Справа № 461/1681/25
Провадження № 1-кс/461/1450/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2025 року слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України у Львівській області полковника юстиції ОСОБА_6 , яке погоджене з прокурором Львівської обласної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000030 від 21.01.2025, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Березань, Київської області, українця, громадянина України, не одруженого, утриманців немаючого, військовозобов`язаного, непрацючого, з вищою освітою, не адвоката, не депутата, не нотаріуса, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Подільського районного суду м. Києва від 24.12.2024 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк один рік, судимість не погашена,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

В С Т А Н О В И В :

До Галицького районного суду м. Львова звернувся з клопотанням Слідчий в ОВС слідчого відділу Управління СБ України у Львівській області полковник юстиції ОСОБА_6 , яке погоджене з прокурором Львівської обласної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000030 від 21.01.2025, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що у лютому 2025 року, але не пізніше 25.02.2025, невстановлений представник держави-агресора рф, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, через месенджер «Телеграм», залучив до злочинної діяльності громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає у м. Березань, Київської області.

У подальшому, в середині грудня 2024 року, але не пізніше 25.02.2025, більш точний час органом досудового розслідування не встановлено, в ході спілкування із застосуванням месенджера «Телеграм» із невстановленим представником держави-агресора рф (з невстановленого акаунта), ОСОБА_4 отримав від останнього пропозицію щодо надання йому допомоги у проведенні підривної діяльності проти України, спрямованої, зокрема, і на послаблення її обороноздатності. В свою чергу, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що його невстановлений співрозмовник є представником іноземної держави, а саме країни-агресора рф, діючи з прямим умислом та з корисливих мотивів, погодився виконувати завдання невстановленої досудовим розслідуванням особи за грошову винагороду по наданню допомоги у підривній діяльності проти України.

З метою реалізації свого злочинного умислу, виконуючи інструкції представника країни-агресора рф, ОСОБА_4 28.02.2025 виїхав на автомобілі «Рено Дастер» (д.н.з. не відомі), з м. Березань Київської області до станції метро «Лісова» у місті Києві, після чого на метро дістався до вокзалу Київ Пасажирський за адресою: м.Київ, площа Вокзальна,1 звідки на автобусі орієнтовно о 18.00 18.30 год. прибув у місто Львів на автостанцію, яка знаходиться біля Львівського залізничного вокзалу за адресою м. Львів, площа Двірцева, 1.

Після цього, на виконання отриманих від представника країни-агресора рф інструкцій через месенджер «Телеграм» ОСОБА_4 забрав попередньо залишений невідомою ОСОБА_4 особою між гаражами у місті Львові по вулиці Скорини рюкзак, в якому знаходився саморобний вибуховий пристрій, отримавши завдання від представника країни-агресора рф розташувати саморобний вибуховий пристрій біля території ТЦК та СП за адресою: м. Львів, вул. Батуринська.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, на виконання вказівок, отриманих від невстановленого органом досудового розслідування представника країни-агресора рф, ОСОБА_4 умисно, з корисливих мотивів, з метою завдання шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній та інформаційній безпеці України, у проміжку часу 08.00 год. 09.30 год. 01.03.2025 не зміг закласти саморобний вибуховий пристрій, оскільки не знайшов відповідного місця.

Після чого, ОСОБА_4 заклав саморобний вибуховий пристрій на території загального користування у публічно доступному місці, а саме на паркувальному майданчику за адресою: м. Львів, вул. Чернівецька, географічні координати: 49.838200, 23.997911.

Будучи переконаним, що вчинив усі дії для досягнення своєї злочинної мети, ОСОБА_4 покинув територію паркувального майданчика за адресою: м. Львів, вул. Чернівецька, географічні координати: 49.838200, 23.997911 та вирушив на потяг до м. Києва. Водночас, співробітниками СБ України вказана злочинна діяльність ОСОБА_4 та інших невстановлених досудовим розслідуванням осіб була припинена та як наслідок, попереджено вибух у громадському місці.

01 березня 2025 року, ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України, та 01.03.2025 останньому повідомлено про підозру.

