ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/769/24 Справа № 703/3074/23 Категорія: ч. 3 ст. 307 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Черкаського райсуду Черкаської обл. від 5.11.2024 р., якою задоволено клопотання прокурора та відносно

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.

Ротмістрівка Смілянського р-ну Черкаської обл., громадянина України, має загальну повну середню освіту, не одружений, раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, прожи-

ває

АДРЕСА_1 ,

продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, до 4.01.2025 р. включно, встановлена застава в розмірі 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 214 720 грн., відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу та у обранні запобіжного заходу у виді домашнього арешту, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Черкаського райсуду Черкаської обл. перебуває об`єднане кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000094 від 20.04.2022 р. за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України, та стосовно інших осіб.

Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання прокурора та відносно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, до 4.01.2025 р. включно, встановлено заставу в розмірі 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 214 720 грн., відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу та у обранні запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

При прийняті рішення про продовження строку тримання під вартою, суд врахував ступень тяжкості кримінальних правопорушень, які інкриміновані обвинуваченому, та які, відповідно до вимог ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, наявність обґрунтованої підозри, наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що обвинувачений може переховуватися від суду з метою подальшого уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків , перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується. Наведені прокурором ризики є триваючими, вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який. Про існування ризиків свідчить і суворість можливого покарання у випадку визнання обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Також, судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який не одружений, не працює, утриманців не має, не судимий в порядку ст. 89 КК України, відсутність міцних соціальних зв`язків. Санкція ч. 3 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років, обвинувачений розуміє, що йому може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, а тому ризики, зазначені прокурором є обґрунтованими.

Захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, з пропуском строку на оскарження, в клопотанні про поновлення пропущеного строку в обґрунтування поважності причин пропуску строку зазначив, що під час проведення судового засіданні та у подальшому, до 11.11.2024 р. проходив лікування, а тому не зміг вчасно отримати в суді копію апеляційної скарги, крім того копію оскаржуваної ухвали отримав засобами електронного зв`язку лише 15.11.2024 р.

Згідно п. 11 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу про запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути подана протягом 5 днів з дня її проголошення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду.

Апеляційним судом встановлено, що в виділених матеріалах кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 відсутні відомості про отримання захисником ОСОБА_7 копії оскаржуваного судового рішення. Крім того, захисником надано копії медичних документів (а. пр. 68,69), які підтверджують перебування захисника на лікуванні, а тому апеляційний суд вважає ці обставини поважними та необхідно поновити строк на апеляційне оскарження ухвали та розглянути апеляційну скаргу по суті.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу місцевого суду, оскільки, на його думку, прокурором не доведена наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Наявність обґрунтованої підозри не може бути відповідним мотивом для продовження строку тримання під вартою. Крім того, зазначає, згідно практики ЄСПЛ судові органи повинні насамперед стежити за тим, що в кожному конкретному випадку термін попереднього ув`язнення обвинуваченого не повинен перевищувати розумних меж. Небезпека повинна оцінюватися не лише в світлі тяжкості покарання, але виходячи з усіх супутніх обставин, що можуть або підтвердити наявність цієї небезпеки, або звести її до такого мінімуму, що попередній висновок виявиться невиправданим. Особливий тягар злочинів може викликати таку реакцію суспільства та соціальні наслідки, які роблять виправданим попередній висновок принаймні протягом певного часу. За виняткових обставин цей момент може бути врахований в світлі Конвенцією, принаймні тією мірою, якою є внутрішнє право.

Цей фактор можна вважати виправданим і необхідним лише якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попередній висновок не повинен передбачати покарання у вигляді позбавлення волі не може бути формою очікування вироку. Сам лише розмір санкції статті, по якій пред`явлена підозра не є достатнім чинником для тримання обвинуваченого під вартою.

Вважає що в даному кримінальному провадженні продовження строку тримання під вартою ініціюється прокурором з метою перетворення його на форму очікування вироку, а не задля забезпечення завдань кримінального провадження і, на думку захисту, не виправдовують такого втручання у права обвинуваченого як позбавлення свободи. Абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню є також недостатньою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. На думку захисту у зв`язку зі спливом значного часу з дня затримання обвинуваченого, ризики, які б могли існувати у кримінальному провадженні, які втратили значимість. Крім того, на даний час до суду подано та досліджено усі письмові докази і перебування обвинуваченого під домашнім арештом в повній мірі змогли б попередити існування будь яких ризиків, вказаних прокурором.

Просить постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та обрати обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та вважав ухвалу суду законною і обґрунтованою, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали, які надані з кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями КПК України.

За приписами ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно вимог ч. 3 ст. 407 КПК України, постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому Главою 18 Розділу II КПК України.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст. 177, 178 та 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих апеляційному суду матеріалів встановлено, що вказані вимоги місцевим судом виконані в повному обсязі.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 до двох місяців, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до тяжких та особо тяжкого злочинів, та відповідно за які, згідно санкцій статей передбачено покарання у виді позбавлення волі від 9 до 12 років, позбавлення волі на строк від 5 до 8 років з конфіскацією майна, штрафом від 1000 до 3000 неоподатковуваних мінімумів доході громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до 6 міс., або обмеженням волі на строк до 5 років, та позбавленням волі від 3 до 7 років, суд правильно врахував, що ризики, зазначені прокурором, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що обвинувачений може продовжити злочинну діяльність, впливати на свідків які ще не допитані судом, може переховуватися від суду з метою подальшого уникнення кримінальної відповідальності, є триваючими, вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який. Крім того, судом першої інстанції враховано особу обвинуваченого, який не одружений, утриманців не має, міцних соціальних зв`язків не має, не судимий в силу ст. 89 КК України.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду, не здобуто даних та не було надано і суду апеляційної інстанції, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Місцевий суд перевірив можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу та дійшов до правильного висновку про визначення застави в раніше визначеному та обґрунтованому розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 214 720 грн., та відмовив в задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу, зауваживши при цьому про відсутність таких підстав.

