КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника - адвоката ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 16 грудня 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,продовженозапобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів по 13 лютого 2025 року включно,-

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Подільського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Від прокурора надійшло клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинувчаеному ОСОБА_7 .

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16 грудня 2024 року вищевказане клопотання задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів по 13 лютого 2025 року включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 16 грудня 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своїх вимог вказав, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, клопотання не містить обставин про наявність відповідних ризиків. Фактично, обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено тримання під вартою виключно на підставі тяжкості та категорії ст. 258-3 КК України. Однак, на думку сторони захисту, це є незаконним, оскільки чисельні висновки ЄСПЛ та рішення національних судів наголошують, що при продовженні строку тримання під вартою повинні бути встановлені виняткові обставини, а не лише тяжкість та складність кримінального провадження. Крім того, сторона захисту вказує, що в клопотанні прокурора йде посилання на ч. 6 ст. 176 КК України, однак, обвинувачений ОСОБА_7 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України до внесення змін в ст. 176 КПК України, до нього зараз запобіжний захід не застосовується, а лише продовжується його строк, а тому є всі законні підстави обрати останньому більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою. Також сторона захисту вказує, що суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений тривалий час перебуває під вартою (вже майже три роки), тобто всі ризики, які може й існували на час затримання, вже втратили свою актуальність, має похилий вік, стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання та реєстрацію у м. Києві, у нього є родина, раніше не судимий. Відтак, сторона захисту, враховуючи обставини кримінального провадження, відсутність переконливих доказів причетності ОСОБА_7 до правопорушення за ст. 258-3 КК України, його майновий, сімейний стан, вважає, що застава у мінімальних межах зможе достатньою мірою гарантувати виконання останнім виконання покладених на нього обов`язків, передбачених кримінальним процесуальним законом.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, які надійшли в порядку ст. 422-1 КПК України та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, характеризуються підвищеною суспільною небезпекою, а тому вірогідність настання ризиків неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_7 , про які вказує прокурор, є досить високою.Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд першої інстанції взяв до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_7 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій, а тому суд першої інстанції визнав доведеним існування ризику переховування від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень, вплив на свідків. Крім того, суд першої інстанції врахував те, що ОСОБА_7 одружений, зі слів має двох неповнолітніх дітей, зареєстрований в м. Києві, однак це місце не є його місцем проживання, фактично проживав в Донецькій області, с. Опитне, Бахмутського району, офіційно не працевлаштовавний, не судимий.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів вважає, що підстави, у зв`язку з наявністю яких останньому був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, не відпали, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

На думку колегії суддів, обставини кримінального провадження свідчать про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, оскільки він не забезпечить належної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження.

Враховуючи наведене, доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи та спростовують висновками суду апеляційної інстанції, які викладені вище.

Посилання сторони захисту на дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема йогопохилий вік, стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання та реєстрацію у м. Києві, наявність родини, то на думку апеляційного суду, вказані обставини не зменшують встановлені ризики та не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки останнього, оскільки не завадили його злочинним діям.

Щодо можливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 інших альтернативних запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, то на думку колегії суддів, запобіжний захід у виді домашнього арешту або особистого зобов`язання не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку останнього та попередити наявні ризики, у зв`язку із його недостатнім стримуючим впливом за наявності зазначених вище обставин.

Щодо застави, то відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив умисний особливо тяжкий злочин, передбачений ч. 1 ст. 258-3 КК України, то рішення суду першої інстанції про не визначення останньому альтернативного запобіжного заходу у виді застави є обґрунтованим в силу положень ч. 4 ст. 183 КПК України.

Доводи сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_7 був затриманий до внесення змін в ст. 176 КПК України, яка визначає, що до осіб, які обвинувачуються за ст. 258-3 КК України застосовується лише запобіжний захід у виді тримання під вартою, а тому вважає, що є підстави для обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, системний аналіз положень ч. 2 ст. 177, ч. 1 ст. 194, ч. 1 ст. 196, ч. 3 ст. 199 КПК України дає підстави стверджувати, що питання про існування того чи іншого ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України суд вирішує станом на час ухвалення відповідного рішення, а тому відповідно питання щодо можливості застосування тих чи інших запобіжних заходів або неможливості їх застосування суд також вирішує станом на час ухвалення відповідного рішення, тобто на час розгляду відповідного клопотання прокурора та лише під час дії ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою чи продовження строку тримання під вартою. Станом на час вирішення відповідного клопотання прокурора та постановлення судом ухвали про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , діяла редакція ст. 176 КПК України, яка визначала, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються, у тому числі у вчиненні злочину, передбаченого ст. 258-3 КК України, за наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, застосовується запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 цієї статті, тобто запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Щодо доводів сторони захисту про тривалість перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, то суд апеляційної інстанції не вбачає надмірності тримання під вартою враховуючи перевагу існуючого суспільного інтересу, викликаного вчиненим особливо тяжким злочином, що полягає в організаційному та іншому сприянні діяльності терористичної організації, над повагою до особистої свободи обвинуваченого.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» де зазначено, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_7 , судом на даному етапі не встановлено, у зв`язку з чим колегія суддів вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, аніж тримання під вартою.

Враховуючи наведене, ухвала Подільського районного суду м. Києва від 16 грудня 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів по 13 лютого 2025 року включно, винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 16 грудня 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовженозапобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів по 13 лютого 2025 року включно - без зміни.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2