Повідомлена ОСОБА_4 підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, підтверджується здобутими доказами, а саме:

-повідомленням про виявлення кримінального правопорушення, що надійшло з підрозділу ВКІБ ГВ Управління СБ України у Львівській області № 62/30/288/9-30р від 21.01.2025;

-протоколом огляду мобільного терміналу ОСОБА_4 від 03.03.2025;

-протоколом огляду місця події від 01.03.2025, у якому зафіксовано місце проведення огляду, а саме територія загального користування (публічно доступне місце) парковка за адресою: м. Львів, вул. Чернівецька, географічні координати: 49.838200, 23.997911. За вказаними географічними координатами розміщуються металеві смітники зеленого кольору. Між смітниками та бетонною стіною виявлено рюкзак камуфляжного відтінку із маркуванням «Urban Planet». Всередині вказаного рюкзака знаходились наступні предмети та речі:

1)картонна коробка «Expert» в якій знаходився мобільний телефон чорного кольору марки «Redmi» у ввімкненому стані, із під`єднаним павербанком чорного кольору марки «Choetech» та паперовими згортками. Картонна коробка також мала виріз для камери мобільного пристрою;

2)металевий вогнегасник червоного кольору із маркуванням «Вогнегасник порошковий» із вмістом сипучої речовини сріблястого кольору. Поверх вогнегасника міститься полімерне упакування із вмістом металевих гайок, скотчу та дротів. До горла вогнегасника прикріплений засіб ініціювання: шприц з невстановленою сипучою речовиною білого кольору, та дротом з вкрапленнями червоного кольору, схожими на електричний сірник. Також, до вогнегасника за допомогою скотчу примотаний мобільний телефон марки «Sigma» чорного кольору у ввімкненому стані. Із мобільного телефону «Sigma» стирчать два проводи: білий та чорний, які не скріплені із аналогічними проводами, що виходять із горловини вогнегасника, де розміщується засіб ініціювання;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 01.03.2025 та протоколом про проведення впізнання ОСОБА_4 , який повідомив про відомі йому обставини та маршрут руху ОСОБА_4 ;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 01.03.2025 та протоколом про проведення впізнання ОСОБА_4 , який повідомив про відомі йому обставини та маршрут руху ОСОБА_4 біля будівлі Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 01.03.2025 та протоколом про проведення впізнання ОСОБА_4 , який повідомив про відомі йому обставини та маршрут руху ОСОБА_4 ;

-показаннями підозрюваного ОСОБА_4 від 01.03.2025, який повідомив про обставини вчинення ним кримінального правопорушення;

-протоколом затримання ОСОБА_4 від 01.03.2025 в порядку ст. 208 КПК України;

-іншими доказами у їх сукупності.

Доцільність застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу обгрунтовується тим, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, який є особливо тяжким злочином у розумінні ст. 12 КК України, санкцією якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна, а також існують ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 може вчинити дії, передбачені п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Із урахуванням вказаних ризиків, застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного, виконання ним процесуальних рішень та унеможливить спроби останнього перешкоджати кримінальному провадженню. Тому, саме такий запобіжний захід як тримання під вартою, забезпечить виконання підозрюваним передбачених КПК України, та зможе запобігти спробам останнього ухилитися від органів досудового розслідування та суду.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти громадської безпеки, який має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками для суспільства, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, слідчий просить не визначати розмір застави.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав клопотання за вищевказаними підставами та просив його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні підтвердив обгрунтованість його підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України та не заперечив щодо застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні, з урахуванням позиції підозрюваного, не заперечила щодо застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя дослідивши зміст клопотанням про застосування запобіжного заходу та додані до нього матеріали, заслухавши доводи сторін, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що слідчим відділу Управління СБ України у Львівській області, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000030 від 21.01.2025, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні здійснюється Львівською обласною прокуратурою.

01 березня 2025 року, Никоненка затримано в порядку ст. 208 КПК України та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Копія клопотання про застосування запобіжного заходу та додатки вручені підозрюваному у встановлений законом термін.

Клопотання подано до суду та судове засідання відбувається у встановлені законом строки.

Мотиви і оцінка слідчого судді щодо клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Щодо обґрунтованості підозри.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді на даному етапі кримінального провадження доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_4 у вчиненні вказаних у клопотанні кримінальних правопорушень, слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише чи є його причетність до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування відносно нього запобіжного заходу.

