Номер провадження: 11-кп/813/1245/25
Справа № 504/292/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні виділені матеріали кримінальних проваджень №0000103 від 16.05.2023 року та №0000006 від 08.01.2024 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 14.01.2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.410, ч.4 ст.408, ч.1 ст.263, ст.257, ч.4 ст.187, ч.1 ст.14, ч.5 ст.185 КК України,

встановив:

На розгляді Комінтернівського районного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження №0000103 від 16.05.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 410, ч.4 ст. 408, ч.1 ст. 263, ст. 257, ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 14, ч.5 ст. 185 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 14, ч.5 ст. 185 КК України та ОСОБА_8 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14, ч. 5 ст. 185 КК України.

Ухвалою місцевого суду задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу, зокрема обвинуваченому ОСОБА_6 у виді тримання під вартою, строком до 14.03.2025 року, без визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави. Цією ж ухвалою змінено місце утримання обвинуваченого під вартою та переведено до гаупвахти, оскільки він являється військовослужбовцем.

Мотивуючи прийняте рішення, суд зазначив, що ризики, які слугували підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою, не зменшились. Також місцевий суд зазначив, що ОСОБА_6 є військовослужбовцем, тому його утримання під вартою має виконуватись в умовах гаупвахти.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали в частині переведення ОСОБА_6 на гаупвахту, просить ухвалу скасувати в цій частині та постановити нову, якою змінити обвинуваченому місце утримання під вартою на умови слідчого ізолятора. Захисник стверджує, що на гаупвахті на обвинуваченого чиниться тиск з боку сторони обвинувачення, а також у нього відсутня можливість спілкуватись зі своєю родиною, яка перебуває за кордоном.

Апеляційний розгляд проведено без участі сторін провадження, оскільки із захисником ОСОБА_5 неможливо було встановити відеозв`язок, а обвинувачений не клопотав перед судом про здійснення розгляду за його обов`язкової участі.

Прокурор, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до апеляційного суду не з`явився, не подавав клопотання про здійснення розгляду за його участі.

Відповідно до вимог ст.422-1 КПК України (далі КПК) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

За наведених обставин, враховуючи положення ч.4 ст.405, ч.4 ст.422-1 КПК апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.1 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, з огляду на таке.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 410, ч.4 ст. 408, ч.1 ст. 263, ст. 257, ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 14, ч.5 ст. 185 КК України, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів відповідно.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК, які регламентують продовження строку дії запобіжного заходу та на законних підставах не визначив альтернативний запобіжний захід у виді застави, відповідно до вимог п.1 ч.4 ст.183 КПК.

Апеляційний суд наголошує, що запобіжний захід у виді тримання під вартою не є покаранням за злочин, а його мета дійсно забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої особи.

Незалежно від законодавчих змін та особливостей періоду, процедура застосування до особи запобіжних заходів завжди має відповідати правовим принципам, які є універсальними і підлягають до застосування у будь-якій демократичній країні, де панує верховенство права, а саме: презумпція невинуватості; презумпція свободи та імператив поваги до людської гідності.

Комітет міністрів Ради Європи та Європейський комітет з питань запобігання катуванням чи нелюдському, або такому, що принижує гідність, поводженню чи покаранню зазначають: відповідальним за велику кількість осіб, яких держава тримає під вартою, є загальний світогляд працівників правоохоронних і судових органів (Рішення ЄСПЧ «Сукачов проти України»).

Європейські комітети рекомендують: зменшувати до мінімуму застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час досудового слідства; якнайширше застосовувати альтернативні триманню під вартою запобіжні заходи; ретельно описувати обставини, за яких може бути обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Дотримання таких стандартів є важливим питанням для нашої держави, оскільки безпосередньо впливає на перспективу членства в ЄС, авторитет України на міжнародній арені та цивілізований шлях розвитку країни загалом.

Водночас, слід звернути увагу, що ЄСПЛ неодноразово наголошував, що має існувати пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують та метою, яку прагнуть досягти, бо не буде відповідного балансу, якщо на особу покладено надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі «Єпорронг та Льон рот проти Швеції»).

Таким чином, слід вважати, що запобіжний захід має бути обрано/продовжено із врахуванням всіх обставин кримінального правопорушення, встановлених ризиків та конкретної особи, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненому.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, оскільки менш суворі запобіжні заходи можуть виявитися нездатними для забезпечення належної поведінки обвинуваченого та виконання покладених на нього обов`язків.

Одночасно, апеляційний суд визнає декларативними доводи захисника щодо необхідності утримання ОСОБА_6 саме в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», з посиланням на те, що на гаупвахті обмежуються права обвинуваченого, з огляду на таке.

Гауптвахта спеціальне приміщення, обладнане в будівлі органу управління Служби правопорядку (підрозділу Служби правопорядку в гарнізоні) для тримання узятих під варту та затриманих військовослужбовців, або приміщення (намет), яке може тимчасово обладнуватися на полігонах, у навчальних центрах та районах виконання Збройними Силами України завдань за призначенням (див. Наказ Мін`юсту №394 від 03 листопада 2020 року «Про затвердження Порядку тримання засуджених, узятих під варту, заарештованих та затриманих військовослужбовців» (далі Наказ № 394)).

Слідчий ізолятор установа, призначена для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, а також відбування покарання засудженими, яких залишено для роботи з господарського обслуговування (див. Наказ Мін`юсту №680/5 від 28 лютого 2017 року Про затвердження Порядку визначення засудженим виду установи виконання покарань, направлення для відбування покарання засуджених до позбавлення волі на певний строк…).

Таким чином зазначені дві установи призначені для виконання аналогічних завдань, зокрема у контексті питання, що розглядається, тримання взятих під варту осіб, однак з певними особливостями. Зокрема, призначення гауптвахти лише для перебування у ній осіб зі спеціальним статусом військовослужбовців. Одночасно слідчий ізолятор не розмежовує осіб за статусом і призначений для тримання під вартою будь-якої особи, за якою суд постановив відповідну ухвалу про застосування запобіжного заходу.

Згідно пунктів 1, 2 Розділу XI Наказу №394, тримання на гауптвахтах узятих під варту військовослужбовців здійснюється відповідно до Закону України «Про попереднє ув`язнення» та цього Порядку. Узяті під варту військовослужбовці розміщуються на гауптвахті на підставі ухвали суду, яка набрала законної сили.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» встановлено, що установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є:

-слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України;

-гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

У період дії воєнного стану в Україні та протягом двох років після його припинення чи скасування взяті під варту військовослужбовці можуть триматися в окремих ізольованих приміщеннях казарменого типу Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Пункт 21 Закону України «Про Статут гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України» визначає, що гауптвахта Служби правопорядку має приміщення для утримання засуджених, узятих під варту, заарештованих та затриманих військовослужбовців і окремі приміщення в органі управління Служби правопорядку в зоні відповідальності.

У відповідності до пункту 1 Розділу 2 Наказу Мін`юсту №155 від 04.06.2021 року «Про затвердження Порядку відбування покарання засуджених військовослужбовців у виді тримання в дисциплінарному батальйоні», військовослужбовці, засуджені до покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні, до набрання вироком суду законної сили в установленому законодавством порядку тримаються на гауптвахтах Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або продовжують виконувати обов`язки військової служби у військовій частині (установі).

За наведених обставин слід зробити висновок, що належним та законним місцем тримання під вартою в рамках застосування заходу забезпечення кримінального провадження щодо військовослужбовців - є гауптвахти Військової служби правопорядку.

Доводи сторони захисту щодо нібито існуючих фактів застосування до обвинуваченого тиску з боку правоохоронних органів в умовах гаупвахти колегія суддів визнає на даний час декларативними, оскільки захисником не надано жодного доказу на підтвердження таких обставин, а у разі існування таких, сторона захисту не позбавлена можливості надати суду такі відомості, або оскаржити такі дії правоохоронних органів у передбаченому порядку.

Доводи захисника стосовно відсутності у обвинуваченого можливості спілкуватися в умовах гайпвахти з родиною, колегія суддів також визнає непереконливими, оскільки пунктом 3 Розділу XIV «Порядку тримання засуджених, узятих під варту, заарештованих та затриманих військовослужбовців», затвердженого Наказом Міністерства оборони України №394 від 03 листопада 2020 року, передбачено право осіб узятих під варту користуватися глобальною мережею Інтернет та здійснювати телефонні розмови. Водночас захисником не надано жодного доказу на підтвердження обставин, які свідчать про обмеження обвинуваченого в такому праві під час перебування під вартою на гайпвахті.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, які б були підставою для скасування оскарженої ухвали та зміни запобіжного заходу на більш м`який.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 14.01.2025 року, якою ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000103 від 16.05.2023 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4