Справа № 478/109/25 Провадження № 1-в/478/43/2025
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 лютого 2025 року. Казанківський районний суд Миколаївської області, в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про приведення вироків у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця: смт. Криве Озеро, Миколаївської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, громадянина України, неодруженого, не працюючого, засудженого:
- вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.03.2021 року за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням зі встановленим іспитом строком в 1 рік;
- вироком Приморського районного суду м. Одеса від 27.10.2021 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі та за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 27.11.2020 року, визначено остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі. Визначено виконувати вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.03.2021 року самостійно;
- вироком Суворовського районного суду м. Одеса від 16.04.2024 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, а саме, покарання за даним вироком та вироком Приморського районного суду м. Одеса від 27.10.2021 року, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць. Визначено виконувати вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.03.2021 року самостійно,
30 січня 2025 року начальник Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» звернувся до суду із вказаним поданням відносно засудженого ОСОБА_4 , в якому просив суд вирішити питання щодо приведення вироку Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.03.2021 року, вироку Приморського районного суду м. Одеса від 27.10.2021 року та вироку Суворовського районного суду м. Одеса від 16.04.2024 року у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».
Подання обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 відбуває покарання в ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» , в тому числі за злочини, пов`язані з крадіжкою. Початок строку: 16.04.2024 року. Кінець строку: 29.05.2025 року.
09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18.07.2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна), який поліпшує становище засудженого скасовуючи кримінальну відповідальність за вчинене ним діяння.
В судове засідання представник ВК 93 та засуджений не з`явились. Згідно поданих заяв засуджений та представник виправної колонії просили суд провести розгляд подання без їх участі.
Прокурор в судовому засіданні подання підтримав.
Виходячи з абз. 2 ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.
Заслухавши думку прокурора, розглянувши подання та дослідивши матеріали особової справи, судом встановлено наступне.
Вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.03.2021 року ОСОБА_4 було засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням зі встановленим іспитом строком в 1 рік.

Тобто, за даним вироком, ОСОБА_4 було засуджено до покарання за діяння не пов`язані із викраденням майна (крадіжкою) або іншими діяннями, що підпадають під дію Закону № 3886-IX.

Натомість, вироком Приморського районного суду м. Одеса від 27.10.2021 року ОСОБА_4 було визнано винним за ч. 2 ст. 185 КК України та ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком у 2 роки; за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком у 5 років без конфіскації майна. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. Цим же вироком, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 27.11.2020 року, визначено остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі. Визначено виконувати вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.03.2021 року самостійно.

З даного вироку вбачається, що ОСОБА_4 , між іншими кримінально-караними діяннями, вчинив 3 епізоди таємного викрадення чужого майна, а саме: 17.03.2020 року на суму 1000,00 грн; 18.03.2020 року на суму 11 300,00 грн; 26.03.2020 року на суму 13 000,00 грн. Всі вказані епізоди таємного викрадення майна (крадіжки) були кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 185 КК України, за якою було призначено покарання ОСОБА_4 .

Вироком Суворовського районного суду м. Одеса від 16.04.2024 року ОСОБА_4 було визнано винним за ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, а саме, покарання за даним вироком та вироком Приморського районного суду м. Одеса від 27.10.2021 року, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць. Визначено виконувати вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.03.2021 року самостійно.

З даного вироку вбачається, що ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна, а саме: 02.02.2020 року на суму 1276,65 грн.

Відповідно до з ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч. 2 і 3ст. 74 КК України.

Відповідно п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених п. 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини 3 ст. 57,ч.1 ст. 58, ч.1 ст. 62 КК України),11,13,13-2ч. 1 ст. 537 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Згідно з ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

09.08.2024 року набув чинності Закон України від 18.07.2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене, аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Частиною 1 ст. 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2102,00 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону № 3886-IX та ст. 5 КК України, розмір вартості майна у 2020 році, за яке настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, було змінено до 2102,00 грн. (1051 х 2=2102).

Як вбачається з вироку Приморського районного суду м. Одеса від 27.10.2021 року ОСОБА_4 , вчинив 3 епізоди таємного викрадення чужого майна, а саме: 17.03.2020 року на суму 1000,00 грн; 18.03.2020 року на суму 11 300,00 грн; 26.03.2020 року на суму 13 000,00 грн. Всі вказані епізоди таємного викрадення майна (крадіжки) були кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 185 КК України, за якою було призначено покарання ОСОБА_4 .

Вчинені кримінальні правопорушення за вказаними епізодами підпадають під дію однієї і тієї ж частини статті закону України про кримінальну відповідальність і повторної кваліфікації не потребують, тому кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України за всіма епізодами, а не за кожен із них окремо.

Виходячи з цього суд звертає увагу на абз. 2 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до якого визначено, що за окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК України, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.

Аналогічні правові висновки убачаються із постанови Об`єднаної палати Верховного Суду, викладені в постанові від 8 лютого 2021 у справі № 390/235/19 та постанові Верховного Судувід 22.05.2018 року у справі № 187/1354/15.

З огляду на наведене, з урахуванням правил призначення покарання, суд не знаходить підстав для звільнення ОСОБА_4 за окремими епізодами кримінального правопорушення, вчинених: 18.03.2020 року на суму 11 300,00 грн та 26.03.2020 року на суму 13 000,00 грн, оскільки окремого покарання за ними судом не призначалось.

Натомість, з вироку Суворовського районного суду м. Одеса від 16.04.2024 року вбачається, що ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна, а саме: 02.02.2020 року на суму 1276,65 грн.

Таким чином, суд вважає необхідним застосувати зворотну дію у часі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX, яким внесені зміни до законодавства в частині розмежування відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати від кримінально караного діяння, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями Кримінального кодексу України за принципом визначення граничного розміру викраденого майна у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за вчинення якого особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності, звільнивши засудженого ОСОБА_4 від покарання, призначеного за вироком Суворовського районного суду м. Одеса від 16.04.2024 року за ч. 2 ст. 185 КК України.

Виходячи з цього,у зв`язку зі звільненням ОСОБА_4 від покарання, призначеного за вироком Суворовського районного суду м. Одеса від 16.04.2024 року за ч. 2 ст. 185 КК України, він вважається засудженим за вироком Приморського районного суду м. Одеса від 27.10.2021 року.

З огляду на наведені вище обставини, подання Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» підлягає задоволенню в частині звільнення засудженого ОСОБА_4 від покарання, призначеного за вироком Суворовського районного суду м. Одеса від 16.04.2024 року за ч. 2 ст. 185 КК України.

Таким чином, суд, на підставі ст. 58 Конституції України, ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» та керуючись ст. ст. 336, 537, 539 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Подання начальника Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про приведення вироку у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного за вироком Суворовського районного суду м. Одеса від 16.04.2024 року за ч. 2 ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння.

Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим за вироком Приморського районного суду м. Одеса від 27.10.2021 року, згідно з яким, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України та ч. 2 ст. 289 КК України та з урахуванням ч.ч. 1,4 ст. 70 КК України призначено остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі без конфіскації майна.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд Миколаївської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - протягом семи днів з моменту вручення йому копії цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя