Справа № 496/985/22
Провадження № 1-в/496/191/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника Одеського районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області - ОСОБА_3 стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 15.03.2022 року Біляївським районним судом Одеської області за ч.1 ст. 185 КК України до 1 (одного) року обмеження волі та звільненого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком 1 (один) рік, про звільнення засудженого від призначеного покарання у зв`язку з декриміналізацією вчиненого ним діяння,

В С Т А Н О В И В :

Начальник Одеського районного відділу № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області - ОСОБА_3 звернулась до суду з поданням про приведення судового рішення у відповідність до вимог закону відповідно до ч.2 ст. 74 КК України відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 15.03.2022 року Біляївським районним судом Одеської області за ч.1 ст. 185 КК України до 1 року обмеження волі та звільненого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком 1 рік.

Подання мотивоване тим, що гр. ОСОБА_4 перебуває на обліку в Одеському районному відділі № 1 філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області з 20.04.2022 року. Оскільки 09.08.2024 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886- IX і цим Законом внесені зміни до ст. 51 КУпАП, згідно з якими викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати вважається дрібним, якщо його вартість на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян є підстави для звернення до суду. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 5 КК України, Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише у тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи. Згідно ч.2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

У судове засідання представник Одеського районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області не прибула, але надала заяву згідно якої подання підтримала та просила суд його задовольнити, просила розглядати справу у її відсутність.

Прокурор Біляївської окружної прокуратури ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, подав заяву в якій не заперечував проти задоволення даного подання, просив розглянути справу у його відсутність.

Засуджений ОСОБА_4 до судового засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про слухання справи, причини неявки суду не відомі, заяв та клопотань від нього не надходило.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалось.

Врахувавши позицію прокурора, представника органу пробації, дослідивши матеріали подання, суд дійшов наступного висновку.

В процесі реалізації кримінальної відповідальності, найпоширенішою формою якої є покарання, іноді виникають такі юридичні факти, котрі призводять до необхідності звільнення особи від призначеного покарання. Одним із таких фактів є усунення злочинності діяння, тобто його декриміналізація, закріплене ч.2 ст. 74 КК України. Слід зазначити, що застосування положень цієї норми ґрунтується на положеннях ст. 58 Конституції України про зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів та ст. 5 КК України про зворотну дію кримінального закону у часі. Так, згідно з ч.1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, має зворотну дію у часі. Це означає, що він поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Звільнення від покарання осіб, засуджених за діяння, караність якого усунута, здійснюється судом (ч.1 ст. 74 КК України).

Скасування караності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом: 1) виключення з чинного Кримінального кодексу певної статті (частини статті) Особливої частини Кодексу; 2) внесення до диспозиції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу певних змін; 3) внесення змін до норм Загальної частини КК; 4) внесення змін до інших нормативно-правових актів, зокрема, Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вказана в ч.2 ст.74 КК України підстава застосовується у випадках, коли особу вже засуджено за вчинення діяння.

Звільнення від відбування покарання на підставі ч.2 ст. 74 КК України можна застосувати лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду - засудження особи незалежно від того, відбуває вона покарання чи ні (наприклад, звільнена від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України чи виконання вироку відстрочене ст. 536 КПК України). При цьому законом передбачено негайне звільнення особи від відбування покарання. Слід зазначити, що вказана підстава є обов`язковою для застосування судом. Передумовою для початку провадження щодо звільнення засудженого від відбування покарання за ч.2 ст.74 КК України завжди є прийняття і набрання чинності спеціальним законом, яким усувається караність діяння, за яке особу засуджено. Він є передумовою або правовою підставою ініціювання, розгляду питання та прийняття рішення про застосування звільнення від покарання щодо конкретної особи. Така процедура завершується прийняттям конкретного процесуального рішення судом.

Відповідно до положень п.2 ч.2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до ч. 3 ст. 57, ч. 1 ст. 58, ч. 1 ст. 62 КК України), 11, 13, 13-2 ч. 1 ст. 537 цього Кодексу.

Згідно п.13 ч.1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч.2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч. 2 і 3 ст. 74 КК України.

Вироком Біляївського районного суду Одеської області від 15.03.2022 року встановлено, що 16.02.2022 року, приблизно о 12:40 год., більш точний час не встановлений, ОСОБА_4 , знаходячись біля магазину «Світлячок», що за адресою: Одеська область, м. Біляївка, вул. Успенська, 98-А, помітив, що біля зазначеного магазину, стоїть велосипед марки «Спутнік» сірого-червоного кольору, який належить ОСОБА_6 , який визначив предметом свого злочинного посягання. Далі, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 діючи умисно, протиправно, з мотивів привласнення чужого майна, а саме велосипеду марки «Спутнік» сірого-червоного кольору, переконавшись в таємності своїх дій, реалізував свій злочинний умисел, заволодів вказаним велосипедом, сів на нього та поїхав по вул. Чуйкова в бік вул. Московська. В подальшому, ОСОБА_4 розпорядився вказаним майном на власний розсуд, чим завдав матеріальну шкоду потерпілої ОСОБА_6 у розмірі 2000 гривень. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України і призначено йому покарання у виді обмеження волі на строком на 1 (один) рік. На підставі ч. 1, 4 ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування покарання з випробувальним строком на 1 (один) рік. Покладено на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені п.п.1, 2, ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти повноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На час, до якого відносяться інкриміноване засудженому ОСОБА_4 діяння, положення ч.1 ст. 51 КУпАП діяли в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009 року, згідно з якими було встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч.3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009 року).

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року. Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01.01.2022 року встановлено в сумі 2481 грн., відтак податкова соціальна пільга у 2022 році складала 1240,50 грн.

Положеннями ст. 185 КК України встановлено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку), водночас нормами КК України не встановлено розміру вартості майна, що є предметом крадіжки.

Таким чином, відповідно до ч.3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону №1449-VI від 04.06.2009 року у 2022 році на час, до якого відноситься інкриміноване ОСОБА_4 діяння, крадіжка чужого майна вважалася дрібною, якщо вартість такого майна на момент здійснення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 248,10 грн., якщо вартість викраденого майна перевищувала вказану суму то наставала кримінальна відповідальність.

Отже, на час, до якого відносять інкриміноване ОСОБА_4 діяння, таємне викрадення чужого майна вартістю понад 248,10 грн. в 2022 році кваліфікувалось за ч.1 ст. 185 КК України (крадіжка).

В той же час, 09.08.2024 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 року.

Цим Законом ст. 51 КУпАП викладено в новій редакції. Відтак за ч.1 ст. 51 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч.2 ст. 51 КУпАП з 09.08.2024 року, встановлено адміністративну відповідальність за дії, передбачена частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Чинність закону про кримінальну відповідальність у часі визначено положеннями ст. 4 КК України. Зокрема, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння (ч.2 ст. 4 КК України).

Частиною 6 ст. 3 КК України, визначено, що зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Станом на 01.01.2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2481 грн., а 50 відсотків від його розміру становив 1240,50 грн.

Згідно з ч.1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Таким чином, на засудженого ОСОБА_4 розповсюджується дія Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року, який набрав чинності 09.08.2024 року, яким декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Відповідно до положень ч.2 ст. 74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_4 засуджено за діяння, караність якого законом усунена, суд дійшов до висновку, що подання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі та керуючись, ст. 74 КК України, ст. 376 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Подання начальника Одеського районного відділу № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області - ОСОБА_3 стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 15.03.2022 року Біляївським районним судом Одеської області за ч.1 ст. 185 КК України до 1 (одного) року обмеження волі та звільненого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком 1 (один) рік, про звільнення засудженого від призначеного покарання у зв`язку з декриміналізацією вчиненого ним діяння - задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного покарання за вироком Біляївського районного суду Одеської області від 15.03.2022 року за ч.1 ст. 185 КК України, на підставі ч.2 ст. 74 КК України у зв`язку з усуненням законом караності діяння.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду, через Біляївський районний суд Одеської області.

Повний текст ухвали складено 11.12.2024 року.

Суддя ОСОБА_1