Справа №592/4027/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1447/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне легке тілесне ушкодження
УХВАЛА

Іменем України

11 грудня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 592/4027/22 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 24.09.2024, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий

визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 125 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_8 ,

потерпілого - ОСОБА_9 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого - ОСОБА_11 ,

захисника - адвоката ОСОБА_12 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_13 просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_11 , оскільки в мотивувальній частині вироку не вказано способу вчинення кримінального правопорушення, не встановлено чи міг обвинувачений наносити удари потерпілому перебуваючи на паркані, а у задоволенні клопотання про проведення слідчого експерименту щодо цієї підстави суд відмовив.

Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 24.09.2024 ОСОБА_11 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 125 КК і йому призначене покарання у виді штрафу в розмірі 1700 грн. Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_9 10000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, а також процесуальні витрати на правову допомогу в сумі 10000 грн.

Згідно вироку суду, 13.01.2022 близько 11:00 ОСОБА_11 , знаходячись за адресою: м. Суми, вул. 4-а Продольна, 23, під час конфлікту, на ґрунті неприязних стосунків, умисно плешнею для льоду наніс удари в область голови та руки потерпілому ОСОБА_9 , чим завдав йому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_12 , які підтримали апеляційну скаргу, доводи потерпілого ОСОБА_9 , його представника ОСОБА_10 та прокурора ОСОБА_8 , які заперечили проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Розглянувши кримінальне провадження відносно ОСОБА_11 за пред`явленим йому обвинуваченням, суд першої інстанції визнав доведеним та кваліфікував дії останнього як умисне спричинення легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , що потягло за собою короткочасний розлад здоров`я (ч. 2 ст. 125 КК).

Такі висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_11 відповідають матеріалам кримінального провадження, є вмотивованими та ґрунтуються на досліджених у суді першої інстанції доказах, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_9 , згідно яких 13.01.2022 між ним та ОСОБА_11 , який проживає у сусідньому будинку, відбувся конфлікт, у ході якого останній завдав йому удари плешнею для льоду в область голови та руки;

- показаннями свідка ОСОБА_14 , яка підтвердила спричинення потерпілому тілесних ушкоджень обвинуваченим за обставин, визнаних судом першої інстанції доведеними;

- висновком експерта № 25 від 10.06.2022, згідно якого у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження: забійна рана м`яких тканин в потиличній ділянці посередині, садна по тильній поверхні правої кисті в проекції 1-ї п`ястної кістки та по передній поверхні з переходом на задню поверхню лівого передпліччя в нижній третині. Ушкодження утворилися від дії тупих предметів. Кількість травматичних впливів не менше трьох. Утворення ушкоджень внаслідок падіння з вертикального положення на площину малоймовірно. Рана голови кваліфікується як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Садна кваліфікується як легкі тілесні ушкодження;

- протоколом слідчого експерименту від 03.06.2022, який проводився з метою уточнення обставин кримінального правопорушення за участю потерпілого ОСОБА_9 , у ході якого останній на місці події продемонстрував як обвинувачений спричинив йому тілесні ушкодження плешнею для льоду;

- висновком експерта № 296 від 10.06.2022, згідно якого характер та локалізація тілесного ушкодження у ділянці потилиці ОСОБА_9 можуть відповідати механізму його виникнення, продемонстрованому потерпілим в ході проведення слідчого експерименту 03.06.2022;

- протоколом слідчого експерименту від 10.06.2022, який проводився з метою уточнення обставин кримінального правопорушення за участю свідка ОСОБА_14 , у ході якого остання на місці події продемонструвала як обвинувачений спричинив потерпілому тілесні ушкодження плешнею для льоду;

- висновком експерта № 319 від 13.06.2022, згідно якого характер та локалізація тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 можуть відповідати механізму їх виникнення, який був продемонстрований свідком ОСОБА_14 в ході проведення слідчого експерименту 10.06.2022.

Оцінивши всі зібрані докази відповідно ст. 94 КПК з точки зору їх належності, достовірності й допустимості, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції, здійснивши судовий розгляд у межах пред`явленого обвинувачення, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, шо в мотивувальній частині вироку суду не вказано способу вчинення кримінального правопорушення, зокрема тієї обставини, що обвинувачений наносив удари потерпілому через паркан, то вони не можуть бути прийнятими до уваги.

З положень п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК вбачається, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Спосіб, місце, час, обстановка, знаряддя та засоби вчинення кримінального правопорушення як ознаки об`єктивної сторони мають різне значення залежно від того чи віднесені вони КК до ознак певного складу правопорушення. Якщо ці ознаки включені в диспозицію статті законом про кримінальну відповідальність, то вони є обов`язковими для цього складу правопорушення і мають вирішальне значення для підстав кримінальної відповідальності та кваліфікації. Якщо ж ці ознаки в диспозиції норми не передбачені, то для одних складів вони байдужі, а для інших мають значення для визначення ступеня суспільної небезпечності правопорушення та призначення міри покарання.

Спосіб, місце, час, обстановка, знаряддя та засоби вчинення правопорушення як його об`єктивні ознаки мають особливе значення. Незалежно від того, чи є ці ознаки обов`язковими для певного правопорушення, чи лише факультативними, вони повинні бути ретельно досліджені в кожній справі. Вони істотно впливають на всі інші ознаки правопорушення, дають можливість з`ясувати і визначити: 1) його суспільну небезпечність; 2) винність; 3) мотиви вчинення правопорушення; 4) мету його вчинення та інші ознаки.

Спосіб вчинення кримінального правопорушення - це певний метод, порядок і послідовність рухів, прийомів, що застосовуються особою для вчинення правопорушення. У випадках, коли спосіб вчинення правопорушення є ознакою конструктивною, необхідне його спеціальне вивчення і доказування, оскільки це має значення для кваліфікації діяння.

Місце вчинення правопорушення - це певна територія, де було розпочато і закінчено діяння або настав злочинний результат, а час вчинення - це певний відрізок часу, протягом якого відбувається суспільно небезпечне діяння і настають суспільно небезпечні наслідки. Обстановка вчинення правопорушення - це сукупність конкретних об`єктивних обставин, умов у яких воно вчинено. Кримінально-правове значення має лише та обстановка, яка вказана в диспозиції кримінально-правової норми.

Конструктивною ознакою об`єктивної сторони кримінального правопорушення є у певних випадках знаряддя і засоби його вчинення. До них належать певні предмети або процеси навколишнього світу, які винувата особа використовує для дії на предмет посягання, потерпілого або інші цінності, що охороняються законом про кримінальну відповідальність.

Повертаючись до кримінального провадження, спосіб вчинення правопорушення полягає у нанесенні обвинуваченим ударів за допомогою плешні для льоду в область голови та руки потерпілому, внаслідок чого йому були завдані легкі тілесні ушкодження. При цьому, з досліджених у суді першої інстанції доказів убачається, що удари обвинувачений наносив через паркан, знаходячись на території свого домоволодіння, що є місцем вчинення правопорушення, де діяння було розпочато та настав його злочинний результат.

Таким чином, сформульоване у вироку суду першої інстанції обвинувачення містить як спосіб, так і місце вчинення кримінального правопорушення, але які підлягають розмежуванню, так як вони є самостійними ознаками об`єктивної сторони правопорушення.

Не з`ясування у ході проведення слідчих експериментів можливості нанесення ударів обвинуваченим з-за паркану жодним чином не вплинуло на доведеність вини ОСОБА_11 , оскільки відсутні жодні обгрунтовані підстави вважати, що за встановлених обставин обвинувачений мав такі перешкоди, які б реально та об`єктивно завадили йому нанести удари потерпілому, що у свою чергу підтверджується як поясненнями самого потерпілого, так і свідка ОСОБА_14 , які були допитані судом першої інстанції згідно встановленого порядку, а також попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання. При цьому, в ході судового розгляду стороною захисту не надано даних стосовно свідка і потерпілого для доведення недостовірності їх показань (показання, документи, які підтверджують їх репутацію, зокрема, щодо засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність останніх).

Не є проявом неповноти судового розгляду також і відсутність у вироку суду мотивів відмови у задоволенні клопотання сторони захисту про проведення слідчого експерименту, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що вказане клопотання вирішувалося в судовому засіданні 09.07.2023 та у його задоволенні суд відмовив ухвалою без виходу до нарадчої кімнати, але із занесенням її до журналу судового засідання, що відповідає ч. 4 ст. 371 КПК та не суперечить передбаченим ст. 374 КПК вимогам щодо змісту вироку.

Що стосується клопотання захисника про повторне дослідження письмових доказів, то воно є необґрунтованим і задоволенню не підлягає, оскільки згідно вимог ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції 1) не повністю або 2) з порушеннями. При цьому варто зазначити, що за змістом кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення. Розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося у місцевому суді, оскільки це суперечить основним засадам кримінального процесуального законодавства України

Тобто, сама наявність клопотання про повторне дослідження того чи іншого доказу не зобов`язує суд апеляційної інстанції досліджувати всю сукупність доказів, оцінених у суді першої інстанції. Разом з тим, у ч. 2 ст. 23 КПК зазначено, що не можуть бути визнані доказами відомості, які містяться в показаннях, речах та документах, що не були предметом безпосереднього дослідження суду. Однак, у разі, коли суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засад безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, він не має потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції.

Колегія суддів наголошує, що повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду. Відмова в задоволенні клопотання щодо повторного дослідження доказів свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту дослідження доказів, а про відсутність аргументованих доводів щодо необхідності цих дій.

У цьому кримінальному провадженні стороною захисту не було доведено підстав, які б покладали на апеляційний суд обов`язок, передбачений ч. 3 ст. 404 КПК, тому колегія суддів обмежилася лише аналізом доказів, безпосередньо сприйнятих місцевим судом, та за результатами перегляду вироку погодилася з їх оцінкою, даною судом першої інстанції, що не суперечить встановленій у ст. 23 КПК засаді безпосередності дослідження доказів.

Також не підлягає задоволенню клопотання захисника про проведення слідчого експерименту з метою встановлення можливості нанесення тілесних ушкоджень обвинуваченим з території свого домоволодіння, оскільки необхідності у встановленні та перевірці обставин, які б мали істотне значення для кримінального провадження, і які б не могли бути встановлені або перевірені іншим шляхом, не виникло, що не свідчить про неповноту судового розгляду, так як ефективність реалізації права, передбаченого ч. 3 ст. 333 КПК не є тотожним досягненню за результатами судового розгляду бажаного для захисту результату.

Стаття 6 §3 (d) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачає, що «кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення». Разом із тим, відповідно практики ЄСПЛ щодо застосування ст. 6 Конвенції «вимога справедливого судочинства не накладає на суд обов`язку призначати експертизу або інші слідчі заходи лише тому, що сторона цього вимагає. Коли захист наполягає під час розгляду на допиті свідка або отриманні інших доказів, національний суд вправі вирішувати, чи необхідно або розумно прийняти ці докази для розгляду у суді».

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, обставин і фактів, які могли б вплинути на законність, вмотивованість та/чи обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення щодо доведення винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, і які б не були досліджені чи належним чином не оцінені цим судом, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, оскаржене судове рішення є законним, обґрунтованим і належним чином умотивованим, тому вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_11 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 24.09.2024 відносно ОСОБА_15 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_6 на цей вирок - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4