справа № 631/236/24
провадження № 1-в/631/8/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2025 року селище Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Мащенко С. В.

за участю

секретаря судового засідання Тиндика А. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 приміщення Нововодолазького районного суду Харківської області подання начальника ХАРКІВСЬКОГО РАЙОННОГО СЕКТОРУ ФІЛІЇ ДЕРЖАВНОЇ УСТАНОВИ «ЦЕНТР ПРОБАЦІЇ» в Харківській області Корчака Максима відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця села Липкуватівка Нововодолазького району Харківської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, холостого,

який не працює, зареєстрований та фактично проживає за адресом:

АДРЕСА_1 ;

засудженого:

- 29.03.2024 року Нововодолазьким районним судом Харківської області за частиною 2 статті 15 і частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України до 5 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання на підставі статті 75 цього ж кодексу України з іспитовим строком на 2 роки;

про вирішення питання щодо застосування норм Закону України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів»,-

в с т а н о в и в:

Вироком Нововодолазького районного суду Харківської області, постановленим 29 березня 2024 року в межах справи з єдиним унікальним № 631/236/24 (провадження № 1-кп/631/87/24) за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 вересня 2023 року під № 0001204, ОСОБА_1 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15 і частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України, до 5 років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 Кримінального кодексу України з іспитовим строком 2 роки (а. с. 203 - 222).

Орган, що здійснює контроль за поведінкою засудженого - ХАРКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СЕКТОР ФІЛІЇ ДЕРЖАНОЇ УСТАНОВИ «ЦЕНТР ПРОБАЦІЇ» В ХАРКІВСЬКІЙ ОБЛАСТІ звернувся до суду із поданням про вирішення питання щодо застосування норм Закону України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Обґрунтовуючи подання, начальник Харківського РС філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області - Максим Корчак зазначив, що до Харківського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області надійшов вирок Нововодолазького районного суду Харківської області від 29 березня 2024 року відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та був прийнятий до виконання. Верховною Радою України 18.07.2024 року прийнято Закон № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», який набрав чинності 08 серпня 2024 року. Цим Законом внесені зміни до статті 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно з якими викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати вважається дрібним, якщо його вартість на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на 2023 рік становив 2648,00 гривень. Відповідно до частини 1 статті 5 Кримінального кодексу України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання, але судимість не знято і не погашено. На момент вчинення крадіжки ОСОБА_1 вартість викраденого майна відповідно до обвинувального вироку становила 1053,00 гривень, сума якого не перевищує двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян у 2023 році. Ураховуючи вищевикладене, на підставі пункту 13 статті 537, пункту 2 статті 539 Кримінально процесуально кодексу України, частини 2 статті 74 Кримінального кодексу України, просять застосувати до засудженого ОСОБА_1 норми Закону № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» та звільнити його від відбування покарання.

Зазначене подання зареєстроване за вхідним № 1046/25-вх від 25.02.2025 року із наданням автоматизованою системою документообігу суду «Д-3» єдиного унікального № 631/236/24 (провадження № 1-в/631/8/25) та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, обліково-статистичної картки справи та Контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, лише 17.03.2025 року у зв`язку із її перебуванням в період часу з 24 по 26 лютого 2025 року включно в нарадчій кімнаті по справі з єдиним унікальним № 631/1923/24 (провадження № 1-кп/631/92/25) за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 жовтня 2024 року під № 0000971, щодо обвинувачення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України, та в період часу з 26 лютого 2025 року по 14 березня 2025 року включно в нарадчій кімнаті як члена колегії по справі з єдиним унікальним № 624/165/22 (провадження № 1-кп/631/22/25) за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 січня 2022 року під № 0000028, щодо обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 125 та частиною 2 статті 15 і пунктом 13 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України.

