Справа № 346/6499/24
Провадження № 1-в/346/32/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі: колегії суддів: головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря: ОСОБА_4

прокурора: ОСОБА_5

представника Коломийської ВК № 41: ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області клопотання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді позбавлення волі на певний строк, засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Талмази, Суворовського району, Республіки Молдова, громадянина України, освіта повна загальна середня, до засудження не працюючого, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, засудженого 29.07.2002 року Апеляційним судом Миколаївської області за ст.ст. 296 ч.4, 115 ч.2 п.1,4,7,9,13, ст.15, 115 ч.2 п.1,7,13 КК України до довічного позбавлення волі з примусовим лікуванням від алкоголізму. Постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28.03.2007 року звільнений від примусового лікуванням від алкоголізму. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 22.12.2017 року в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 17.12.2001 року по 21.11.2002 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, згідно ч.5 ст.72 КК України. Вирок Апеляційного суду Миколаївської області набрав законну силу 21.11.2002 року, початок строку покарання: 17.12.2001 року,

в с т а н о в и в :

Вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 29.07.2002 року ОСОБА_8 засуджений за ст.ст. 296 ч.4, 115 ч.2 п.1,4,7,9,13, ст.15, 115 ч.2 п.1,7,13 КК України до довічного позбавлення волі з примусовим лікуванням від алкоголізму. Постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28.03.2007 року звільнений від примусового лікуванням від алкоголізму. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 22.12.2017 року року в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 17.12.2001 року по 21.11.2002 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, згідно ч.5 ст.72 КК України. Вирок Апеляційного суду Миколаївської області набрав законну силу 21.11.2002 року. Початок строку покарання: 17.12.2001 року.

Засуджений ОСОБА_8 , звернувся до Коломийського міськрайонного суду з клопотанням, в якому просить замінити йому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Засуджений ОСОБА_8 , в місцях позбавлення волі перебуває з 2002 року. За час тримання в Херсонському, Київському, Миколаївському слідчих ізоляторах характеризувався негативно, допускав порушення вимог режиму тримання. З 21.08.2005 року відбував покарання в ДУ» Бердичівська виправна колонія (№70). З 01.02.2023 року відбуває покарання в ДУ «Коломиська виправна колонія (№41)» в секторі для тримання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі. Згідно довідки від 20.11.2024 року ОСОБА_8 у відомостях про захворювання, перенесені за період перебування в установі діагностовано рак гортані T2NoMo після повного курсу променевої терапії кл.гр. 2, згідно даної довідки працездатний з працевлаштуванням (а.с.6)

Представник Коломийської ВК № 41 в судовому засіданні клопотання засудженого заперечив, зазначив, що Коломийська ВК № 41 не підтримує клопотання засудженого.

Прокурор в судовому засіданні заперечила щодо клопотання, а саме щодо заміни покарання засудженому у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, оскільки засуджений не став на шлях виправлення, допускав порушення умов відбування покарання.

Засуджений ОСОБА_8 , в судовому засіданні просив суд замінити йому покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі.

Захисник, адвокат ОСОБА_7 , підтримав клопотання засудженого та просив замінити засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді 15 років позбавлення волі.

Заслухавши доводи представника Коломийської виправної колонії № 41, доводи прокурора, пояснення засудженого, доводи захисника, дослідивши клопотання, матеріали особової справи засудженого, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Згідно ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м?яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком (ч. 1 ст. 82 КК України). Заміна невідбутої частини покарання більш м?яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення (ч. 3 ст. 82 КК України). Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання (ч. 5 ст. 82 КК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_8 , засуджено вироком Апеляційного суду Миколаївської області за ст.ст. 296 ч.4, 115 ч.2 п.1,4,7,9,13, ст.15, 115 ч.2 п.1,7,13 КК України до довічного позбавлення волі з примусовим лікуванням від алкоголізму. Постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28.03.2007 року звільнений від примусового лікуванням від алкоголізму. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 22.12.2017 року року в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 17.12.2001 року по 21.11.2002 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, згідно ч.5 ст.72 КК України. Вирок Апеляційного суду Миколаївської області набрав законну силу 21.11.2002 року. Згідно довідки від 20.11.2024 року ОСОБА_8 , у відомостях про захворювання, перенесені за період перебування в установі діагностовано рак гортані T2NoMo після повного курсу променевої терапії кл.гр. 2, згідно даної довідки працездатний з працевлаштуванням (а.с.6). Згідно довідки про заохочення та стягнення ОСОБА_8 , виданої 03.03.2025 року щодо нього було застосовано два заохочення у виді подяки за зразкову поведінку та добросовісне відношення до роботи 14.07.2009 року та 02.01.2020 року, а також чотири дисциплінарні стягнення, 25.11.2004 року (догана),- погашено, 07.05.2024 року (попередження)-погашено, 07.05.2024 року-догана (погашено), 02.07.2024 року-сувора догана (погашено). Згідно характеристики засудженого від 03.03.2025 року вказано, що з 07.05.2024 року по 03.01.2025 року перебував на профілактичному обліку як особа що вчиняла злісні порушення. Згідно пункту 3 характеристики від 03.03.2025 року відповідно до оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється, як : середній. Згідно ризику ймовірної небезпеки для суспільства, оцінюється, як високий.