Враховуючи вищезазначені загальні підходи до обґрунтованості підозри, а також встановлені згідно з матеріалами судового провадження факти, слідчий суддя вважає, що наявна інформація, яка може переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_4 своїми діями, про які йдеться у повідомленні про підозру від 01.03.2025, вчинив зазначене кримінальне правопорушення та на даному етапі досудового розслідування є достатні підстави, які поза розумним сумнівом свідчать про обґрунтованість пред`явленої підозри, оскільки в розпорядженні слідчого є зібрані у встановленому законом порядку достатні фактичні данні, які свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення, що інкримінується підозрюваному органом досудового розслідування.

Разом з тим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявності в діях ОСОБА_4 вини у вчиненні злочину. Так, на цій стадії слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваного, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваного, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акту, а не під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу щодо особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину, що свідчать про вірогідність причетності особи до вчинення інкримінованого злочину та необхідність застосування щодо такої особи обмежувального заходу.

Щодо наявності ризиків та їх обґрунтованість.

Ризик переховування від органу досудового розслідування/суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Оцінюючи ризик переховування ОСОБА_4 з позиції практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що вивченням даних про особу підозрюваного встановлено, що він раніше судимий, неодружений, утриманців немає, непрацюючого, має постійне місце проживання.

У разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів ОСОБА_11 загрожує безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавленням волі, з конфіскацією майна, що само по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного до втечі.

Із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справі «Ilijkov v. Bulgaria» від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000, § 76, відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Отже, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» та «Бессієв проти Молдови», в яких зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Отже, слідчий суддя вважає, що є достатня вірогідність того, що під важкістю відповідальності підозрюваний може переховуватися від органів слідства та суду, а отже наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КК України.

Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, підтверджується тим, що на даний час у рамках досудового розслідування зазначеного кримінального провадження не встановлено усі обставини, що мають значення для досудового розслідування, зокрема, не встановлені всі причетні особи до вчинення кримінального правопорушення.

Ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, виражається у тому, що підозрюваний може незаконно впливати на інших осіб, невідомих на даній стадії органу досудового розслідування, яким відомі обставини вчинення вище вказаного кримінального правопорушення з метою примушування їх до дачі завідомо неправдивих показів або відмови від їх надання, що негативно вплине на хід досудового розслідування в цілому.

Зухвалість дій ОСОБА_4 свідчить про відсутність у підозрюваного будь-яких моральних принципів та дає підстави вважати, що ОСОБА_4 , розуміючи невідворотність покарання за вчинені ним діяння, намагатиметься у будь-який спосіб уникнути відповідальності, що вказує на подальше існування ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зважаючи на те, що злочини, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_4 , спрямовані на шкоду державі, у якій на цей час запроваджено воєнний стан, не виключено, що останній може продовжити злочинну діяльність, в тому числі і з метою уникнення від відповідальності, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, в судовому засіданні підтверджується наявність ризиків, передбачених п.п. 1-5 ч.1 ст.177 КПК України.

Щодо наявності підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Метою застосування на стадії досудового розслідування запобіжного заходу відповідно до положень ч.1 ст.177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, про які зазначав прокурор у клопотанні.

Підозрюваний відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України відноситься до осіб, до яких можливо бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує особливу тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , обставини вчинення злочинів та їх наслідки і суспільну небезпеку, особу підозрюваного, а також те, що докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати про наявність ризиків, зазначених у клопотанні, для запобігання яких слідчий суддя вважає недостатнім застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого є обґрунтованим, прокурором в судовому засіданні доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 ЦПК України, та наявність яких встановлена в судовому засіданні.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання сторони обвинувачення про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

З огляду на характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , а також наведені вище встановлені у ході розгляду клопотання обставини, зокрема ризики, керуючись ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя не вбачає підстав для визначення розміру застави підозрюваному.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 176, 177,178, 182, 183 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України у Львівській області полковника юстиції ОСОБА_6 , яке погоджене з прокурором Львівської обласної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000030 від 21.01.2025, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, з утриманням у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19)», без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали становить шістдесят днів, тобто до 29.04.2025 року включно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на уповноваженого прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 07.03.2025 року.

Cлідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_12