Начальник Харківського РС філії ДУ «ЦЕНТР ПРОБАЦІЇ» в Харківській області Корчак М. у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання й розгляду подання повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістив, однак надав заяву, зареєстровану за вхідним № 1541/25-вх від 25.03.2025року, в якій просив вирішити питання щодо застосування норм Закону України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» без представника уповноваженого органу з питань пробації.

Прокурор Нововодолазького відділу Харківської окружної прокуратури Харківської області Малюкін Р. В. у судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце судового засідання й розгляду клопотання повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістив, проте надав заяву, зареєстровану за вхідним № 1558/25-вх від 26.03.2025 року, в якій просив питання вирішити за відсутності представника прокуратури.

Засуджений ОСОБА_1 , відносно якого розглядається подання, у судове засідання теж не з`явився, про дату, час та місце судового засідання й розгляду питання щодо застосування норм Закону України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» повідомлявся своєчасно та належним чином, проте надав заяву, зареєстровану за вхідним № 1544/25-вх від 25.03.2025 року, в якій просив розглянути справу за його відсутності, зазначивши, що подання підтримує в повному обсязі.

З огляду на зміст частини 5 статті 539 Кримінального процесуального кодексу України, при вирішенні судом питань, пов`язаних із виконанням вироку, у судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор, а також про час та місце розгляду клопотання (подання) повідомляються орган або установа виконання покарань, що відає виконанням покарання або здійснює контроль за поведінкою засудженого. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Отже, зважаючи на таке, неприбуття за судовим викликом у судове засідання представника органу пробації, прокурора та засудженого не є перешкодою для розгляду цього подання.

За таких обставин, ураховуючи те, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації учасниками цього кримінального провадження, в тому числі й особам, які не з`явились, у порядку передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України їх процесуальних прав на безпосередню участь у розгляді справи в суді, вважає за можливе розглянути питання прозастосування норм Закону України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» за їх відсутності.

Відтак, дослідивши подання органу пробації, особову справу засудженого № 05/2025 року, а також матеріали справи з єдиним унікальним № 631/236/24 (провадження № 1-в/631/8/25 та 1-кп/631/87/24) у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 вересня 2023 року під № 0001204, щодо вчинення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15 і частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України, суд вважає, що подання слід задовольнити з огляду на таке.

Вироком Нововодолазького районного суду Харківської області, постановленим 29.03.2024 року в межах справи з єдиним унікальним № 631/236/24 (провадження № 1-кп/631/87/24) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , засуджено за вчинення 08 вересня 2023 року закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку) на загальну суму 1053,00 гривень, поєднану з проникненням у інше приміщення, вчинену за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, тобто за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15 і частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України, до 5 років позбавлення волі. На підставі статті 75 кримінального кодифікованого закону України його звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 роки. Також на нього покладено відповідно до частини 1 та пункту 2 частини 3 статті 76 Кримінального кодексу України наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Початок перебігу іспитового строку ОСОБА_1 обчислювати з моменту проголошення вироку (а. с. 203 - 222).

Копія вироку разом із розпорядженням про виконання вироку, що набрав законної сили, надіслано для виконання та здійснення контролю за поведінкою ОСОБА_1 до ХАРКІВСЬКОГО РАЙОННОГО СЕКТОРУ ФІЛІЇ ДЕРЖАНОЇ УСТАНОВИ «ЦЕНТР ПРОБАЦІЇ» В ХАРКІВСЬКІЙ ОБЛАСТІ, й на підставі відповідного повідомлення начальника цього сектору ОСОБА_4 , копія вироку разом із розпорядженням отримані та прийняті до виконання.

Отже, ОСОБА_1 перебуває на обліку органу, що здійснює контроль за поведінкою засудженого - ХАРКІВСЬКОГО РАЙОННОГО СЕКТОРА ФІЛІЇ ДЕРЖАНОЇ УСТАНОВИ «ЦЕНТР ПРОБАЦІЇ» В ХАРКІВСЬКІЙ ОБЛАСТІ у зв`язку із його засудженням та звільненням від відбування покарання з випробуванням за вчинення закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку) потерпілого - Липковатівського аграрного фахового коледжу на загальну суму 1053,00 гривень, поєднану з проникненням у інше приміщення, вчинену за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, що мав місце 08 вересня 2023 року.

Як прямо визначено пунктом 22 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються діяння, які є злочинами, та встановлюється кримінальна відповідальність за їх вчинення.

Єдиною підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого Кримінальним кодексом України (частина 1 статті 2 цього кодифікованого закону).

Відповідно до змісту частини 3 статті 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення «Дрібне викрадення чужого майна» в редакції, чинній до 09.08.2024 року, викрадення чужого майна вважалось дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Тобто, у разі вчинення особою викрадення чужого майна, вартість якого перевищувала зазначену межу на момент вчинення діяння, то таке викрадення вже вважалось кримінально-караним.

Натомість, 09.08.2024 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 року.

Вказаним законом внесені зміни до статті 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення «Дрібне викрадення чужого майна», а саме:

-згідно з частиною 1 вказаної статті адміністративна відповідальність настає за вчинення дрібного викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян;

-відповідно до положень частини 2 цієї ж статті - відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною 1 статті 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (тобто за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати) настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За приписами статті 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення зміни до статті 51 цього кодексу є змінами законодавства про адміністративні правопорушення, яке складається з вказаного кодексу та інших законів України. Закони про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього кодексу застосовуються безпосередньо.

Наведеною нормою права в редакції, чинній на 09.08.2024 року, визначено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тому особа, яка вчинила викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, вартість якого на момент вчинення правопорушення становить 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та більше, підлягає притягненню до кримінальної відповідальності.

Припис статті 58 Основного Закону нашої Держави закріплює, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Положеннями частин 1 і 3 статті 3 Кримінального кодексу України обумовлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки цим кодексом.

При цьому, як унормовано частиною 6 вказаної статті, зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Нормою статті 4 кримінального кодифікованого закону України обумовлено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності. Закони України про кримінальну відповідальність, прийняті після набрання чинності цим кодексом, включаються до нього після набрання ними чинності.

Зі змісту частин 1 - 4 статті 5 Кримінального кодексу України, вбачається, що:

1) закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість;

2) закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі;

3) закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи;

4) якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Отже, Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 року є складовою чинного законодавства про адміністративні правопорушення, що з огляду на приписи частини 6 статті 3 Кримінального кодексу України слід вважати змінами до закону України про кримінальну відповідальність, що є підставою задля застосовування положення частини 1 статті 58 Конституції України та статті 5 Кримінального кодексу, які визначають зворотну дію закону в часі.

До такого висновку суд дійшов, керуючись правозастосовною практикою, викладеною Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України, який, з огляду на імперативну норму пункту 6 частини 2 статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (із змінами та доповненнями), забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій (тобто сталість та єдність судової практики) у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, а саме: постанову Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, прийняту 22.08.2024 року в межах справи з єдиним унікальним № 567/507/23 (провадження № 51-7110 км 23), де колегія суддів висловила свою правову позицію, в якійвизнала зміни у статті 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення підставою до застосування приписів статті 5 Кримінального кодексу.

Разом з тим, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, у своїй постанові, прийнятій 29.08.2024 року в межах справи з єдиним унікальним № 278/1566/21 (провадження № 51-2555км24), вирішила за необхідне відступити від правозастосовної позиції в подібних правовідносинах і своєю ухвалою передала кримінальне провадження на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, що повністю узгоджується з нормою процесуального права, викладеною в частині 2 статті 434-1 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: з метою формування єдиної правозастосовної практики кримінальне провадження підлягає передачі на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду.