Відповідно до положень ч.1 ст.82 КК України невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Згідно з ч.3 цієї статті заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення, а згідно з п.2 ч. 4 вказаної статті заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона була засуджена до позбавлення волі.

Умовами застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким є: 1) засуджений відбуває покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі; 2) він став на шлях виправлення; 3) він фактично відбув встановлену ч. 4 ст. 82 частину призначеного судом покарання.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

В той же час, однією із обов`язкових умов для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким є доведеність засудженим, що він став на шлях виправлення.

Крім того, при вирішенні даного питання судом враховані положення постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», в якійпередбачено, що умовно-дострокове звільненнявід відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення. В п.17 цієї постанови вказано, щопід час судового розгляду питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким суди повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Відповідно до ч.1 ст.102 КВК України режим у виправних і виховних колоніях - це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов`язків тощо.

Частиною 3 ст.107 КВК України передбачено, що засуджені зобов`язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм; дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Слід зазначити, що застосування заходів заохочення полягає в тому, що основною підставою для прийняття рішення про їх застосування повинна бути об`єктивна оцінка всієї правомірної поведінки засудженого під час відбування покарання.

Суд звертає увагу на те, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є його обов`язком відповідно до ст. 9 КВК України.

Згідно з ч. 1, 3 ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

При цьому, окремо слід звернути увагу, на те що, відповідно до ч. 3 ст. 6 КВК України суспільно корисна праця засудженого є лише одним з основних засобів виправлення особи, встановлених державою, та направлених на процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості.

Згідно з пунктом 3 розділу другого Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань від 28 серпня 2018 року за № 2823/5 засуджені зобов`язані виконувати необхідні роботи із самообслуговування, благоустрою установи виконання покарань.

При цьому, ч. 2 ст. 9 КВК Українипередбачена відповідальність засуджених за невиконання ними своїх обов`язків, встановлених Законом.

Застосування до засуджених заходів заохочення має на меті виконання покладених на них обов`язків та додержання встановлених правил поведінки, передбачених КВК України та правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань. Дані заохочення мають оцінюватись наряду з іншими показниками виправлення засудженого.

Відповідно до ч. 8 ст. 131 КВК України адміністрація колонії зобов`язана щоквартально проводити оцінювання поведінки особи, додержання нею правил поведінки, встановлених цим Кодексом та правилами внутрішнього розпорядку колонії, а також дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці та приймати вмотивоване рішення про доцільність або недоцільність застосування до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходів заохочення. Прийняте рішення відображається в індивідуальній програмі соціально-виховної роботи та доводиться до відома особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, під підпис.

Як вбачається із вищевказаної довідки про заохочення і стягнення засудженого до останнього за ввесь строк відбування покарання застосовано 2 заохочення. Вказане свідчить про те, що в інший час адміністрація установи виконання покарань приймала рішення щодо недоцільності застосування до засудженого заходів заохочення у відповідності до ч. 8 ст. 131 КВК України.

Сам факт, що засуджений за ввесь час відбування покарання (з 2002 року) має два заохочення перше яке було застосовано 14.07.2009 року , а друге 02.01.2020 року - за зразкову поведінку та добросовісне відношення до роботи, не може свідчити про те, що він став на шлях виправлення, оскільки суд звертає увагу на те, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є його обов`язком відповідно до ст. 9 КВК України.

Відповідно до ч.2 ст.67 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні засудженим вимог режиму, його участі в самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вимог адміністрації установи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні засуджених.

Під сумлінним ставленням до праці необхідно розуміти добропорядне, відповідальне та чесне ставлення до покладених на особу трудових обов`язків; працьовитість, додержання правил трудового розпорядку, вимог трудового законодавства, правил охорони праці та техніки безпеки; бережливе використання певного обладнання, інструментів, матеріалів.

Суд враховує, що засуджені до позбавлення волі залучаються до робіт з благоустрою установ, слідчих ізоляторів і прилеглих до них територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення установ та слідчих ізоляторів продовольством. До цих робіт засуджені залучаються в порядку черговості в неробочий час і не більш як на дві години на день.

Враховуючи наведене, суд вважає, що згідно довідки № 80 про працевикористання засудженого ОСОБА_8 , а саме те, що він відпрацював у 2023 році ( у лютому, травні, та червні, а також у травні та червні 2024 року, не свідчить про стійке сумлінне і зразкове ставлення засудженого до праці, а також те, що він став на шлях виправлення.

Прийняття рішення про заміну покарання більш м`яким не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Згідно з вимогами чинного законодавства, яке регламентує порядок застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, даному звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу довели своє виправлення та стали на шлях виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Враховуючи наведені вище вимоги кримінального закону та встановлені обставини в їх сукупності, із урахуванням особи засудженого, зокрема його відношення до встановленого порядку (режиму) відбування покарання, суд не вбачає процесу достатніх позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, а тому приходить до висновку, що останній на час розгляду вказаного клопотання засудженого, не досяг відповідного ступеню виправлення, передбаченого ст.82 КК України, як такого, що став на шлях виправлення.

Суд зазначає, що наявність лише формально-юридичної підстави, тобто відбуття необхідного строку покарання, а також двох заохочень, остання з яких була застосована 02.01.2020 року, не свідчить про те, що засуджений став на шлях виправлення та не є безумовною підставою для заміни засудженому невідбутої частини покарання більш м`яким. Крім того, згідно медичної довідки долученої захисником ОСОБА_7 , а саме копії довідки від КНП "ПРИКАРПАТСЬКОГО КЛІНІЧНОГО ОНКОЛОГІЧНОГО ЦЕНТРУ ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ" від 10.12.2024 року, при обстеженні рекомендовано: - контрольний огляд через 3 місяці, а також спостереження в ЛОР лікаря, а також згідно копії довідки Медичної частини № 41 філії державної установи "Центру охорони здоров'я державної кримінально-виконавчої служби України у Чернівецькій, Івано-Франківській, Закарпатській та Тернопільських областях" встановлено, що 12.07.2024 року висновком мультидисциплінарної комісії КНП "Прикарпатський клінічний онкологічний центр ІФ ОР" у ОСОБА_8 , виявлено діагнозом: Злоякісне новоутворення голосової щілини ( Сr - гортані N2N0M0. Кл.гр. ІІ), варто також зазначити що на час видачі даної довідки, зазначено, що стан хворого відносно задовільний. Оцінючи діагноз засудженого ОСОБА_8 , та попередньо вивчивши медичні довідки суд вважає , що викладене вище не є підставою передбаченою КК України для заміни засудженому невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки звільнення від покарання за хворобою передбачено іншою нормою КК України, а саме статтею 84, в якій закріплені умови щодо застосування та регулювання звільнення від покарання за хворобою. Також суд вказує, на те, що хвороба засудженого не перешкоджала та не заважала йому працювати до її виявлення (а саме до 12.07.2024 року), але він не працював на оплатних роботах (крім поодиноких випадках згідно довідки № 80) та не виявляв бажання виконувати суспільно-корисні роботи.

Наявність двох заохочень та те, що засуджений ОСОБА_8 , відпрацював згідно договору ЦПХ лише у 2023 році ( у лютому, травні, та червні), а також у травні та червні 2024 року, не доводять того, що засуджений став на шлях виправлення в розумінні положень ст. 82 КК України, оскільки для такого висновку повинні бути наявні докази, які засвідчують, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці в період усього строку відбування покарання довів, що став на шлях виправлення. Проаналізувавши зміст наведених документів, суд дійшов висновку про відсутність доказів того, що засуджений став на шлях виправлення. Тому у клопотанні засудженого слід відмовити.

На підставі наведеного, ст.6 КВК України, керуючись ст.82 КК України, керуючись ст.ст. 336, 371, 372, 376, 537, 539 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів, з дня оголошення, засудженим з часу отримання копії ухвали. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 04.04.2025 року о 13 год. 00 хв.

Головуючий суддя : ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3