ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/406/25 Справа № 712/3912/23 Категорія: ч. 3 ст. 307 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в м. Черкаси Черкаської обл. апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану на ухвалу Соснівського райсуду м. Черкаси від 19.03.2025 р., якою задоволено клопотання прокурора та відносно

ОСОБА_8 , який на-

родився 28.06.1981р. у м. Черкаси,

громадянин України, має загальну,

повну середню освіту, не працює, од-

ружений, раніше судимий 24.11.2022

р. Соснівським райсудом м. Черкаси

за ч. 1 ст. 309 КК України до 3 років

обмеження волі, іспитовий строк 2

роки, зареєстрований

АДРЕСА_1 , проживає

АДРЕСА_2 ,

продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб до 19.05.2025 р., включно, визначено застава у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242 240 грн., у випадку внесення якої покладені, строком на 2 місяці, наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; не виїжджати за межі Черкаської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Соснівського райсуду м. Черкаси знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 та інших осіб, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України та кримінального проступку за ч. 1 ст. 309 КК України.

Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання прокурора та відносно обвинуваченого ОСОБА_8 та інших осіб продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб до 19.05.2025 р. включно, одночасно визначено можливість внесення застави - 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 грн.

При прийняті такого рішення суд врахував тяжкість можливого покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я.

Суд встановив наявність ризиків, передбачені п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від суду, впливати на свідків та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Ризики, які були наявні при застосуванні даного виду запобіжного заходу обвинуваченому не зменшились і не зникли.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу місцевого суду, постановити нову ухвалу якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора, постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1-4, 8, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Зазначає, що в клопотанні прокурора вказана можлива наявність таких ризиків як можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та вчинити нові кримінальні правопорушення, однак прокурором не доведено актуальності вказаних ризиків на момент розгляду клопотання.

Прокурором не надано доказів того, що ОСОБА_8 готував вчинення або причетний до скоєння інших кримінальних правопорушень, підозру у яких йому повідомлено не було.

Наголошує, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, батьків похилого віку, один з них є інвалідом, що свідчить про відсутність актуальних ризиків, визначених ст. 177 КПК України. В судовому засіданні прокурором не доведено наявності ризиків які б виправдали обмеження свободи.

Натомість, судом при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 не враховано, що запобіжний захід не є мірою покарання, одного лише посилання на можливість у підозрюваного перешкоджати досудовому розслідуванню не є достатнім, воно повинно підтверджуватися відповідними матеріалами, які містять беззаперечні факти.

Крім того, зауважує, наслідки застосування запобіжного заходу не повинні позначатися на рідних та близьких особи. Застосування запобіжного заходу не повинно спричиняти муки та страждання останнім і саме такі виняткові обставини є підставою для зміни запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та вважала, що ухвала суду є законною і обґрунтованою, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали виділені з судового провадження, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, об-ґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями КПК України.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно вимог ч. 3 ст. 407 КПК України, постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому Главою 18 Розділу II КПК України.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст. 177, 178 та 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих апеляційному суду матеріалів встановлено, що вказані вимоги місцевим судом виконані в повному обсязі.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Виходячи з наданих суду апеляційної інстанції виділених матеріалів з кримінального провадження, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що ризики, наведені прокурором, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватись від суду, впливати на свідків та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином є дійсними, триваючими, на даний час не зменшились і виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 на більш м`який.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 до двох місяців та визначаючи розмір застави 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242 240 грн., суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень за ч. 2, 3 ст. 307 та ч. 1 ст. 309 КК України, одне з них, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину, за який згідно санкції відповідної статті, передбачено покарання у виді позбавлення волі від 6 до 10 років з конфіскацією майна, а інше відноситься до особливо тяжкого злочину та за який згідно санкції відповідної статті, передбачено покарання у виді позбавлення волі від 9 до 12 років з конфіскацією майна, також скоєння кримінального проступку, при цьому суд врахував, що наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від суду, впливати на свідків та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, ризики, які були наявні при застосуванні даного виду запобіжного заходу обвинуваченому не зменшилися та не втратили актуальності.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду, не здобуто даних та не було надано і суду апеляційної інстанції, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, а також стороною захисту не надано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Місцевий суд перевірив можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу та дійшов до правильного висновку про одночасне визначення можливості внесення застави, в розмірі 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 грн., у разі внесення якої на обвинуваченого ОСОБА_8 покладені обов`язки, передбачені ст. 182 КПК України, з таким висновком погоджується і апеляційний суд.

Враховуючи відсутність даних про втрату ризиків та підтвердження їх існування і на цей час, відсутність даних про неможливість утримування ОСОБА_8 в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я, суд обґрунтовано зауважив, що запобіжний захід обраний відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою доцільно продовжити на шістдесят днів, з можливістю внесення застави, з метою забезпечення його належної поведінки під час розгляду кримінального провадження та запобіганню зазначених судом ризиків, із визначенням застави.

Дані обставини у своїй сукупності на сьогоднішній день свідчать про те, що продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4 ст. 177 КПК України, які були враховані при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою, а саме: що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та перешкоджати провадженню іншим чином.

Зазначені судом ризики наразі є реальними, триваючими, запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено з можливістю внесення застави, розмір застави достатньо обґрунтований судом першої інстанції .

З такими висновками місцевого суду погоджується й суд апеляційної інстанції.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст. ст. 197 та 199 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до двох місяців, з можливістю внесення застави.

Суд першої інстанції, згідно вимог ст. 331 КПК України, розглянув питання про продовження строку дії запобіжного заходу. При цьому прокурор заявив письмове клопотання про продовження тримання під вартою, що відповідає вимогам КПК України і знайшло своє відображення в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції.

З огляду на викладене, доводи захисника про недоведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, відсутність підстав для продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 строку тримання під вартою, слід визнати необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що відносно обвинуваченого ОСОБА_8 доречно обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1-4, 8, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України, на думку апеляційного суду, є не обґрунтованими.

Апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст. ст. 197 та 199 КПК України на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, визначив розмір застави та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.

На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою та відсутні підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень вимог КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Підсумовуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, ухвала суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є законною, обґрунтованою та відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 та 419 КПК, апеляційний суд , -

У Х В А Л И В:

Ухвалу Соснівського райсуду м. Черкаси від 19.03.2025 р., якою відносно ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, до 19.05.2025 р. включно, визначена застава 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 грн. залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді