ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/485/23 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/834/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне вбивство
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 січня 2025 року, якою продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні № 0001226 від 15.10.2022 року, за ознаками злочинів, передбачених п.7 ч.2 ст. 115, ч.3 ст. 15 п.п. 1,7 ч.2 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою продовжено ОСОБА_7 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 23 березня 2025 року.

На зазначену ухвалу суду ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід обвинувачуваному з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги ОСОБА_7 посилався на те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання та місце роботи. Вважав ризики, зазначені у клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу стороною обвинувачення не доведеними.

Обвинувачений ОСОБА_7 про день та час розгляду його апеляційної скарги був повідомлений належним чином. Апеляційна скарга обвинувачення не містить заяв чи клопотань щодо його обов`язкової участі в апеляційному розгляді.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції прокурор не з`явився, про день та час апеляційного розгляду був повідомлений засобами телефонного зв`язку.

Відповідно до вимог ч.4 ст 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Вимогами ч. 1 ст. 52 КПК України встановлено, що участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. З огляду на вимоги ч. 6 ст. 12 КК України та ч. 2 ст. 155 КК України у їх нерозривному зв`язку злочин у якому обвинувачується ОСОБА_7 є особливо тяжким.

До початку апеляційного розгляду від обвинуваченого чи прокурора заяв та клопотань про розгляд апеляційної скарги ОСОБА_7 за їх обов`язкової участі не надходило.

За таких обставин, розгляд апеляційної скарги ОСОБА_7 належить провадити за відсутності обвинуваченого, прокурора та за обов`язкової участі захисника ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

З матеріалів провадження вбачається, що в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.7 ч.2 ст. 115, ч.3 ст. 15 п. 1,7 ч. 2 ст. 115 КК України.

23.01.2025 року прокурор у кримінальному провадженнізвернувся з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 .

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на обґрунтованість підозри, існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а також зазначив, що обвинувачений не має постійного місця проживання та постійних соціальних зв`язків. Крім того, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні низки особливо тяжких злочинів, може вчинити інші кримінальні правопорушення чи вплинути на свідків, оскільки деякі з них мешкають в одному під`їзді разом з обвинуваченим. З огляду на викладене прокурор вважає, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою не можуть запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України, а обраний раніше вид запобіжного є виправданим.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції встановив, що існують ризики, передбачені п.п. 1,4 ч.1 ст. 177 КПК України. В обґрунтування своїх висновків, суд першої інстанції посилався на тяжкість інкримінованого обвинуваченому злочину, а також перешкоджати кримінальному провадженню в тому числі і шляхом ухилення від покладених на нього обов`язків та затягування проведення судового розгляду. Разом з тим, суд першої інстанції врахував відомості про особу обвинуваченого, а саме: вік, сімейний стан, та встановив відсутність стійких соціальних зв`язків.

Поряд з цим суд зазначив, що з урахуванням обставин цього провадження, застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливатиме на дотримання розумних строків судового розгляду.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням вимог чинного та міжнародного законодавства.

Прокурор довів суду про наявність поза розумним сумнівом вищенаведених ризиків, а колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про продовження існування ризиків, які передбачені п.п.1, 4 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченими переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження, вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачуютьсяу вчиненні низки умисних, особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років або довічним позбавленням волі. Поряд з цим, належить врахувати, що обвинуваченому інкримінується вчинення злочину проти життя та здоров`я. Такі відомості об`єктивно свідчать про те, що перебуваючи на свободі він може продовжувати свою злочинну діяльність, що унеможливлює запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, які ще не доведені прокурором але, згідно обвинувачення інкримінується ОСОБА_7 , а саме того, що він обвинувачується у вчиненні низки особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, а також окремих громадян.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце проживання.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції, необхідність продовження такого запобіжного заходу, тобто тримання ОСОБА_7 під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з обставин кримінального провадження.

Поряд з цим в своїй апеляційній скарзі обвинувачений зазначав, що у нього існують соціальні зв`язки, а саме: місце проживання та місце роботи. Однак, ці соціальні зв`язки існували і на момент вчинення дій, які інкримінують ОСОБА_7 та не стали для нього стримуючим фактором, а тому такі твердження обвинуваченого є необґрунтованими.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки суперечать наявним у матеріалах провадження відомостям.

Крім того, доводи сторони захисту щодо відсутності ризиків та вимога обрати інший більш м`який запобіжний захід є взаємовиключними, оскільки підставою для застосування запобіжного заходу, відповідно до вимог ст. 177 КПК України, є окрім іншого, наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Тобто без наявності ризиків не можна обирати будь-який запобіжний захід.

Отже, доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо необґрунтованості ухвали суду першої інстанції є безпідставними, оскільки судом було належним чином перевірено та досліджено докази, надані прокурором та стороною захисту, враховані докази, які вказують на обґрунтованість підозри, а також відомості, які характеризують особу обвинуваченого, його вік та сімейний стан. При цьому, висновки суду належним чином мотивовані та наведені обґрунтовані підстави для продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а також не містять доводів, що не оцінювались судом першої інстанції.

Отже, колегія суддів погоджується зі слушністю висновків суду першої інстанції щодо продовження існування встановлених ризиків, а саме того, що ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

За таких обставин, з огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких постановив відповідне рішення, що свідчить про належне дотримання вимог ст. 370 КПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді обґрунтованою і підстав для її скасування, на цей час, за доводами апеляційної скарги не вбачає.

Керуючись ч.2 ст. 376,ст.ст. 392, 404, 405, 407 п.1 ч.3, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 січня 2025 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді :