У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 лютого 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000338 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 липня 2024 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайська Миколаївської області, громадянина України, одруженого, який має на утриманні одну дитину, з середньою освітою, працюючого директором ТОВ «Авіс Транс», проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_5

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати. Кримінальне провадження за №0000338 закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 КК України.

Короткий зміст заперечень на апеляційну скаргу.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник потерпілих просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 липня 2024 року - без змін.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 КК України та призначено йому покарання: за ч. 2 ст. 342 КК України - у виді штраф у розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп.; за ч. 1 ст. 125 КК України - у виді штраф у розмірі 40 (сорок) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) грн. 00 коп.; за ч. 1 ст. 126 КК України - у виді штраф у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого призначеного покарання більш суворим призначеним покаранням, призначено ОСОБА_6 покарання у виді штрафу у розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп.

Цивільний позов адвоката ОСОБА_8 , яка діє в інтересах потерпілого ОСОБА_9 , задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 , на користь ОСОБА_9 , 5000 (п`ять тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Цивільний позов адвоката ОСОБА_8 , яка діє в інтересах потерпілого ОСОБА_10 , задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 , на користь ОСОБА_10 , 5000 (п`ять тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник вважає, що суд першої інстанції дав неправильну юридичну оцінку діям обвинуваченого, а обсяг досліджених судом доказів не містить беззаперечних відомостей про те, що ОСОБА_6 усвідомлював, що особи, зокрема потерпілий, які 01.06.2022р. перебували на території АЗС, були працівниками поліції. Зауважує, що досліджений судом першої інстанції відеозапис до протоколу огляду від 01.06.2022 року у даному кримінальному провадженні поза розумним сумнівом доводить, що обвинувачений ОСОБА_6 не міг ідентифікувати тих, хто 01.06.2022 р. перебував на території АЗС, як поліцейських.

Стверджує, що з дослідженого судом вказаного відеозапису чітко встановлено, що особи які прибули 01.06.2022р. на територію АСЗ (з матеріалів справи встановлено, що є працівниками поліції) були без будь-яких знаків розрізнення поліцейського, жоден із присутніх не вказав своє прізвище, посаду та мету прибуття, жоден із присутніх не пред`явив обвинуваченому посвідчення, спеціальний жетон, тощо. В свою чергу, ОСОБА_6 , як видно з відео, неодноразово звертався до присутніх осіб, в тому числі до потерпілого ОСОБА_11 з запитаннями: «чого приїхали?», «на якого співробітника?», що свідчить про намагання ОСОБА_6 встановити мету прибуття відомих осіб на АЗС та законність їх дій.

Звертає увагу на те, що вирішуючи питання про наявність у діях обвинуваченого «опору» в значенні статті 342 КК, судом не взято до уваги поведінку поліцейського ( ОСОБА_11 ) або поліцейських під час пред`явлення ними законних вимог і подальшого розвитку подій у зв`язку із цими вимогами, що не відповідає усталеній судовій практиці при вирішенні подібних питань (постанова ККС ВС від 10.11.2021 у справі № 671/396/20, Постанова ККС ВС від 14.04.2021 у справі № 199/2151/18). Обвинувачений в судовому засіданні пояснив, що жодних намірів вчиняти протиправні дії відносно працівників поліції (чинити опір, перешкоди) він не мав, оскільки взагалі не усвідомлював того, що на території АЗС перебувають працівники правоохоронних органів.

Зауважує, що відеоматеріали, що досліджувалися судом, зокрема відеозапис до протоколу огляду від 01.06.2022 року, відеозапис з камер відеоспостереження облаштованих на АЗС, відеозапису слідчого експерименту проведеного за клопотання захисту, вказують на невиправдану з надмірними насильницькими діями поведінку з боку поліцейських, які не дивлячись на те, що перебувають на вогненебезпечній та вибухонебезпечній території, без жодних на те підстав, взяли до рук вогнепальну зброю і привели її у готовність, чим порушили ст. 46 Закону України «Про Національну поліцію».

