи, організатором яких був ОСОБА_12 та інша особа, спільно з ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та іншими особами, відповідно до розробленого єдиного плану, відомого всім учасникам, у якому кожен виконував свою функцію, з метою заволодіння грошовими коштами потерпілих, які останні під впливом обману мали сплачувати за реабілітацію пацієнтів під виглядом надання кваліфікованих послуг реабілітації родичів, близьких осіб та знайомих, виконував виїзд за адресами проживання алко- або наркозалежних людей для подальшого здійснення протиправного таємного або відкритого викрадення останніх, у необхідних випадках із застосуванням або погрозою застосування насильства, з метою доставки до фіктивного реабілітаційного центру за заздалегідь обумовлену грошову винагороду, здійснював безпосереднє спілкування з родичами «реабілітантів», вводив їх в оману щодо процесу реабілітації та оплати, здійснював контроль за розподілом грошових коштів, отриманих від потерпілих, що кваліфіковано за ч. 5 ст. 190 КК України.

Востаннє ухвалою суду від 21.11.2024 року обвинуваченому продовжено запобіжний захід у виді домашнього арешту на нічний період доби.

Обвинувачений і захисник проти продовження такого запобіжного заходу не заперечили, розгляд кримінального провадження не завершений, ризики вказані у клопотанні прокурора не втратили актуальності.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, зокрема тяжких і особливо тяжких злочинів, а саме у незаконному проникненні до житла поза волею власника, з метою його викрадення для поміщення до фіктивного реабілітаційного центру, що кваліфіковано за ч. 1 ст. 162 КК України; у незаконному викраденні і позбавленні волі людини, вчинене з корисливих мотивів організованою групою, за декількома епізодами, що кваліфіковано за ч. 3 ст. 146 КК України; у заволодінні чужим майном, шляхом обману, вчинене організованою групою, а саме вказано, що ОСОБА_5 будучи виконавцем в складі організованої групи, організатором яких був ОСОБА_12 та інша особа, спільно з ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та іншими особами, відповідно до розробленого єдиного плану, відомого всім учасникам, у якому кожен виконував свою функцію, з метою заволодіння грошовими коштами потерпілих, які останні під впливом обману мали сплачувати за реабілітацію пацієнтів під виглядом надання кваліфікованих послуг реабілітації родичів, близьких осіб та знайомих, виконував виїзд на власному автомобілі або інших транспортних засобах за адресами проживання алко- або наркозалежних людей для подальшого здійснення протиправного таємного або відкритого викрадення останніх, у необхідних випадках із застосуванням або погрозою застосування насильства, з метою доставки до фіктивного реабілітаційного центру за заздалегідь обумовлену грошову винагороду, що кваліфіковано за ч. 5 ст. 190 КК України.

Із клопотання прокурора та доданих до нього документів встановлено, що 01.04.2024 року ухвалою слідчого судді до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. При обранні такого запобіжного заходу слідчий суддя виходив із наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Востаннє ухвалою суду від 21.11.2024 року обвинуваченому продовжено запобіжний захід у виді домашнього арешту на нічний період доби.

Аналізуючи дані про особу обвинуваченого, суд приймає до уваги, що він не одружений, є раніше не судимим, має постійне місце проживання, процесуальні обов`язки виконує.

Також, дотримуючись презумпції невинуватості, суд вважає тим не менш можливим врахувати кількість кримінальних правопорушень та кількість епізодів кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується ОСОБА_5 , як обставини, що можуть впливати на тяжкість покарання, у разі визнання особи винуватою, та на користь ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Виходячи із тяжкості злочинів, у яких обвинувачується ОСОБА_5 у сукупності із наведеними даними про його особистість, враховуючи кількість інкримінованих епізодів злочинної діяльності та те, що інкримінується вчинення кримінальних правопорушень у складі організованої групи, знайомство обвинуваченого з потерпілими і свідками, які зокрема, за версією обвинувачення є особами, яких ОСОБА_5 викрадав, суд вважає наявним ризик, що обвинувачений перебуваючи на волі, усвідомлюючи невідворотність покарання у разі визнання його винуватим, може переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), а також може вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), та може незаконно впливати на потерпілих або свідків (п. 3 ст. 177 КПК України).

Суд приходить до висновку про доведеність прокурором того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти названим вище ризикам, оскільки на даному етапі особисте зобов`язання, не є достатніми для гарантування поведінки обвинуваченого виходячи із встановлених судом ризиків, тяжкості кримінального правопорушення. Доказів того, що обвинувачений проходить реабілітацію (лікування), що він має діагноз наркозалежної особи, та що він має необхідність цілодобового перебування у відповідному спеціалізованому закладі, суду не надано.

Враховуючи встановлені судом ризики, які не перестали існувати, суд вважає обґрунтованим подальше застосування до обвинуваченого домашнього арешту на певний час доби, що буде достатнім запобіжним заходом.

Керуючись ст. ст. 176 - 178, 183, 193, 194, 197, 369, 372, 392 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Призначити судовий розгляд кримінального провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000881 від 08.06.2022 стосовно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 1 ст. 162, ч. 5 ст. 190, ч. 1 ст. 263 КК України, у приміщенні Оболонського районного суду м. Києвана 14 годину 00 хвилин 22 січня 2025 року.

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжних заходів - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 14 березня 2025 включно з альтернативою застави, яка призначена ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 21 листопада 2024 року.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 14 березня 2025 включно з альтернативою застави, яка призначена ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 21 листопада 2024 року.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на 60 днів, тобто до 14 березня 2025 включно, за адресою: АДРЕСА_7 .

Покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою суду;

- не покидати місце свого проживання в нічний період доби, з 21 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин, за адресою: АДРЕСА_7 , крім випадків повітряної тривоги та надання невідкладної медичної допомоги;

- повідомляти суд про зміну місця проживання;

- утримуватись від спілкування зі свідками і потерпілими у цьому кримінальному провадженні.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на 60 днів, тобто до 14 березня 2025 включно, за адресою: АДРЕСА_4 .

Покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою суду;

- не покидати місце свого проживання в нічний період доби з 21 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин, за адресою: АДРЕСА_4 , крім випадків повітряної тривоги та надання невідкладної медичної допомоги;

- повідомляти суд про зміну місця проживання;

- утримуватись від спілкування зі свідками і потерпілими у цьому кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду в частині продовження запобіжного заходу протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали суду складено та проголошено 17 січня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1