УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2024 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 ,під час розгляду у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000073 від 07.08.2024, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 426-1, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст.368 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, другим слідчим відділом (з дислокацією в місті Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000073 від 07.08.2024, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 426-1, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування здійснює група прокурорів Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, про що внесені відповідно відомості до ЄРДР.

Так, з матеріалів, які зібрані, Другим оперативним відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, до вчинення кримінального правопорушення можливо причетний працівник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому, на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду міста Одеси 21.11.2024 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 під час якого виявлено та вилучено: предмети ззовні схожі на грошові кошти номіналом 100 доларів США на загальну суму 25 500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот), які поміщено до сейф-пакету В1018302, що в подальшому, визнані речовими доказами в рамках даного кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 02.12.2024 клопотання прокурора про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000073 від 07.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 426-1, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України, повернуто прокурору та встановлено строк для усунення недоліків в сімдесят дві години.

Процесуальний керівник повторно звертається з клопотанням про арешт майна з метою збереження речових доказів.

Прокурор направив заяву про розгляд клопотання у його відсутності.

Представник особи щодо майна якої вирішується питання про накладення арешту ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 надав письмові заперечення на клопотання прокурора в яких зазначив, що вилучені під час обшуку грошові кошти не мають жодного значення до кримінального провадження, не є такими, що отримані злочинним шляхом, оскільки ОСОБА_4 не має процесуального статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, зазначив, що вилучені грошові кошти є особистими накопиченнями останнього впродовж роботи у ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №139 від 17.05.2024 року ОСОБА_4 звільнений з військової служби та виключений із списку особового складу у запас, станом на теперішній час останній в ІНФОРМАЦІЯ_3 та підпорядкованих відділах службу не проходить та не перебуває на будь-яких посадах державних службовців та працівників. Крім того, зазначив, що в протоколі обшуку відсутні відомості, щодо серій та номерів купюр, виявлених та вилучених за адресою: Одеська обл., Одеський р-н, м. Біляївка, вул. Соборна, 43, а такі обставини фактично унеможливлюють в подальшому ідентифікацію грошових коштів. Зауважив, що прокурор порушив строк звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна. У зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, письмові заперечення адвоката ОСОБА_5 , слідчий суддя приходить до наступного.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Однак, з матеріалів, доданих з клопотанням вбачається, що слідчим під час складання вищевказаного клопотання не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України.

Так, на думку слідчого судді клопотання про арешт майна не відповідає вимогам кримінального процесуального Закону, з огляду на таке.

Згідно з нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Як вбачається з поданого клопотання та долучених в його обґрунтування матеріалів, під час складання клопотання не було дотримано вимог ч.2 ст.171 КПК України, що позбавляє можливості слідчого суддю розглянути таке клопотання по суті.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З поданого клопотання вбачається, що досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження здійснюється за фактом можливого вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 426-1, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України.

В даному клопотанні прокурор зазначає, що вилучене майно, має доказове значення для даного злочину та має значення для обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Так, в клопотанні не було наведено відповідного обґрунтування необхідності арешту грошових коштів, що були вилучені під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , посилання причетності такого майна до кримінального провадження №0000073 від 07.08.2024, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 426-1, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України розпочатого за фактом перевищення військовими службових повноважень та отримання неправомірної прибутку та джерела походження грошових коштів, їх відповідності критеріям, передбаченим ч.1 ст.98 КПК України для речових доказів.

Також, у клопотанні не зазначено перелік вилучених грошових коштів, серії, номери купюр, інші відмінні індивідуалізуючі їх ознаки.

Так, будь-яке обґрунтування, на підставі якого слідчий суддя міг би вирішити питання обґрунтованості вказаних доводів сторони обвинувачення, зокрема перевірити факт відповідності майна категоріям речових доказів (ч.1 ст.98 КПК України), дане клопотання не містить.

Відтак, оскільки за винятком викладених у даному клопотанні фактичних обставин даного кримінального провадження таке клопотання містить відповідні норми законодавства, якими регламентується порядок та підстави накладення арешту майна, між тим останнє не містить належного обґрунтування, яке б давало підстави для висновку про відповідність вилученого майна категорії речових доказів, а також яке б свідчило про наявність необхідності в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що вказане клопотання підлягає поверненню прокурору.

Крім того, слідчий суддя зауважує, що 02.12.2024 ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси вказане клопотання вже поверталося прокурору для усунення недоліків, саме з цих підстав, однак останні не були усунуті.

За таких обставин та враховуючи викладене, керуючись ст.ст.171, 172, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000073 від 07.08.2024, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 426-1, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України повернути прокурору.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години з моменту отримання повного тексту ухвали слідчого судді.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1