Справа № 352/1349/24
Провадження № 1-кп/352/94/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 р. м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої судді ОСОБА_1

з участю прокурора ОСОБА_2

обвинуваченого ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000161 від 03.04.2024 про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старий Лисець Тисменицького району Івано-Франківської області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, неодруженого, з інвалідністю другої групи, раніше не судимого, громадянина України, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_3 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, зокрема, в умисному таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану.

Згідно обвинувачення у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022, в Україні введений воєнний стан, який неодноразово продовжувався і діє до цього часу.

Досудовим розслідуванням установлено, що 05 березня 2024 року в 16:45 год ОСОБА_3 перебував за столиком поряд із магазином «Продукти», що розташований на вул. Т. Шевченка, 95 в с. Старий Лисець Лисецької ТГ Івано-Франківського району Івано-Франківської області, де разом з потерпілим ОСОБА_5 розпивав спиртні напої. Коли останній приліг на дерев`яну лавку та заснув, обвинувачений, достовірно знаючи, що потерпілий має при собі грошові кошти, вирішив їх викрасти.

Реалізуючи свій протиправний умисел, діючи умисно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, обвинувачений підійшов до потерпілого, який спав, відшукав у правій кишені його штанів грошові кошти та таємно викрав у потерпілого грошові кошти в розмірі 3000 грн, завдавши останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про закриття вказаного кримінального провадження щодо ОСОБА_3 на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у звязку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння. Покликався на те, що згідно Закону України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», який набрав чинності з 09.08.2024 та має зворотну дію в часі, кримінально караною є крадіжка у розмірі більшому, ніж 3028 грн. Оскільки ОСОБА_3 обвинувачувався у вчиненні крадіжки в розмірі 3000 грн, кримінальне провадження щодо нього підлягає до закриття.

Обвинувачений у судовому засіданні не заперечував щодо задоволення клопотання прокурора та закриття кримінального провадження стосовно нього за п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України; підтвердив вчинення крадіжки грошових коштів потерпілого на суму 3000 грн, які відшкодував потерпілому.

Заслухавши прокурора, обвинуваченого, суд приходить до висновку, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 підлягає до закриття, виходячи з таких підстав.

Установлено, що ОСОБА_3 05 березня 2024 р. в умовах воєнного стану вчинив таємне викрадення чужого майна на суму 3000 грн.

09 серпня 2024 р. набрав чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі Закон № 3886-IX), яким внесені зміни до ст. 51 КУпАП (дрібне викрадення чужого майна).

Положення ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачають відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частина 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) встановлює відповідальність за дії, передбачені ч. 1 ст. 51 КУпАП, якщо вартість викраденого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір викраденого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, тобто перевищує два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з частиною 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пунктом 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Станом на 01 січня 2024 р. прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 3028 грн, тобто на момент вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 3028 грн.

Як регламентує частина 1 статті 3 КК України, законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частина перша статті 5 КК України передбачає, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, помякшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію в часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Внесені законодавцем зміни призвели до часткової декриміналізації діяння, і Закон № 3886-IX має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Ураховуючи те, що вартість таємно викраденого ОСОБА_3 майна становила 3000 грн, тобто ця сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX настає кримінальна відповідальність, суд уважає, що вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення не підпадає під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України.

Таким чином, суд установив, що ОСОБА_3 вчинив діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність.

У відповідності з вимогами п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України (у редакції ЗУ № 2810-ІХ від 01.12.2022) кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Згідно ч. 7 ст. 284 КПК України ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу.

Частина перша ст. 479-2 КПК України передбачає, що суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно вимог ч. 3 ст. 479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

З урахуванням викладеного, з огляду на те, що обвинувачений не заперечував щодо закриття кримінального провадження у звязку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, вказане кримінальне провадження підлягає до закриття на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Питання щодо речових доказів суд вирішує згідно вимог ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного, відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, Закону України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», керуючись ст. 284 ч. 1 п. 4-1, ч. 7, 372, 479-2 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Закрити кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, у звязку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Речовий доказ оптичний носій інформації з відеозаписом залишити на зберіганні в матеріалах кримінального провадження.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду до Івано-Франківського апеляційного суду подається протягом семи днів з дня її оголошення через Тисменицький районний суд.

Суддя ОСОБА_6

Повна ухвала складена 07.02.2025.