Крім того, сторона захисту прийшла до переконання, що у діянні ОСОБА_6 відсутня подія кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, а покази потерпілого та покази двох єдиних свідків мають суттєві розбіжності, а саме, в зазначенні частини тіла в яку було нанесено удар. На думку сторони захисту, сукупність зібраних доказів є недостатньою для встановлення факту доведеності вини обвинуваченого. Також апелянт вважає, що висновок про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, є необґрунтованим і неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, оскільки з суб`єктивної сторони обвинувачений не мав умислу наносити потерпілому тілесні ушкодження.

Узагальнені доводи заперечення на апеляційну скаргу.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_8 не погоджується з аргументами сторони захисту, так як у даному кримінальному провадженні висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.126 КК України відповідають встановленим обставинам справи і підтверджуються безпосередньо дослідженими та оціненими судом доказами у їх сукупності.

Вказує, що покази потерпілих, свідка, у повній мірі узгоджуються між собою та іншими належними та допустимими доказами, зокрема протоколом проведення слідчих експериментів, висновком судово-медичної експертизи, а тому суд обґрунтовано поклав ці докази в основу вироку по справі. Потерпілі і свідок були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань згідно вимог ст. 384 КК України, підстав обмови обвинуваченого в суді встановлено не було, такі заяви не були зроблені і останнім. Крім того, зауважує, що сам обвинувачений не заперечував, що в зазначений час та дань він дійсно перебував цьому місці, а тому, на думку потерпілих, вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.126 КК України, доведена поза розумним сумнівом.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що Згідно наказу начальника Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (далі - ГУНП в Миколаївській області) № 56 о/с від 01.02.2021, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_12 призначено на посаду старшого слідчого в особливо важливих справах у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області. Отже, на підставі викладеного, ОСОБА_12 є працівником правоохоронного органу - Національної поліції.

Встановлено, що відділом розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (далі - ВРЗСГС СУ ГУНП в Миколаївській області) у складі слідчих ВРЗСГС СУ ГУНП в Миколаївській області, зокрема старшим слідчим в ОВС ВРЗСГС СУ ГУНП в Миколаївській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_12 , здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000319 від 18.08.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 273 КК України

У рамках кримінального провадження за №0000319 сторона обвинувачення 16.05.2022 звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва з клопотанням про надання дозволу щодо проведення огляду земельних ділянок з кадастровими номерами :06:024:0020, :06:024:0140 та :06:024:0077, з розташованими на них комплексами будівель, нафтосховища, операторськими та топливороздаточними колонками, стоянкою, іншими спорудженнями, які знаходяться за адресами: Миколаївська область, м. Первомайськ, вул. Одеська, буд. 151, буд. 151-А та буд. 151-В.

За результатами розгляду вказаного клопотання слідчим суддею Центрального районного суду м. Миколаєва винесено ухвалу №1- кс/490/1323/2022, якою надано дозвіл на проведення огляду зазначених об`єктів..

На виконання вказаної ухвали 01.06.2022 о 14:53 год. старший слідчий в ОВС ВРЗСГС СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_13 , у рамках кримінального провадження за №0000319, розпочав проведення огляду земельних ділянок з кадастровими номерами :06:024:0020, :06:024:0140 та :06:024:0077, з розташованими на них комплексами будівель, нафтосховища, операторськими та топливороздаточними колонками, стоянкою, іншими спорудженнями, які знаходяться за адресами: Миколаївська область, м. Первомайськ, вул. Одеська, буд. 151, буд. 151-А та буд. 151-В . Для проведення огляду на підставі ч. 3 ст. 237 КПК України, залучено спеціаліста - ОСОБА_12 , який здійснював відеофіксацію ходу виконання вказаної слідчої дії.

