Справа № 299/939/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.03.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/120/25 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 17 лютого 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 17 лютого 2025 року, клопотання слідчого СВ ВП №1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000132 від 15.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання пі вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , задоволено.

Застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . уродження та мешкання АДРЕСА_1 , - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, а саме з 15.02.2025 по 15.04.2025 включно, без визначення альтернативного розміру застави.

Строк тримання під вартою рахується з моменту затримання.

З матеріалів клопотання вбачається, що 17.02.2025 до Виноградівського районного суду Закарпатської області звернувся з клопотанням слідчий СВ ВП №1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_7 , яке погоджено із прокурором Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що підставою застосування підозрюваному ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану, та наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків, та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вказав, що підозрюваний ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, і за який йому може бути призначено покарання у виді позбавленні волі на строк від семи до десяти років, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також врахував те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів таких як особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, будуть не достатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із взяттям під варту, що свідчить про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть бути недостатніми для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а тому клопотання задовольнив. Разом з тим, слідчий суддя прийняв до уваги тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 злочину із застосуванням насильства, тому у відповідності до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, розмір застави не визначив.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 вважає оскаржувану ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, яка підлягає скасуванню, оскільки об`єктивних підстав для задоволення клопотання прокурором не наведено, а вказані у клопотанні доводи є припущеннями та суб`єктивним сприйняттям прокурора. Вказує, що підзахисний не судимий, по місцю проживання характеризується позитивно, має постійне місце проживання, на утриманні має неповнолітню дитину, винним себе у вчиненні кримінального правопорушення визнає повністю, під час допиту дав правдиві покази, які підтвердились при проведенні слідчого експерименту, активно сприяє розкриттю злочину, не має наміру ухилятись від слідства та суду чи перешкоджати встановленню істини у справі. Просить суд, оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати, обрати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, підозрюваного та його захисника, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що в апеляційній скарзі захисника-адвоката ОСОБА_5 наявне клопотання про розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про суть ухвали слідчого судді, дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Так в силу ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Судове рішення стосовно запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, та містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді місцевого суду про те, що клопотання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_6 подано до суду в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування й відповідає приписам ст. ст. 177, 183, 184 КПК України, ґрунтується на вимогах закону та змісті викладених у ньому доводів.

На час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що слідчим віділенням ВП №1 Берегівського районного відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000132, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

15 лютого 2025 року ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України та поміщено до ПТ №3 ГУНГІ в Закарпатській області.

15 лютого 2025 року, у рамках даного кримінального провадження, слідчим СВ відділення поліції № 1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області капітаном поліції ОСОБА_7 , за погодженням із прокурором Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_9 , ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану.

З наданих матеріалів та наданих прокурором в судовому засіданні документів вбачається, що обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, зокрема: протоколами проведення оглядів місця події від 14, 15.02.2025; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_10 від 15.02.2025; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_6 від 15.02.2025; протоколом огляду відеозапису таіншими документами, які на даній стадії процесу є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри.

Колегія суддів ураховує, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру. Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна це питання, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.

Як слідує з наданих матеріалів, слідчим суддею належним чином і в повній мірі досліджені у сукупності наявні докази у провадженні, долучені до клопотання, які є достатньо вагомими на підтвердження обґрунтованості підозри й дають достатньо вагомі підстави зробити об`єктивний висновок, що ОСОБА_6 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України.

Стороною захисту під час розгляду в суді першої інстанції не спростовані доводи клопотання слідчого. Не надані докази в обґрунтування апеляційної скарги стороною захисту і до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя також, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України, належним чином врахував тяжкість та обставини злочину, який згідно зі ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжкого злочину та санкцією якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, а також наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування або суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків, та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. З таким висновком погоджується і колегія суддів та вважає, що наявність цих ризиків підтверджено матеріалами клопотання.

Дані висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Посилання апелянта про недоведеність існування вищевказаних ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій передбачених ч.1 ст.177 КПК, а не факту конкретного їх вчинення.

Зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, оскільки тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема позицією, викладеною у справі "Ілійков проти Болгарії" № 33977/96 від 26 липня 2001 року, в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Відтак, сама по собі тяжкість злочину не є єдиною визначальною умовою при встановленні ризику, проте разом з іншими обставинами повинна враховуватись слідчим суддею під час вирішення розгляду клопотання про обрання особі запобіжного заходу.

Колегія суддів за результатами розгляду провадження дійшла висновку, що слідчим суддею правильно встановлено, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України, і тримання підозрюваного під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

Даних, які б унеможливлювали тримання ОСОБА_6 під вартою, матеріали судового провадження не містять та колегією суддів не встановлено.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді, є безпідставними, оскільки ухвала слідчого судді відповідає вимогам ст.ст. 196, 372 КПК України, та містить обґрунтування і мотиви, з яких виходив слідчий суддя при її постановленні.

Посилання сторони захисту на характеризуючі дані особи підозрюваного враховані апеляційним судом, проте, на переконання колегії суддів, такі не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді, оскільки не спростовують висновки суду про обґрунтованість висунутої підозри та існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Тому, доводи апеляційної скарги про можливість застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу домашній арешт, апеляційний суд також відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження і не спростовують висновків слідчого судді, вважаючи, що викладені в ухвалі слідчого судді факти, які знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду, не дають підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, у тому числі домашнього арешту.

З огляду на означене, колегія суддів прийшла до висновку, що слідчим суддею правильно оцінені наявні ризики та обґрунтовано задоволено клопотання органу досудового розслідування, обравши стосовно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів враховуючи всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування до особи запобіжного заходу, вважає, що у конкретному випадку, обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою обумовлено процесуальною необхідністю та є доцільним у межах даного кримінального провадження. Застосований відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за вказаних обставин справи, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В апеляційній скарзі містяться також інші твердження захисника, які не потребують детального аналізу колегії суддів та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні.

Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, апеляційним переглядом не встановлено.

Приймаючи рішення про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу підозрюваного, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

На думку апеляційного суду, враховуючи зміст оголошеної ОСОБА_6 підозри, зокрема у вчиненні кримінального правопорушення, який вчиненого із застосуванням насильства, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України обґрунтовано не визначив розмір застави.

Таким чином, апеляційний суд, враховуючи викладені обставини та беручи до уваги наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вважає, що слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визначення ОСОБА_6 застави.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а ухвала слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 17 лютого 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, та відповідає вимогам ст. 370 КПК.

Керуючись ст. ст. 176-179, 183, 194, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 17 лютого 2025 року, якою застосовано відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді