Справа № 489/699/25
Провадження № 1-кп/489/636/25
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Вирок

іменем України

05 лютого 2025 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м.Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду матеріали обвинувального акта у кримінальному провадженні №0001464 від 06.12.2024, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Крива Пустош, Миколаївської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із вищою освітою, раніше не судимого, який на момент вчинення кримінального правопорушення, проходив військову службу за мобілізацією на посаді командира роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, проходячи військову службу на посаді командира роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, розуміючи суспільну небезпечність діяння, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 06.12.2024, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, за невстановлених обставин, реалізуючи умисел, спрямований на придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, придбав «Гранату Ф-1» із підривачем типу УЗРГМ, після чого, не маючи на меті відповідно до ч.3 ст. 263 КК України видачу органам влади вказаних бойових припасів, перемістив за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , де зберігав без передбаченого законом дозволу до моменту виявлення під час проведення огляду приміщення, - тобто обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме незаконному придбанні, носінні та зберіганні бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

05.02.2025 між прокурором та обвинуваченим за участю його захисника укладена угода про визнання винуватості відповідно до ст. 472 КПК України.

Згідно з даною угодою сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.263 КК України та щодо істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести обвинувачений, а саме: із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців. Крім того, сторони угоди погодили, на підставі ст. 58 КК України, замість покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців можливість призначення службового обмеження на той самий строк із відрахуванням суми грошового забезпечення в дохід держави у розмірі десяти відсотків.

Вказані вид та міра покарання визначені сторонами угоди з урахуванням особи обвинуваченого, який є учасником бойових дій, позитивно характеризується за місцем проходження служби, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, беззастережно визнав свою вину, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Прокурор, обвинувачений та його захисник в судовому засіданні підтримали угоду про визнання винуватості та вважають, що є всі підстави для її затвердження судом та визначення погодженого сторонами угоди покарання. При цьому, обвинувачений повністю та беззастережно визнав свою винуватість в інкримінованому кримінальному правопорушенні, зазначив про своє щире каяття та бажання далі проходити військову службу.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином. При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом та беззаперечно погоджується на це. Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

На підставі п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди від 05.02.2025 між прокурором та обвинуваченим за участю його захисника про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами виду та міри покарання.

Суд, враховує ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, повне визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття у скоєному та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставинами, що пом`якшують покарання, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

Крім того, суд враховує, що обвинувачений є учасником бойових дій, позитивно характеризується за місцем проходження служби, одружений та має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, раніше не судимий, визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася, маючи на меті продовжити службу у Збройних Силах України.

Враховуючи вищезазначені обставини, а також ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, суд вважає можливим призначити обвинуваченому узгоджене сторонами угоди покарання за ч. 1 ст. 263 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі, та на підставі ст. 58 КК України, замість позбавлення волі призначити службове обмеження на той самий строк із відрахуванням суми грошового забезпечення в дохід держави. Таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів.

Витрати на залучення експертів складають 6367,20 грн, що підтверджується довідкою № СЕ-19/115-24/22825-ВТХ.

Оскільки суд дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства,тому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, застосований 06.12.2024 слідчим суддею Ленінського районного суду міста Миколаєва, слід скасувати.

Керуючись ст. ст. 373, 374, 475 КПК України, суд

ухвалив:

Затвердити угоду від 05.02.2025 між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 про визнання винуватості.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік шість місяців та на підставі ст. 58 КК України замість покарання у виді позбавлення волі на строк один рік шість місяців призначити ОСОБА_4 покарання у виді службового обмеження на строк один рік шість місяців із відрахуванням 10 (десяти) відсотків в дохід держави із суми його грошового забезпечення.

Речовий доказ:

- утворені у результаті вибуху гранати Ф-1 осколки і деталі та сейф пакети № АВ1000253 і № АВ1000254, упаковані до сейф пакету № 3612627 (квит. № 303), - знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів у сумі 6367,20 грн (шість тисяч триста шістдесят сім грн 20 коп.).

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, застосований 06.12.2024 слідчим суддею Ленінського районного суду міста Миколаєва, - скасувати.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1