Перебуваючи за вказаною адресою, з дотриманням вимог ст.ст.236-237 КПК України, ОСОБА_13 зачитав вголос ухвалу суду учасникам огляду та запропонував ОСОБА_6 отримати копію ухвали, на що останній відмовився. В подальшому, цей же день близько 14:55 год., ОСОБА_12 , виконуючи свої службові обов`язки на підставі положень п. 2 ч. 2 ст. 40, ст. 71, ч. 3 ст. 237 КПК України, Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015, являючись працівником правоохоронного органу - Національної поліції України, центрального органу виконавчої влади, який служить суспільству, шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, з метою протидії злочинності, підтримання публічної безпеки та порядку, керуючись принципом верховенства права, відповідно до якого, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість держави, перебував біля входу до будівлі операторської за адресою: Миколаївська область, м. Первомайськ, вул. Одеська, буд. 151-В (далі - операторська) та здійснював відеозйомку ходу виконання ухвали суду на проведення огляду земельних ділянок з кадастровими номерами :06:024:0020, :06:024:0140 та :06:024:0077, з розташованими на них комплексами будівель, нафтосховища, операторськими та топливороздаточними колонками, стоянкою, іншими спорудженнями, які знаходяться за адресами: Миколаївська область, м. Первомайськ, вул. Одеська, буд. 151, буд. 151-А та буд. 151-В. Двері у зазначене приміщення операторської були відчинені та під час роз`яснення ОСОБА_13 присутнім особам склад учасників та їх права й обов`язки, ОСОБА_6 здійснив спробу зайти до «операторської» автозаправної станції, однак, помітивши це, ОСОБА_13 окликнув його та зазначив, що входити до приміщення заборонено. В цей же час біля зазначених дверей перебував ОСОБА_12 , який здійснив дії щодо недопущення ОСОБА_6 до вказаного приміщення операторської, заблокувавши двері своєю лівою рукою, помістивши її між дверною рамою та самими дверями таким чином, що рука унеможливлювала закриття вказаних дверей., при цьому ОСОБА_6 мав візуальну і тактильну можливість усвідомлювати, що рука ОСОБА_12 знаходиться між вказаними дверми до приміщення операторської та унеможливлює закриття вказаних дверей. В подальшому, ОСОБА_6 , усвідомлюючи злочинність своїх дій, маючи умисел на опір працівнику правоохоронного органу, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, долаючи опір руки ОСОБА_14 , шляхом надмірного тиску на вказані двері, спричинив останньому тілесне ушкодження у виді синця лівої руки, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 342 КК України, як опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

Крім того, 14.08.2022 близько 20.00 год., на перехресті вулиць Достоєвського та Нижньодніпровської м. Первомайська Миколаївської області ОСОБА_6 зустрів візуально знайомого ОСОБА_9 , який йшов по вулиці зі своїм товаришем ОСОБА_10 . В цей же час на ґрунті тривалих неприязних відносин у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на завдання фізичного болю ОСОБА_9 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_9 та застосовуючи невстановлений слідством металевий предмет, який мав із собою, умисно наніс ним удар в область правого передпліччя ОСОБА_9 , тим самим навмисно заподіяв фізичного болю, при цьому не спричинивши тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 126 КК України, як умисне завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

Поряд з цим, 14.08.2022 близько 20.00 год., на перехресті вулиць Достоєвського та Нижньодніпровської м. Первомайська Миколаївської області ОСОБА_6 зустрів раніше незнайомого йому ОСОБА_10 , який йшов по вулиці з ОСОБА_9 . В цей час, на ґрунті тривалих неприязних відносин у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на завдання фізичного болю ОСОБА_9 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_9 та застосовуючи невстановлений слідством металевий предмет, що мав із собою, умисно наніс ним удар в область правого передпліччя ОСОБА_9 . Після цього, в цей же час, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ОСОБА_6 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 . Виконуючи задумане, ОСОБА_6 застосовуючи невстановлений слідством металевий предмет, який мав із собою, умисно наніс ОСОБА_10 удар по голові зліва, спричинивши тим самим тілесне ушкодження у вигляді забійної рани скроневої ділянки зліва, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Спричинення ОСОБА_6 удару ОСОБА_10 перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку із отриманим тілесним ушкодженням.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, на підтримку вимог апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав, що вирок не відповідає вимогам кримінального процесуального закону та підлягає скасуванню, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

За результатами апеляційного перегляду оскарженого вироку колегією суддів встановлені істотні порушення вимог КПК, які відповідно до положень ст.412 КПК, тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, з огляду на таке.

Положення ст. 2 КПК визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст.374 КПК у мотивувальній частині обвинувального вироку, у разі визнання особи винуватою зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду і ухвалення вироку відносно ОСОБА_6 суд першої інстанції не дотримався, що відповідно до положень п.3 ч.1 ст.409 КПК, тягне за собою скасування вироку.

Колегією суддів встановлені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які полягають у тому, що суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку не сформулював обвинувачення, визнане судом доведеним.

Положеннями ч.1 ст.91 КПК визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченій. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Як свідчить зміст оскарженого вироку, за результатами судового розгляду обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 КК України, суд дійшов висновку про наявність в його діях інкримінованих складів кримінальних правопорушень та визнав його винним за вказаною нормою кримінального закону.

Разом з цим, всупереч вимогам п.2 ч.3 ст.374 КПК, в мотивувальній частині вироку, суд не сформулював обвинувачення, яке було визнано судом доведеним за результатами судового розгляду.

У зв`язку з відсутністю в мотивувальній частині вироку чіткого формулювання обвинувачення, вирок суду не може вважатися таким, що відповідає вимогам процесуального закону.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що правова позиція щодо неприпустимості спрощення формулювання обвинувачення та відсутності у вироку формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, неодноразово висловлювалась в рішеннях суду касаційної інстанції, зокрема: в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2016 року по справі №5-98км16; в постанові Верховного Суду від 01 березня 2018 року по справі №466/9158/14-к (провадження №51-645 км18); в постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року по справі №521/11693/16-к (провадження №51-380 км17).

Допущені судом першої інстанції порушення вимог ст.374 КПК не можуть бути усунені шляхом зміни вироку, або ухвалення нового вироку апеляційним судом, оскільки відповідно до змісту мотивувальної частини оскарженого вироку суду, не вбачається які обставини, зокрема який обсяг обвинувачення було встановлено судом першої інстанції за результатами судового розгляду.

Крім того, апеляційний суд вважає, що відсутність в оскарженому вироку формулювання обвинувачення, яке визнано судом доведеним за результатами судового розгляду, є порушенням прав обвинуваченого, які регламентовані ст.42 КПК, що в силу положень ст.412 КПК, також визнається апеляційним судом істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що оскаржений вирок суду за змістом та формою не відповідає вимогам ст.ст.370,374 КПК та загальним засадам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, відповідно до приписів ст.ст.409, 412 КПК, а тому з урахування усіх порушень, встановлених під час апеляційного розгляду справи, вирок підлягає скасуванню.

Колегія суддів вважає, що встановлені порушення, які були допущені судом першої інстанції при ухвалені вироку, з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 9, 409, 412, 415 КПК, є істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

При цьому, апеляційний суд враховує положення ч.1 ст.412 КПК, відповідно до яких істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Водночас згідно положень п.1 ч.1 ст.415КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другою статті 412 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.

Відповідно ст.8 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому колегія суддів також виходить з положень ч.1 ст.9 КПК, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

В той же час, відповідно до положень ч.6 ст.9 КПК, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи були порушені загальні засади кримінального провадження, а саме законність, то вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Частиною 2 та 3 ст. 415 КПК передбачено, що призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому доводи прокурора , викладені ним в апеляційній скарзі, зокрема щодо кваліфікуючої ознаки вказаного кримінального правопорушення «повторність» та питання про те, у кримінально-виконавчій установі якого типу чи виду належить відбувати покарання засудженому до позбавлення волі, мають бути перевірені під час нового розгляду кримінального провадження.

Під час нового розгляду, суду першої інстанції, неухильно дотримуючись вимог КПК України, необхідно звернути увагу на встановлені під час апеляційного розгляду та зазначені в ухвалі суду факти порушення вимог кримінального процесуального закону, провести судове провадження у відповідності до вимог КПК та прийняти за його результатами законне і обґрунтоване рішення, яке буде відповідати вимогам закону, та забезпечить неухильне виконання положень ст.ст. 2, 7 КПК.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 409, 413, 415, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , - задовольнити частково.

Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 липня 2024 року, стосовно ОСОБА_6 , - скасувати.

Призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді