ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/336/25 Справа № 696/151/24 Категорія: ч.1 ст.125 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаряОСОБА_5

прокурораОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Кам`янського районного суду Черкаської області від 24 грудня 2024 року, яким

ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Катеринівка Кам`янського району Черкаської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 (Кам`янська ТГ), громадянина України, з базовою вищою освітою, працюючого спеціалістом з обслуговування клієнтів в ЦАО відділу продажі сервісів малому та середньому бізнесу та масовому сегменту Черкаської філії АТ «Укртелеком», одруженого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

в с т а н о в и л а :

Вироком районного суду ОСОБА_9 визнаний винуватим і засуджений за те, що він 12 січня 2024 року, близько 14 год. 00 хв., перебуваючи в приміщенні магазину «Універмаг», який розташований по вул. Героїв Майдану, будинок № 39, м. Кам`янка Кам`янської об`єднаної територіальної громади Черкаського району Черкаської області, під час сварки, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, схватив руками за шию ОСОБА_7 та стиснув шию руками, внаслідок чого заподіяв тілесні ушкодження у вигляді саден шиї зліва, які відповідно до висновку експерта № 05-6-01/011 від 17 січня 2024 року за ознакою відсутності короткочасного розладу здоров`я відносяться до категорії легких.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 порушує питання про скасування вироку районного суду та просить закрити кримінальне провадження у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпання можливості їх отримання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає про неповноту судового розгляду. Свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на запитання суду, прокурора та захисту пояснили, що факту нанесення ОСОБА_15 тілесних ушкоджень потерпілій, а також самих тілесних ушкоджень вони не бачили, потерпіла про це не говорила. Свідок ОСОБА_16 , яка є лікарем, на запитання суду, прокурора та захисту пояснила, що на її думку вказані тілесні ушкодження не є як такими тілесними ушкодженнями, а також самих тілесних ушкоджень вона не бачила. Даний свідок не описала їх детально, на спецлінію «102» та у спеціальний журнал не реєструвала.

Крім того, стороною захисту було заявлено клопотання з відповідним обґрунтуванням про визнання доказів недопустимими, а саме: рапорт про виявлене правопорушення, заява про скоєне кримінальне правопорушення, «відеодоказ», довідка щодо ймовірних тілесних ушкоджень, висновок судово-медичної експертизи. Також усі свідки допитані під час досудового розслідування підтверджують конфлікт проте не підтверджують факт нанесення тілесних ушкоджень.

Допитана в судовому засіданні лікар фактично дала покази, які спростовують факт нанесення тілесних ушкоджень як таких, щодо механізму нанесення взагалі лікар прийшла до висновку, що як таких тілесних ушкоджень в потерпілої не було.

Як зазначалося раніше суд першої інстанції при наявності чітких фактів та обєктивних пояснень повністю проігнорував, що між потерпілою та обвинуваченим дійсно був конфлікт під час якого ОСОБА_17 взяв її за одяг, проте будь-яких тілесних ушкоджень останній не наносив та став жертвою обмови.

Не можна не звернути увагу, і на той факт, що вказані свідчення давалися обвинуваченим під час досудового розслідування, проте ні слідчого ексмперементу, ні судово-медичної експертизи спрямованої на перевірку вказаних показів на механізм заподіянння обвинуваченим, ні одночасного допиту декількох осіб органом досудового розслідування, який фактично повністю підконтрольний державному обвинуваченнню зроблено не було.

Допускається обвинуваченим, що коли останній тримав потерпілу за зимовий одяг випадково внаслідок контакту (тертя) одягу і тіла, виключно необережно , тобто без будь якого умеслу, було нанесено незначне тертя, від якого зявилося почервоніння, проте вказане сталося виключно випадково та з необережності.

З матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, дав неналежну оцінку зібраним та дослідженим по справі доказам і дійшов неправильного висновку про доведеність вини ОСОБА_17 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

В своєму запереченні захисник ОСОБА_8 в інтересах потерпілої ОСОБА_7 вважає апеляційну скаргу безпідставною, неаргументованою та такою, що суперечить обставинам вчинення кримінального правопорушення, а тому просить вирок Кам`янського районного суду Черкаської області стосовно ОСОБА_9 залишити без змін.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Ці вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Висновок суду щодо доведеності вини у нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_7 відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і ґрунтується на доказах, які судом досліджені всебічно, повно і об`єктивно.

Дії ОСОБА_9 судом кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України вірно.

Відповідно до норми ч.3 ст.404 КПК України, обов`язок апеляційної інстанції полягає в безпосередньому дослідженні доказів лише у перелічених в законі випадках, а саме: 1) при наявності клопотання учасників кримінального провадження про повторне дослідження обставин, 2) якщо ці обставини досліджені судом першої інстанції не повністю, або з порушенням.

Враховуючи вищевикладене та встановивши, що докази, які покладені в основу обвинувачення ОСОБА_15 , а саме допит свідків, дослідження письмових доказів проведено всебічно, повно, з дотриманням процедури КПК України, захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_15 не навів переконливих аргументів щодо необхідності повторного дослідження даних доказів, а клопотання зводиться лише щодо незгоди з оцінкою досліджених доказів, то в такому разі суд апеляційної інстанції вважає необхідним відмовити в задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів, про що винесена ухвала без видалення до нарадчої кімнати.

При цьому колегія суддів враховує постанову ВС від 16 березня 2021 року провадження N 51 -437 км 20 справа №154/2975/17 відповідно до якої сам по собі факт незгоди з висновками суду першої інстанції з приводу висунутого обвинувачення, не є підставою для повторного дослідження доказів в апеляційному суді. Повторне дослідження обставин є правом, а не обов`язком суду. Відмова в задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту дослідження доказів, а про відсутність законних підстав та аргументованих доводів про таку необхідність.

Як свідчать матеріали кримінального провадження і дані журналу судового засідання, судом досліджено всі ті обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, а тому посилання в апеляційній скарзі захисника в інтересах обвинуваченого на те, що відсутні достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, є безпідставними, які не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що немає підстав вважати, що викладені у вироку суду першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, мотивуючи висновки про винуватість ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, суд обґрунтовано послався на покази потерпілої ОСОБА_7 , яка показала, що дана подія сталася 12 січня 2024 року, приблизно о 14 год. 00 хв., у приміщенні магазину. Вона є приватним підприємцем та має торгове місце. Відкрилися двері, вона не бачила хто зайшов, оскільки стояла за вітриною, лише почула нецензурні слова. ОСОБА_9 залетів у її відділ і з розгону кинувся на неї та почав давити її за шию. Звернула увагу, що обвинувачений говорить, що за шию її не давив, так як вона була в шубі, однак дійсно вона була в шубі, але з коротким коміром і була горловина светра. Коли ОСОБА_9 давив за шию, все це зафіксували камери спостереження, які стоять у її відділі. Після перегляду камери спостереження, вона продивилася, що ОСОБА_9 давив її за шию приблизно сорок секунд. Він їй погрожував та викрикував образливі слова. Після цього у неї була вся червона шия та піднявся тиск і вона звернулася до лікаря. Причин нападу на неї ОСОБА_9 не пояснив. Він виговорився, а потім відпустив її, потім знову її штовхнув та почав попереджати, щоб вона в інтернет-мережах не публікувала про нього різного роду публікацій. Вона зателефонувала до чоловіка, розказала всю ситуацію, яка відбулася, та поїхала сама на автомобілі до лікаря. Її оглядала сімейний лікар ОСОБА_18 . Шия у неї була вся блакитна та синці довго трималися. У лікаря нею була взята довідка про нанесення тілесних ушкоджень. Після цієї події до неї ОСОБА_9 не підходив та вибачення не просив.

Згідно показів свідка ОСОБА_12 , яка пояснила, що з потерпілою працює в одному відділі, а обвинуваченого бачила один раз. Ця подія відбулася в січні місяці. Вона сиділа за колонкою через двері від потерпілої і почула чоловічий голос, щось на кшталт того: «Ти мене дістала!».