З вказаним висновком погоджується і суд апеляційної інстанції, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Враховуючи відсутність даних про втрату ризиків та підтвердження їх існування і на цей час, відсутність даних про неможливість утримування ОСОБА_8 в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я, суд обґрунтовано зауважив, що запобіжний захід обраний відносно обвинуваченого у виді тримання під вартою доцільно продовжити на шістдесят днів, з можливістю внесення застави, з метою забезпечення його належної поведінки під час розгляду кримінального провадження та запобіганню зазначених судом ризиків.

Дані обставини у своїй сукупності на сьогоднішній день свідчать про те, що продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що обвинувачений може переховуватися від суду з метою подальшого уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється.

Зазначені судом ризики наразі є реальними, триваючими, запобіжний захід відносно ОСОБА_8 був обраний з можливістю внесення застави, тому при продовженні даного запобіжного заходу судом також визначена можливість внесення застави у раніше визначеному розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 214 720 грн., вказаний розмір застави достатньо обґрунтований, тому підстав для зменшення розміру застави суд не вбачає.

З такими висновками місцевого суду погоджується й суд апеляційної інстанції.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст. ст. 197 та 199 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до двох місяців, з можливістю внесення застави.

Судом першої інстанції згідно вимог ст. 331 КПК України було поставлено та розглянуто питання про продовження строку дії запобіжного заходу. При цьому прокурором заявлене письмове клопотання про продовження тримання під вартою, що відповідає вимогам КПК України і знайшло своє відображення в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції.

З огляду на викладене, доводи захисника про недоведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, відсутність підстав для продовження відносно ОСОБА_8 строку тримання під вартою, слід визнати необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги про надмірну тривалість перебування обвинуваченого під вартою апеляційний суд вважає не доречними, тому що вивченням наданих судом першої інстанції та сторонами матеріалів вбачається, що розгляд справи місцевим судом проводиться згідно вимог КПК України, його тривалість залежить від кількох чинників, як об`єктивних так і суб`єктивних та на які суд апеляційної інстанції не має законодавчих підстав для впливу.

На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою та відсутні підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про те, за час такого тривалого розгляду справи значно змінилися обставини, наявність обґрунтованої підозри не може бути відповідним мотивом для продовження строку тримання під вартою, згідно практики ЄСПЛ судові органи повинні насамперед стежити за тим, що в кожному конкретному випадку термін попереднього ув`язнення обвинуваченого не повинен перевищувати розумних меж, небезпека повинна оцінюватися не лише в світлі тяжкості покарання, але виходячи з усіх супутніх обставин, що можуть або підтвердити наявність цієї небезпеки, або звести її до такого мінімуму, що попередній висновок виявиться невиправданим, особливий тягар злочинів може викликати таку реакцію суспільства та соціальні наслідки, які роблять виправданим попередній висновок принаймні протягом певного часу, цей фактор можна вважати виправданим і необхідним лише якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою, попередній висновок не повинен передбачати покарання у вигляді позбавлення волі не може бути формою очікування вироку, сам лише розмір санкції статті, по якій пред`явлена підозра не є достатнім чинником для тримання обвинуваченого під вартою, що в даному кримінальному провадженні продовження строку тримання під вартою ініціюється прокурором з метою перетворення його на форму очікування вироку, а не задля забезпечення завдань кримінального провадження і, на думку захисту, не виправдовують такого втручання у права обвинуваченого як позбавлення свободи, абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню є також недостатньою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ризики, які б могли існувати у кримінальному провадженні, втратили значимість, на даний час до суду подано та досліджено усі письмові докази, перебування обвинуваченого під домашнім арештом в повній мірі змогли б попередити існування будь яких ризиків, вказаних прокурором і суд повинен був врахувати вагомість наданих доказів стороною обвинувачення є передчасними.

Суд першої інстанції зауважив, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, запобіжний захід відносно ОСОБА_8 обрано з можливістю внесення застави, тому при продовженні даного запобіжного заходу судом також визначається можливість внесення застави у раніше визначеному розмірі. Підстав для зменшення розміру застави суд не вбачає, розмір застави визначений в межах вимог КПК України, обґрунтованих і переконливих доводів і доказів для його зменшення суду не надано. Судом також враховані дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 .

Апеляційний суд не встановив істотних порушень вимог КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Підсумовуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, ухвала суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 є законною, обґрунтованою та відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 та 4221 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Поновити захиснику ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали Черкаського райсуду Черкаської обл. від 5.11.2024 р.

Ухвалу Черкаського райсуду Черкаської обл. від 5.11.2024 р., якою відносно обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, до 4.01.2025 р. включно, з можливістю внесення застави - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді