ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/8019/23 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/242/25 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
Категорія: продовження строку тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 28 січня 2025 року, якою відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 28 березня 2025 року включно,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області на розгляді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001745 від 11.08.2023 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28 січня 2025 року продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 до 28 березня 2025 року.

Не погодившись з вищевказаною ухвалою суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби.

Апеляційна скарга мотивована доводами про незаконність оскаржуваної ухвали, ухвалення її з істотним порушенням вимог КПК України.

Зокрема, прокурором не доведено жодного ризику, вказаного в клопотанні про продовження строку запобіжного заходу.

Крім того, апелянт зазначає про те, що в нього погіршився фізичний та психічний стан, оскільки в умовах ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» він не отримує належної медичної допомоги.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши та перевіривши матеріали провадження, обговоривши та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Захисник ОСОБА_9 будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду, до суду апеляційної інстанції не прибув, заяв про перенесення розгляду справи від нього не надходило.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 не завершений, а прокурором було заявлено клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зважаючи на що, суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд виходив із того, що ризики, які мали місце, до теперішнього часу не припинили існувати і не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду. Обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри визначено на стадії досудового розслідування та не може бути предметом перегляду під час розгляду кримінального провадження по суті.

На цій стадії процесу, суд повинен оцінювати лише підстави вважати обґрунтованим зникнення або зменшення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які існували під час обрання запобіжного заходу, а ні в якому разі достатність доказів для визнання обвинуваченого винним, оскільки вказане питання вирішується в нарадчій кімнаті при винесенні вироку, лише при оцінці усіх доказів у кримінальному провадженні в їх сукупності.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, врахував наступне,

Перевіркою матеріалів встановлено, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, постійного місця проживання та реєстрації не має, не працевлаштований, перебуває на обліку у лікаря психіатра.

Разом з тим, ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я людини, наслідком вчинення якого стала смерть людини, санкція статі за вчинення якого передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, в матеріалах провадження відсутні будь-які відомості про соціальні зв`язки та працевлаштування чи інший легітимний дохід обвинуваченого ОСОБА_7 , не надано таких відомостей і до суду апеляційної інстанції, що вказує на відсутність у нього постійного, легального джерела прибутку та міцних соціальних зв`язків, а отже осіб, які б мали на нього визначальний вплив з матою забезпечення його належної процесуальної поведінки та запобіганню існуючим ризикам.

З урахуванням зазначеного та інших обставин кримінального провадження, даних про особу обвинуваченого, а також тяжкості покарання, що загрожуватиме ОСОБА_7 у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, є підстави стверджувати про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст.177 КПК України, зважаючи на що є неспроможними доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що прокурором не надано належних доказів, які б підтверджували існування ризиків, зазначених в клопотанні про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, судом першої інстанції вірно враховано вік та стан здоров`я обвинуваченого, які не перешкоджають подальшому утриманню в умовах ізоляції від суспільства, оскільки даних на підтвердження неможливості утримання обвинуваченого під вартою до суду не надходило, що дає можливість зробити висновок про те, що його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення. Зазначене вказує на неспроможність доводів апеляційної скарги обвинуваченого про неврахування судом даних про стан його здоров`я.

Також, зазначене свідчить проте, що ризики, які існують на час розгляду відповідного клопотання прокурора, не зменшилися та не перестали існувати.

Наведене свідчить про те, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 має бути продовжений з метою унеможливлення його переховування від суду, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про неможливість запобігання існуючим ризикам у разі відмови у продовженні строку тримання під вартою обвинуваченого.

На переконання колегії суддів, зазначені обставини також свідчать про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 та неможливість застосування до нього іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Саме продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Істотних порушень вимог КПК України при розгляді клопотання колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду, яка постановлена із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 28 січня 2025 року, якою відносно нього, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 28 березня 2025 року включно - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12