Згідно показів свідка ОСОБА_13 , яка показала, що з потерпілою вони колишні колеги, а обвинувачений її сусід, живуть в одному дворі. У той день, це було взимку, приблизно о 14 год. 00 хв., вона зайшла в магазин та побачила потерпілу, яка була в сльозах та червона. Вона в неї запитала: «Що сталося?», на що та їй відповіла, що її душив ОСОБА_9 , більше ніякої розмови не було, так як потерпіла поїхала до лікарні. Біля потерпілої не було нікого, вона була одягнута в кожушок без капюшона. Вона бачила, що потерпіла була вся в червоних п`ятнах і шия була вся бордова.

Показами свідка ОСОБА_14 , яка показала, що обвинуваченого та потерпілу знає, з потерпілою працює разом. Вона сиділа у магазині за прилавком дуже низько, тому нічого не бачила, лише почула нецензурне слово, а потім тричі: «Ти мене зрозуміла!?». Коли сталася ця подія, вона точно назвати не може, але це було цього року і було прохолодно. Відділ ОСОБА_7 від входу знаходиться з правого боку, а її - з лівого, і коли вона перебуває на своєму робочому місці, то потерпілу вона не бачить. Вона бачила в той день, як заходив ОСОБА_9 , і вона його впізнала по голосу.

Показами свідка ОСОБА_16 , яка показала, що вона ні з обвинуваченим, ні з потерпілою не знайомі. Потерпіла звернулася до неї на прийом о 14 год. 45 хв. 12 січня 2024 року із скаргами на ускладнене ковтання. З її слів, стався конфлікт на роботі з відвідувачем, який її душив. Потерпіла була збуджена, знервована, тиск був 180/110, пульс 134, в області шиї у неї були садна. Вона надала потерпілій допомогу та видала довідки. Потерпіла не повідомляла їй, що стало причиною конфлікту. Пояснила, що коли до неї, як лікаря, звертається пацієнт, вона повинна його вислухати, описати ситуацію з його слів і описати все, що вона бачить сама. Вона не вважала за потрібне перенаправляти потерпілу до травматолога, оскільки садна були незначними.

Крім того, вина ОСОБА_15 підтверджується дослідженими в суді першої інстанції доказами, зокрема:

- даними протоколу зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 15 січня 2024 року, згідно з яким в ході проведення слідчої дії на надані носії інформації здійснено копіювання показань технічних приладів та технічних засобів персонального ноутбука «Accer», диску (а.с. 163);

- даними додатку до протоколу зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 15 січня 2024 року, в ході якого в рамках кримінального провадження № 0000017 від 13 січня 2024 року вилучено наступне: CD-R диск, VIDEX MAMBA 700 Мb, із записом від 12 січня 2024 року, на якому зафіксовано момент нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 (а.с. 164-165);

- даними заяви ОСОБА_7 від 15 січня 2024 року про долучення до матеріалів кримінального провадження запису з камери відеоспостереження за 12 січня 2024 року та двох медичних довідок, виданих КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Кам`янської міської ради на ім`я ОСОБА_7 (а.с. 167);

- даними довідок КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Кам`янської міської ради», що видані ОСОБА_7 12 січня 2024 року о 14 год. 45 хв., де зазначено діагноз: реакція на стрес, садна шиї (а.с. 168-169);

- даними висновку експерта № 05-6-01/011 від 17 січня 2024 року, згідно даних наданих медичних документів, у ОСОБА_7 мало місце наступне: садни шиї зліва. Дані ушкодження виникли від дії твердого тупого предмета, могли бути спричинені за механізмом, який вказаний у постанові, не виключено, що за давністю спричинення можуть відповідати часу події, що зазначений у постанові, і за ознакою відсутності короткочасного розладу здоров`я відносяться до категорії легких (а.с. 171);

- даними слідчого експерименту від 18 січня 2024 року за участю потерпілої ОСОБА_7 , статиста ОСОБА_19 та у присутності понятих ОСОБА_20 і ОСОБА_21 відтворено обстановку та обставини події, яка відбулася 12 січня 2024 року, а саме сам механізм нанесення тілесних ушкоджень (а.с. 172-175);

- даними висновку експерта № 05-6-01/024 від 25 січня 2024 року з якого вбачається, що тілесні ушкодження, які мали місце у ОСОБА_7 , могли бути спричинені за механізмом утворення, який вона вказала під час допиту 12 січня 2024 року, дані якого зазначені у постанові та під час проведення за її участю слідчого експерименту від 18 січня 2024 року (а.с. 176).

Колегія суддів вважає, що при дослідженні доказів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.94 КПК України, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності та прийшов до обгрунтованого висновку, що докази в своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_15 у нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження ОСОБА_7 .

Невизнання вини ОСОБА_15 , колегія суддів розцінює, як намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне.

Посилання захисника в інтересах обвинуваченого про неповноту судового розгляду, що висновки суду викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи, колегія суддів вважає їх необгрунтованими, які не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та спростовуються вище наведеними доказами.

Справа стосовно ОСОБА_15 розглянута об`єктивно, повно і всебічно, із наведеними аргументами, а також із зазначенням часу, місця та способом нанесення ОСОБА_15 тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 . Досліджені всі обставини справи, які мають істотне значення для правильного її вирішення та суд вжив всіх необхідних заходів до перевірки всіх доказів по справі та в межах своїх прав та обов`зків, дав цим доказам оцінку з урахуванням вимог ст.94 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник вказує про недопустимість доказів: рапорт про виявлене правопорушення, заява про скоєне кримінальне правопорушення, «відеодоказ», довідка щодо ймовірних тілесних ушкоджень,, так як не зареєстрована в закладі МОЗ та висновок судово-медичної експертизи № 05-6-01/011 від 17.01.2024.

Клопотання захисника про визнання вказаних доказів недопустимими було предметом розгляду в суді першої інстанції.

Місцевим судом було проаналізоване дане клопотання та з урахуванням вимог статей 86,87 КПК України прийнято мотивоване рішення на предмет їх допустимості.

Захисник в апеляційній скарзі звертає увагу, що потерпіла звернулась до органів поліції із заявою лише о 15.20, тоді як подія відбулась близько 14 години, що є значним часовим проміжком.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження після події, яка мала місце 12 січня 2024 року приблизно о 14 годині, а саме після нанесення ОСОБА_15 потерпілій тілесних ушкоджень, остання звернулась до сімейного лікаря 12 січня 2024 року о 14 год.45 хвилин, і після цього о 15 годині 20 хвилин звернулась із заявою про скоєне стосовно неї кримінального правопорушення. Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що кримінальний процесуальний закон не обмежує потерпілу в часі звернення до правоохоронних органів, а тому доводи захисника про значний часовий проміжок між подією та зверненням не свідчить про недопустимість доказу.

Є безпідставними доводи апеляційної скарги захисника з приводу не проведення додаткових слідчих дій, зокрема не проведення слідчого експерименту з участю обвинуваченого Сокура стороною захисту дане клопотання під час досудового розслідування та під час судового розгляду не заявлялось.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги захисника з приводу визнання неналежним доказом висновку судово-медичної експертизи № 05-6-01/024 від 25 січня 2024 року відповідно до якого у ОСОБА_7 мало місце садни шиї зліва.

Висновок експерта № 05-6-01/024 від 25 січня 2024 року є чітким та послідовним, дає вичерпні, зрозумілі відповіді на поставлені питання, що в свою чергу не викликає сумнівів у його законності та обґрунтованості, тому доводи апеляційної скарги захисника про неналежність та недопустимість даних вказаної експертизи є безпідставними. Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що сторона захисту, як на досудовому розслідуванні, так і під час розгляду провадження в суді першої інстанції не заявляла клопотань щодо призначення додаткової експертизи, про допит експерта чи самостійного залучення експерта в порядку ст.244 КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисника з приводу необхідності особистої явки потерпілої до судово-медичного експерта є необґрунтованими, оскільки КПК України не передбачено обов`язкової явки потерпілого до експерта. Експерт провів судово-медичну експертизу по медичним документам і наданих слідчим матеріалів кримінального провадження, керуючись Законом про судову експертизу та Інструкцією про проведення судово-медичнної експертизи, що не заборонено законом.

Колегія суддів оцінює критично доводи захисника з приводу того, що відеодоказ є неналежним та недопустимим доказом, так як долучений до матеріалів кримінального провадження в порушення вимог ст.160-166 КПК України, де регулюється порядок вилучення вказаних записів положеннями про тимчасовий доступ до речей і документів.

Даним відеозаписом зафіксовано момент нанесення тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_9 потерпілій ОСОБА_7 , яке мало місце 12 січня 2024 року близько 14 години в приміщенні магазину «Універмаг» в м.Кам`янка.

Відповідно до вимог ст.245-1 КПК України, зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису полягає в одержанні слідчим, прокурором від особи, яка є власником або володільцем відповідних приладів або засобів, необхідних для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, копій фото- або кінозйомки, відеозапису, здійснених у публічно доступних місцях, у тому числі в автоматичному режимі, за виключенням місць, що відносяться до приватних помешкань осіб.

Зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису здійснюється на підставі постанови слідчого, прокурора та, за необхідності, за участю спеціаліста.

Для здійснення зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису особі, яка є власником або володільцем відповідних приладів або засобів, пред`являється постанова слідчого, прокурора.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпіла ОСОБА_7 , яка є безпосереднім учасником конфлікту у відділі магазину де веде свою підприємницьку діяльність надає згоду скласти протокол про зняття показань технічних приладів відеозапису де зафіксовано нанесення тілесних ушкоджень потерпілій. Протокол про зняття показань технічних приладів та технічних засобів від 15.01.2024 складений уповноваженою особою старшим слідчим відділу поліції №2 ЧРУП ГУНП в Черкаській області за добровільною згодою потерпілої ОСОБА_7 було здійснено копіювання показань технічних приладів та технічних засобів. Протокол підписаний потерпілою, зауваження не надходили.

В матеріалах кримінального провадження, на аркуші 167 у т.1 міститься заява потерпілої ОСОБА_7 , згідно якої остання просить долучити до матеріалів кримінального провадження запис з камери відеоспостереження за 12.01.2024.

За вказаних обставин, даний відеозапис на якому зафіксована подія, як Сокур 12 січня 2024 року перебуваючи в приміщенні магазину «Універмаг» в м.Кам`янка наносить тілесні ушкодження ОСОБА_7 , є допустимим доказом, який отриманий у спосіб, передбачений кримінально процесуальним законом і покладений в основу обвинувального вироку.

Згідно із ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Докази на підтвердження винуватості ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй належності, допустимості, достовірності та достатності, а у своїй сукупності доводять винуватість Сокура поза розумним сумнівом, що призвело для постановлення обвинувального вироку.

Відповідно до ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно з ст.85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Частиною 1 ст.86 КПК України встановлено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Колегія суддів враховує, що усталена практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (Рішення ЄСПЛ від 10.07.2001 року у справі «Авшар проти Туреччини» - п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЕСПЛ від 14.08.2008 року у справі «Кобець проти України» - п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» - п. 86, «Яллох проти Німеччини»). У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р. та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 p., «Бочаров проти України» Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд використав всі можливі засоби та способи для встановлення істини по справі, допитавши потерпілу, обвинуваченого, свідків, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах кримінального провадження та прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність поза будь-яким розумним сумнівом винуватості ОСОБА_15 у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_7 .

Призначаючи покарання Сокуру, місцевий суд дотримався Загальної частини та в межах Особливої частини кримінального закону, враховуючи Постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, вчинив один епізод злочинної діяльності, який є кримінальним проступком, вину не визнав, що свідчить про його відношення до скоєного, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, на спеціальних обліках не перебуває, за відсутністю обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання призначив ОСОБА_15 покарання в межах санкції ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу, яке справедливим і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на

свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Згідно ст.404 КПК України, судові рішення суду першої інстанції перевіряються апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

За таких обставин, при перевірці матеріалів кримінального провадження, порушень вимог матеріального та процесуального права колегією суддів не встановлено, тому апеляційну скаргу захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_15 слід залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а вирок Кам`янського районного суду Черкаської області від 24 грудня 2024 року щодо ОСОБА_9 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий - суддя

Судді