За таких обставин, за наслідком розгляду Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду справи з єдиним унікальним № 278/1566/21 (провадження № 51-2555км24), суд зробив висновок про те, що статті 185, 190, 191 Кримінального кодексу України фактично містять відсилку до статті 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна. Отже, із часу набуття 09.08.2024 року чинності Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 року,кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 Кримінального кодексу України може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує 2 неоподатковуванихмінімумів. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією статті 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Як наслідок, Об`єднана палата вважає, що для діянь, які на час їх вчинення становили кримінальне правопорушення за статтями 185, 190 або 191 Кримінального кодексу України, але в яких вартість предмета кримінального правопорушення не перевищувала 2 неоподаткованих мінімумів, обговорювана зміна «скасовує кримінальну протиправність діяння» у значенні статті 5 Кримінального кодексу України.

Положеннями частини 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 року (із змінами та доповненнями) регламентовано, що якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу ІV цього кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Пунктом 9 частини 1 статті 40 Бюджетного кодексу України № 2456 VІ від 08.07.2010 року (із змінами та доповненнями) визначено, що розмір прожиткового мінімуму на відповідний бюджетний період у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для основних соціальних і демографічних груп населення визначається Законом про Державний бюджет України.

Відповідно до приписів абзацу 3 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» № 2710-IX від 03.11.2022 року, з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб встановлений в сумі 2684,00 гривень.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, неоподатковуваний мінімум, визначений за правилом підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу ІV Податкового кодексу, дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року, та у 2023 року він складає 1342,00 гривень з розрахунку: 2684,00 гривень х 50% = 1342,00 гривень.

Отже, відповідно до змін, внесених Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 року, у сукупності з приписом частини 5 підрозділу 1 розділу ХХ й підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу ІV Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 року (із змінами та доповненнями) разом із правилом пункту 9 частини 1 статті 40 Бюджетного кодексу України № 2456 VІ від 08.07.2010 року (із змінами та доповненнями) та за змістом абзацу 3 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» № 2710-IX від 03.11.2022 року, у 2023 році кримінальна відповідальність за таємне викрадення майна становить у разі якщо сума викраденого дорівнює не менше 2684,00 гривень, виходячи з розрахунку:2 неоподаткованих мінімумів х (2684,00 гривень х 50%) = 2684,00 гривень.

Наведене свідчить про те, що загальна вартість майна, яке намагався викрасти ОСОБА_1 у вересні 2023 року, є меншою за розмір, з якого настає кримінальна відповідальність згідно з чинним законодавством.

Таким чином на засудженого ОСОБА_1 розповсюджується дія Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 року.

Отже, оскільки після засудження ОСОБА_1 вироком Нововодолазького районного суду Харківської області, постановленим 29.03.2023 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15 і частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України, до 5 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 Кримінального кодексу України з іспитовим строком 2 роки, однак до повного спливу цього строку, має місце усунення караності вказаного кримінального правопорушення, то він підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Наведене прямо унормовано частиною 2 статті 74 Кримінального кодексу України, а саме: особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

При цьому, з огляду на припис частини 1 цієї ж статті звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим кодексом.

Таким чином, вказана підстава є обов`язковою для застосування судом, що процедурно завершується ухваленням відповідного судового рішення тільки на стадії виконання вироку, інакше - усунення караності діяння є підставою для закриття кримінального провадження.

Відповідно до пункту 13 частини 1 статті 537 Кримінального процесуального кодексу України, під час виконання вироків суд, визначений частиною 2 статті 539 цього кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Таким судом, що регламентований пунктом 2 частини 2 статті 539 кримінального процесуального кодифікованого закону України, є місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

