Справа №718/491/25
Провадження №1-кп/718/30/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2025 року м.Кіцмань Чернівецька область

Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

законного представника малолітніх потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ОСОБА_10 ,

представника малолітнього потерпілого ОСОБА_11 ОСОБА_12 ,

представника малолітніх потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ОСОБА_13

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001111 від 09.09.2024, про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина рф, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 6 ст. 152, ч. 6 ст. 153 КК України, -

в с т а н о в и в:

У провадженні Кіцманського районного суду Чернівецької області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001111 від 09.09.2024 про обвинувачення ОСОБА_6 вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 6 ст. 152, ч. 6 ст. 153 КК України.

28 лютого 2025 року до Кіцманського районного суду Чернівецької області надійшло клопотання прокурора Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_14 (далі прокурор) про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 (далі клопотання).

У клопотанні прокурор просить продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина рф, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 6 ст. 152, ч. 6 ст. 153 КК України на 60 днів без визначення розміру застави.

Вказане клопотання прокурор обґрунтовує, серед іншого, тим, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 6 ст. 152, ч. 6 ст. 153 КК України, які у відповідності до ч.6 ст.12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів.

Так, у клопотанні зазначено, що причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 6 ст. 152, ч. 6 ст. 153 КК України, підтверджується наступними доказами:

протоколом прийняття заяви у ОСОБА_15 про вчинене кримінальне правопорушення від 09.09.2024;

рапортом про реєстрацію події в ЄО № 4978 від 09.09.2024;

показаннями, що отриманні 10.09.2024 у малолітнього потерпілого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які ним надані під час допиту в порядку ст.ст. 226, 227, 615 КПК України (із застосуванням безперервного відеозапису);

показаннями, що отримані 25.10.2024 у малолітнього потерпілого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час допиту, в порядку ст. 225 КПК України (під час досудового розслідування в судовому засіданні);

професійним висновком практичного психолога Центру захисту дітей, які постраждали або стали свідками насильства (модель Барнахус), що наданий за результатами проведеного психологічного опитування малолітнього потерпілого ОСОБА_11 ;

показаннями, отриманими 25.10.2024 у малолітньої потерпілої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , під час допиту в порядку ст. 225 КПК України;

професійним висновком практичного психолога Центру захисту дітей, які постраждали або стали свідками насильства (модель Барнахус), що наданий за результатами проведеного психологічного опитування малолітньої потерпілої ОСОБА_8 ;

показаннями, отриманими 25.10.2024 у малолітньої потерпілої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , під час допиту, в порядку ст. 225 КПК України;

професійним висновком практичного психолога Центру захисту дітей, які постраждали або стали свідками насильства (модель Барнахус), що наданий за результатами проведеного психологічного опитування малолітньої потерпілої ОСОБА_9 ;

показаннями свідків, які допитані у кримінальному провадженні та які вказують на інформацію, що їм відома зі слів малолітніх дітей;

поясненням ОСОБА_6 від 09.09.2024 та показаннями від 10.09.2024, що надані ним в ході досудового розслідування;

іншими матеріалами кримінального провадження.

Прокурор у клопотанні стверджує, що наявні докази у даному кримінальному провадженні свідчать про наявність обгрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень, а також у відповідності з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на даний час продовжують існувати.

За змістом клопотання, прокурор вважає, що ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на малолітніх потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

На думку прокурора, застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 не забезпечить у повній мірі виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та не надасть реальної змоги запобігти вищевказаним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, у зв`язку із чим, підстав для зміни запобіжного заходу немає, а враховуючи положення ч.4 ст.183 КПК України та те, що інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_6 злочини, передбачені ч. 4 ст. 152, ч. 6 ст. 152, ч. 6 ст. 153 КК України, вчинені із застосуванням насильства, розмір застави у вказаному кримінальному провадженні визначати не доцільно.

Прокурор у судовому засіданні підтримала дане клопотання з наведених в ньому підстав та просила задоволити вказане клопотання.

Обвинувачений та його захисник не заперечили проти задоволення клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Представники малолітніх потерпілих та законний представник підтримали клопотання прокурора про продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши подане прокурором клопотання, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується витягом від 25.02.2025 з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0001111 від 09.09.2024, ухвалами слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 вересня 2024 року, від 07 листопада 2024 року, 06 грудня 2024 року, 28 січня 2025 року.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.1 п.4 ч.2 ст.183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченимстаттею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України, яке карається позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 6 ст. 152 КК України, яке карається позбавленням волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі та у вчиненні злочину, передбаченого 6 ст. 153 КК України, яке карається позбавленням волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений вст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Відповідно до п.«с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Так, при розгляді даного клопотання про обрання запобіжного заходу обвинуваченому, суд враховує наявність обвинувачення у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у їх вчиненні, а саме позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, позбавленням волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі.

Так, суд вважає, що враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, він, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, може переховуватися від суду, тобто існує ризик, передбачений п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Крім того, суд вважає доведеним те, що існує реальна загроза того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може впливати на малолітніх потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, а тому існує ризик незаконного впливу на вказаних осіб з метою зміни їх показань на свою користь, з метою уникнення кримінальної відповідальності, самостійно або через знайомих, шляхом вмовляння, погроз або іншимспособом.

У зв`язку з цим суд вважає неможливим забезпечення контролю за поведінкою обвинуваченого в умовах, які не пов`язані з триманням під вартою та відповідно запобігання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

При встановленні наявності ризику впливу на малолітніх потерпілих та свідків слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПКУкраїни, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Суд враховує, що оскільки за змістом клопотання обвинувачений не працевлаштований, не має стійких соціальних зв`язків, то припущення сторони обвинувачення, що знаходячись на волі, він зможе продовжити свою злочинну діяльність, спрямовану на вчинення інших насильницьких злочинів, в тому числі проти статевої свободи та статевої недоторканості інших дітей, є обґрунтованим.

При цьому, ризик можливого перешкоджання обвинуваченим кримінальному провадженню іншим чином відхиляється судом, оскільки можливість його настання стороною обвинувачення не конкретизовано.

Таким чином, враховуючи наявність обґрунтованої підозри обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 6 ст. 152, ч. 6 ст. 153 КК України,а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, враховуючи співрозмірність вчиненого діяння його наслідкам, дає підстави суду для продовження запобіжного заходу стосовно обвинуваченого у виді тримання під вартою.

Щодо обґрунтованості застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, суд також вважає за необхідне зазначити наступне.

Стаття 183 КПК України визначає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Суд звертає увагу на те, інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення мають високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками для конкретних осіб, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому, враховуючи наведене і зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає обґрунтованим висновок про необхідність продовження застосування до обвинуваченого виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення вищевказаних ризиків.

Застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними у кримінальному процесуальному законі конкретними підставами і метою запобіжного заходу, а також запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на малолітніх потерпілих та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Відтак, виключно у сукупності з усіма наведеними вище обставинами, для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та для запобігання виникнення вищевказаних ризиків в їх сукупності, передбачених ст. 177 КПК України, а враховуючи те, що судовий розгляд не може бути закінченим до спливу строку дії попередньої ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, суд приходить до висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 28 квітня 2025 року включно.

Керуючись ч.4 ст.183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, оскільки злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , вчинені із застосуванням насильства, суд вважає за необхідне не визначати розмір застави.

Судом встановлено, що представником малолітніх потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ОСОБА_13 подано два цивільні позови про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.

Враховуючи, що цивільні позови, подані представником потерпілих відповідають вимогам встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства і не суперечить засадам кримінального судочинства, суд вважає за необхідне прийняти зазначений цивільний позов до розгляду та відкрити провадження за цивільним позовом.

З урахуванням вимог ст.ст. 61, 62 КПК України, у зв`язку з пред`явленням у даному кримінальному провадженні цивільних позовів, потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 слід визнати цивільними позивачами, а обвинуваченого - цивільним відповідачем.

Кримінальне провадження підсудне Кіцманському районному суду Чернівецької області, підстав для закриття кримінального провадження, передбачених ст.284 КПК України, немає.

Обвинувальний акт затверджений прокурором і відповідає вимогам ст.291 КПК України. Підстави для повернення обвинувального акта відсутні.

У підготовчому судовому засіданні обвинуваченому роз`яснено, що під час підготовчого судового засідання він має право заявити клопотання про розгляд кримінального провадження стосовно нього судом присяжних.

Вказаного клопотання обвинувачений у підготовчому судовому засіданні не заявив.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просила призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у закритому судовому засіданні. Прокурор просила викликати у судове засідання обинуваченого, його захисника, прокурора, представників потерпілих, законних представників потерпілих, свідків. Малолітніх потерпілих прокурор просила не викликати у судове засідання.

Обвинувачений та його захисник не заперечили проти призначення судового розгляду.

Законний представник потерпілих та їх представники не заперечила проти призначення судового розгляду, малолітніх потерпілих просили не викликати у судове засідання.

З врахуванням думки учасників судового провадження, суд вважає можливим призначити судовий розгляд, який відповідно до вимог ч.2 ст.27 КПК України провести у закритому судовому засіданні.

Оскільки потерпілі є малолітніми, їх інтереси у суді представляють законні представники та представники, суд вважає за необхідне не викликати малолітніх потерпілих у судове засідання.

Враховуючи вищенаведене, вислухавши думку учасників судового провадження щодо можливості призначення судового розгляду, враховуючи, що відсутні підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 ч.3 ст.314 КПК України, суд вважає за необхідне призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 6 ст. 152, ч. 6 ст. 153 КК України, у закритому судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 27, 128, 183, 193, 194, 196, 199, 314-316, 376 КПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 6 ст. 152, ч. 6 ст. 153 КК України, призначити до судового розгляду в залі судових засідань Кіцманського районного суду Чернівецької області на 10 березня 2025 року о 10 год. 00 хв.

Судовий розгляд здійснювати у закритому судовому засіданні.

У судове засідання викликати обинуваченого, його захисника, прокурора, представників потерпілих, законних представників потерпілих, свідків.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 задоволити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина рф, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 6 ст. 152, ч. 6 ст. 153 КК України на 60 днів, тобто до 28 квітня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою підлягає негайному виконанню.

Строк дії ухвали становить 60 днів до 28 квітня 2025 року включно.

Прийняти до розгляду цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_13 .

Прийняти до розгляду цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_13 .

Визнати потерпілу ОСОБА_9 та потерпілу ОСОБА_8 цивільними позивачами.

Визнати обвинуваченого ОСОБА_6 цивільним відповідачем.

Роз`яснити цивільному відповідачу, що він має право протягом п`ятнадцяти календарних днів з дня отримання даної ухвали, надіслати суду відзив на позовну заяву і всі письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову.

Копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

Роз`яснити учасникам справи, що подання заяв по суті справи відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення є їхнім правом. Уразі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Копію ухвали після її оголошення негайно вручити обвинуваченому, його захиснику, прокурору, представникам потерпілих, законному представнику, а також направити до Державної установи "Чернівецький слідчий ізолятор".

На ухвалу в частині продовження строку тримання обвинуваченого під вартою може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3