н/п 1-кс/490/4919/2024
Центральний районний суд м. Миколаєва
У Х В А Л А

30 грудня 2024 року слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши скаргу представника скаржника ОСОБА_3 захисника ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Миколаївської спеціалізованої прокуратури в сфері оборони Південного регіону щодо невнесення відомостей до ЄРДР за його заявою від 18.12.2024,-

В С Т А Н О В И В :

Представник скаржника ОСОБА_3 захисник ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність уповноважених Миколаївської спеціалізованої прокуратури в сфері оборони Південного регіону щодо невнесення відомостей до ЄРДР за його заявою від 18.12.2024.

Зазначає, що подав до Миколаївської спеціалізованої прокуратури в сфері оборони Південного регіону заяву про внесення відомостей до ЄРДР щодо працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також поліцейських ГУНП в Миколаївській області за ознаками, ч.3 ст.146, ч.1-2 ст.146-1, ч.5 ст.426-1, ч.2 ст.397 КК України. Мотивує свою вимогу в заяві тим, що щодо працівники ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також поліцейські ГУНП в Миколаївській області незаконно затримали за місцем роботи ТОВ «Евері» та утримують на території розташування збірного пункту територіального центру комплектування.

В судове засідання представник скаржника не з`явився, повідомлявся належним чином.

Представник Миколаївської спеціалізованої прокуратури в сфері оборони Південного регіону надала заяву, в якій заперечувала проти задоволення клопотання, надала матеріали перевірки заяви.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме заявник.

Так, Європейський суд з права людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, заявник як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК України. В свою чергу КК України визначає вичерпний перелік суспільно небезпечних діянь, які є злочинами та характеризує, у чому саме полягає об`єктивна та суб`єктивна його сторона, кваліфікуючі ознаки та інше.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення злочину є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, - вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань і щодо них не повинно проводитися досудове розслідування.

Аналіз положень статей 214, 303 КПК України, свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні та вказана заява чи повідомлення повинна містити достатні дані про наявність ознак кримінально-караного діяння.

У пункті 36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 зазначено, що у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Як вбачається зі скарги, представник скаржника ОСОБА_3 захисник ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді на бездіяльність уповноважених Миколаївської спеціалізованої прокуратури в сфері оборони Південного регіону щодо невнесення відомостей до ЄРДР за його заявою від 18.12.2024.

Мотивує свою вимогу в заяві тим, що працівники ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також поліцейські ГУНП в Миколаївській області незаконно затримали за місцем роботи ТОВ «Евері» та утримують на території розташування збірного пункту територіального центру комплектування.

У поданій скарзі не зазначено об`єктивних даних та обставин, які б свідчили про бездіяльність уповноважених осіб Миколаївської спеціалізованої прокуратури в сфері оборони Південного регіону.

Так, з відповіді в.о. керівника Миколаївської спеціалізованої прокуратури в сфері оборони Південного регіону ОСОБА_5 від 24.12.2024 року вбачається, що в ході розгляду заяви встановлено, що громадянин ОСОБА_3 , під час здійснення заходів оповіщення 17.12.2024 був запрошений до ІНФОРМАЦІЯ_1 для вирішення питання щодо направлення його на проходження медичного огляду військово-лікарською комісією (далі-ВЛК) для визначення придатності до військової служби.

На виконання свого обов`язку, громадянин ОСОБА_3 погодився пройти медичний огляд ВЛК та 17.12.2024 був направлений на його проходження.

За результатами проходження медичного огляду ВЛК ОСОБА_3 , була видана довідка № 21 ВЛК від 17.12.2024, якою останній був визнаний придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.

Після проходження медичного огляду вирішувалось питання щодо призову ОСОБА_3 на військову службу під час мобілізації. Проте, у зв`язку зі станом здоров`я громадянина ОСОБА_3 , останній не був призваний на військову службу під час мобілізації.

20.12.2024 на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 через електронну пошту надійшла скарга від дружини громадянина ОСОБА_3 . ОСОБА_6 стосовно неправомірних, на її думку, дій працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом із тим, громадянин ОСОБА_3 20.12.2024 власноручно написав заяву на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якій просив не розглядати скаргу, подану дружиною ОСОБА_7 , що вказує на відсутність у нього скарг на дії ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На даний час громадянин ОСОБА_3 на території ІНФОРМАЦІЯ_1 не перебуває.

Слід зазначити, що положення статті 214 КПК України перебуває у взаємозв`язку з ч.1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпеченого діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Крім того, згідно п. 2 Глави 1 Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 06.04.2016 № 139, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Відтак, не будь-яка заява є підставою для внесення відомостей до ЄРДР, а лише та заява, яка містить фактичні дані, які підтверджують факт вчинення кримінального правопорушення. Всі інші заяви після їх надходження підлягають розгляду згідно із Законом, яким не є Закон про кримінальну відповідальність.

Разом з тим, необхідно також враховувати, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших).

Слідчий суддя звертає увагу, що норми чинного КПК України не передбачають жодної гарантії для захисту своїх прав особою, щодо якої кримінальне провадження може бути розпочате безпідставно.

Наявність в чинному КПК України спрощеного порядку прийняття та реєстрації всіх без винятку заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення (дійсних чи надуманих) може зробити можливим внесення будь-якої інформації до ЄРДР і відкриття, іноді безпідставного, кримінального провадження.

Щодо незаконного утримання ОСОБА_3 на території територіального центру комплектування, слідчий суддя наголошує на наступному.

Так, призов громадянина на військову службу під час мобілізації не є позбавлення особи права на свободу, а є обов`язком громадянина України, передбачений ст..65 Конституції України, відтак, не є незаконним утриманням особи, якщо такі обставини буде встановлено.

У п.59 рішення «Engel and Others v. the Netherlands» від 08.06.1976 Європейський суду з прав людини зазначив, що необхідність проживання військовослужбовців у казармах не суперечить вимогам статті 5 Конвенції, бо таке обмеження «не виходить за рамки звичайної військової служби». Навіть «легкі форми арешту», коли військовослужбовці мають перебувати в житлових приміщеннях, армійських корпусах чи спорудах, не створює порушення статті 5 Конвенції, бо «вони продовжують перебувати в більш або менш звичайних рамках свого армійського життя». Водночас подібні обмеження щодо цивільних осіб є неприйнятними.

Так, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч.2 ст.102, п.1,17,20 ч.1 ст.106 Конституції України, Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022, оголошено про проведення загальної мобілізації.

У відповідності до ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Згідно п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», початком проходження військової служби вважається: день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

При цьому, слідчий суддя наголошує, що з системного аналізу положень статті 206, 214 та інших положень КПК України вбачається, що нею врегульовано порядок здійснення контролю слідчим суддею щодо законності тримання осіб під вартою, а зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи (яка позбавлена свободи), слідчий суддя уповноважений під час розгляду скарги на незаконне тримання під вартою або іншого клопотання (скарги), розгляд яких віднесено до його повноважень та які подані в порядку, передбаченому КПК України, а тому у слідчого судді відсутні повноваження надавати оцінку діям службових осіб територіальних центрів комплектування та військової частини щодо виконання порядку проведення призову громадян України на строкову військову службу.

Також слідчий суддя звертає увагу скаржника на те, що у разі порушення його прав чи інтересів службовими (посадовими) особами територіального центру комплектування та соціальної підтримки, військової частини при здійсненні ними свої повноважень, пов`язаних із мобілізацією, для судового захисту він вправі звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду.

Враховуючи вище зазначене, слідчий суддя вважає, що уповноважені особи Миколаївської спеціалізованої прокуратури в сфері оборони Південного регіону отримавши заяву скаржника дотрималися вимог чинного законодавства України, перевірили її, надали обґрунтовану відповідь, тому в задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись вимогами статей 214, 303, 306, 307, 372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги представника скаржника ОСОБА_3 захисника ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Миколаївської спеціалізованої прокуратури в сфері оборони Південного регіону щодо невнесення відомостей до ЄРДР за його заявою від 18.12.2024 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1