При цьому згідно із частиною 1 статті 539 цього ж кодифікованого закону України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Підсумовуючи викладене, суд доходить обґрунтованого висновку про те, що із відповідним клопотанням до належного суду у межах своїх повноважень звернувся представник органу, що здійснює контроль за поведінкою засудженого - начальник ХАРКІВСЬКОГО РАЙОННОГО СЕКТОРУ ФІЛІЇ ДЕРЖАВНОЇ УСТАНОВИ «ЦЕНТР ПРОБАЦІЇ» в Харківській області Корчак Максим, яке є обґрунтованим, таким, що повністю відповідає вимогам чинного Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України, містить всі необхідні відомості, які закон вважає за потрібне, а тому його слід задовольнити та звільнити від відбування призначеного судом покарання ОСОБА_1 , засудженого вироком Нововодолазького районного суду Харківської області, ухваленим 29.03.2023 року в межах справи з єдиним унікальним № 631/236/24 (провадження № 1-кп/631/87/24), за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15 і частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України, у зв`язку із усуненням караності діяння, тобто у зв`язку із його декриміналізацією.

Постановляючи ухвалу, суд також зауважує, що пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Жовтневого районного суду міста Харкова утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області.

За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Окрім того, Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави.

Зокрема, відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзаців 3 і 6 підпункту 20 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворені Красноградській район Харківської області (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі території Старовірівської сільської територіальної громади та Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, що затверджені Кабінетом Міністрів України, тощо.

При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів.

Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом.

Пунктом 3-1 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» вищезазначеного Закону на законодавчому рівні унормовано, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до цього, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України.

Натомість, закон, який змінює існуючу систему судоустрою та приводить її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою, не прийнятий, Валківський окружний суд на цей час свою діяльність не розпочав, воєнний стан на території України не припинений та не скасований, а тому справа перебувала на розгляді належного суду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 58 і 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями); частиною 1 статті 92 Закону України «Про Конституційний Суд України» № 2136- VIII від 13.07.2017 року (із змінами та доповненнями); Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2000 від 19.04.2000 року, прийнятим в межах справи № 1-3/2000 (справа про зворотну дію кримінального закону в часі);статтями 1 5, 74 і 185 Кримінального кодексу України № 2341-ІІІ від 05.04.2003 років (із змінами та доповненнями); статтями 2 і 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення № 8073-Х від 07.12.1984 року (із змінами та доповненнями); статтею 17, пунктом 6 частини 2 статті 36 і пунктами 3 та 3-1 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (із змінами та доповненнями); Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 року; Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів»; пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року; постановою Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, прийнятою 29.08.2024 року в межах справи з єдиним унікальним № 278/1566/21 (провадження № 51-2555км24); постановою Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, прийнятою 22.08.2024 року в межах справи з єдиним унікальним № 567/507/23 (провадження № 51-7110 км 23), а також статтями 31, 35 - 37, 84 86, 91, 94, 131 132, 368 371, 373 376, 380, 392, 393, 395, частиною 2 статті 434-1, статтями 532 535, 537 і 539 Кримінального процесуального кодексу України № 4651-VІ від 13.04.2012 року (із змінами та доповненнями),-

у х в а л и в:

Клопотання начальника ХАРКІВСЬКОГО РАЙОННОГО СЕКТОРУ ФІЛІЇ ДЕРЖАВНОЇ УСТАНОВИ «ЦЕНТР ПРОБАЦІЇ» в Харківській області Корчака Максима відносно ОСОБА_1 про вирішення питання щодо застосування норм Закону України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» - задовольнити повністю.

Звільнити ОСОБА_1 , засудженого вироком Нововодолазького районного суду Харківської області, ухваленим 29 березня 2024 року в межах справи з єдиним унікальним № 631/236/24 (провадження № 1-кп/631/87/24), за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15 і частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України, від відбування покарання у зв`язку із усуненням караності діяння, тобто у зв`язку із його декриміналізацією.

Копію цього судового рішення не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні при його проголошенні.

На ухвалу може бути подана апеляція в Харківській апеляційний суд протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала суду, що набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, підлягає виконанню на всій території України й звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання нею законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції або Верховного суду України.

Повний текст ухвали постановлено, виготовлено шляхом комп`ютерного набору, підписано суддею в одному примірнику та оголошено у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 приміщення суду 31.03.2025 року о 08 годині 00 хвилин.

Суддя С. В. Мащенко