№ провадження 1-кп/208/666/25
ВИРОК

Іменем України

20 січня 2025 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

у відкритому підготовчому судовому засіданні, згідно угоди про визнання винуватості розглянувши справу кримінального провадження № 0003516 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Покровськ Донецької області, громадянки України, освіта середньо-спеціальні, не працевлаштована, зареєстрована та мешкає: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 436-2 ч.2, ч.3 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

13.12.2024 року між прокурором Мангушського відділу Маріупольської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_3 ,якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у зазначеному кримінальному провадженні з одного боку, обвинуваченою у цьому провадженні ОСОБА_4 з іншого боку, в присутності захисника ОСОБА_5 , на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, в приміщенні службового кабінету за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Ярослава Мудрого буд. 56, укладено угоду про визнання винуватості у наступному сформульованому обвинуваченні.

Згідно із Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв?язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного права президент рф, а також інші невстановлені на цей час представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв?язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994 року, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об?єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV) від 21.12.1965 № 2131(XX) від 14.12.1974 №3314 (XXІX), спланували, підготували і розв`язали конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил рф на територію України.

24.02.2022 року, на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці збройних сил рф, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об?єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

До здійснення збройної агресії рф проти України керівництвом держави-агресора було залучено підрозділи силового блоку терористичної організації «ДНР»

24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022 у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який діє і на теперішній час.

Усвідомлюючи факт наявності збройної агресії Російської Федерації проти України, будучи проросійсько-налаштованою особою, як досвідчений користувач мережі Інтернет, громадянка України ОСОБА_7 , діючи умисно, здійснювала поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування збройної агресії рф проти України.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 діючи умисно, знаходячись за адресою свого фактичного місця мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , використовуючи ноутбук марки «НР», модель «Pavilion G7», с/н 5CD2117VD1, що має підключення до всесвітньої мережі Інтернет, з в соціально-орієнтованій мережі власного аканту «Одноклассники» « ОСОБА_9 » (за посиланням

ІНФОРМАЦІЯ_3 ) розмістила, тобто поширила публікацію під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 », яка починається словами « ІНФОРМАЦІЯ_5 » та закінчується словами «..На этом по этой теме пока всё, до свиданья и следующий материал будет военная сводка», яка містить виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_8 діючи умисно, повторно, знаходячись за адресою свого фактичного місця мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , використовуючи ноутбук марки «НР», модель «Pavilion G7», с/н SCD2117VD1, що має підключення до всесвітньої мережі Інтернет, з власного акаунту в соціально-орієнтованій мережі «Однокласники» « ОСОБА_9 » (за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 ) розмістила, тобто поширила публікацію, яка починається словами: «Пытающимся ванговать о перемирии или даже мирном договоре с укрорейхом, предлагаю вспомнить...» та закінчується словами «... Украина - это бикфордов шнур. Он действительно скоро догорит и только потом начнется самое интересное», яка містить виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України.

ОСОБА_10 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочинів передбачених ч.2 та 3 ст. 436-2 КК України - поширення матеріалів, в яких міститься виправдовування збройної агресії Росіїської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, вчиненого повторно.

Обвинувачена, під час досудового розслідування повністю визнала свою винуватість у зазначених діяннях.

Між обвинуваченою та прокурором укладена угода про визнання винуватості у скоєнні злочину передбаченого ч.2, ч. 3, ст. 436-2 КК України та сторони дійшли згоди про призначення обвинуваченій остаточного покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, з застосуванням ст. 75 КК України, зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком.

Зі змісту угоди вбачається, що при її укладанні обвинуваченій роз`яснені та є зрозумілими наслідки укладання та затвердження угоди для сторін, відповідно до ст. 473 КПК України, а саме:

-обмеження права на оскарження вироку, підстави для оскарження обвинувального вироку, яким затверджена ця угода, в апеляційному порядку, що визначені ст. 394 КПК України, та в касаційному порядку, що визначені в ст. 424 КПК України;

-відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 п.1 ч.4 ст. 474 КПК України, а саме права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого їй кримінального правопорушення, а вона має право допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на її користь.

ОСОБА_11 зобов`язується беззастережно визнати свою винуватість в повному обсязі у судовому засіданні.

Ця угода, суть якої обвинуваченій зрозуміла, укладена нею добровільно і усвідомлено, і у неї було достатньо часу, щоб ознайомитись зі змістом угоди про визнання винуватості.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_11 повністю визнала свою вину за обставин викладених в обвинувальному акті. Вона щиро кається у скоєному. Свій вчинок пояснює впливом ворожої пропаганди. Просить затвердити угоду про визнання винуватості, яка укладена нею добровільно, без якогось примусу.

З пояснень обвинуваченої наданих суду вбачається, що визнання вини у скоєнні злочину за ч.2, ч. 3 ст. 436-2 КК України - поширення матеріалів, в яких міститься виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, вчиненого повторно, зрозумілим щодо обмежень оскарження в апеляційному та касаційному порядку, що передбачене ст. 394, 424 ч.3 п.1 КПК України, відмови від здійснення прав, передбачених абзацом 1 і 4 п.1 ч.4 ст. 474 КПК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_12 , суд вважає повне визнання вини та щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_12 , судом не встановлено.

Юридичним змістом кримінального провадження на підставі угод є сукупність прав і обов`язків, реалізовуючи які, сторони кримінального провадження можуть досягати правового компромісу.

Угода є процесуальним засобом, застосовуючи який, сторони з урахуванням рівноваги публічних та приватних інтересів у кримінальному провадженні, задовольняють їх в кримінальному процесі.

В провадженні на підставі угод, нормами КПК України вимагається від сторін і суду прийняття узгодженого рішення, і саме рішення суду про винуватість особи, ґрунтується на умовах укладеної сторонами угоди.

Перевіривши відповідність угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченою, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_4 дійсно вчинені кримінальні правопорушення передбачені:

- ч.2 ст. 436-2 КК України - поширення матеріалів, в яких міститься виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту;

- ч.3 ст. 436-2 КК України - поширення матеріалів, в яких міститься виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, вчиненого повторно,

та вона у них винна.

Угода про визнання винуватості, яка укладена 13.12.2024 року між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 , відповідає встановленим кримінальним процесуальним вимогам, є правомірною, відповідає інтересам суспільства та держави. Порушень прав, свобод чи інтересів інших осіб, судом не встановлено.

При призначенні конкретній особі покаранні, тобто його індивідуалізації, виявляється каральна політика держави, яка поєднує в собі реалізацію різних цілей державного реагування на випадки вчинення злочинів, так як метою покарання згідно із законом України про кримінальну відповідальність є не лише кара, а й виправлення особи, запобігання вчиненню нею та іншими особами нових злочинів, і вона не може бути досягнута виключно за рахунок суворості призначеного покарання, яке є по суті другорядним.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

У справі «Ізмайлов проти Росії» ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»

Частиною 1 ст. 75 КК України встановлено, що якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно із ч.3 ст. 75 КК України у випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Іспитовий строк - це певний проміжок часу, протягом якого здійснюється контроль за засудженим і останній під загрозою реального відбування призначеного покарання зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки та інші умови випробування. Значення іспитового строку полягає і в тому, що тільки протягом цього строку особа визнається судимою і за нею здійснюється контроль та соціально-виховна робота уповноваженим органом з питань пробації.

У разі звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд відповідно до ст. 76 КК України покладає на засудженого відповідні обов`язки.

Суд підтверджує, що узгоджена сторонами угоди міра покарання обвинуваченої, відповідає загальним правилам призначення кримінального покарання, встановлених КК України.

Доля речових доказів вирішується в порядку ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч.9 зазначеної статті, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому:

1)гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, конфіскуються.

Згідно ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,

Спеціальна конфіскація застосовується на підставі: обвинувального вироку суду.

Статтею 96-2 зазначеного Кодексу, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Враховуючи, що ноутбук марки «НР», модель «Pavilion G7», с/н 5CD2117VD1 пристосований та використаний як засіб вчинення злочинів, суд вважає за необхідне застосувати до нього положення спеціальної конфіскацію на користь держави.

Цивільний позов по справі не заявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373-374, 474-475 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Угоду про визнання винуватості, укладену 13.12.2024 року на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України в приміщенні службового кабінету за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Ярослава Мудрого буд. 56, між прокурором Мангушського відділу Маріупольської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_3 , та притягнутої в якості обвинуваченої у цьому провадженні ОСОБА_4 , затвердити.

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у пред`явленому обвинуваченні за ч.2, ч.3 ст. 436-2 КК України та призначити їй покарання:

-за ч.2 ст. 436-2 КК України у виді 3 років позбавлення волі, без конфіскації майна;

-за ч.3 ст. 436-2 КК України у виді 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбуття призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 1 рік.

Згідно ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_4 протягом іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 , на користь держави процесуальні витрати:

- витрати на залучення експерта на суму 5 732, 52 гривні на проведення судової лінгвістичної експертизи від 25.08.2023 року № 330), 5 018,58 гривень (проведення судової лінгвістичної експертизи від. 13.12.2023 року № 33), 17 038,80 гривень (проведення комп`ютерної-технічної експертизи від. 07.06.2024 року № СЕ-19/113-24/2695-КТ)

З застосуванням ст. ст. 96-1, 96-2 КК України та ст. 100 КПК України, застосовуючи спеціальну конфіскацію, речовий доказ у справі - ноутбук «НР», модель «Pavilion G7», с/н 5CD2117VD1, який знаходиться в СВ 2-го управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях, знявши арешт з майна, вилучити у власність держави.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через суд, який його ухвалив, протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених статтею 394 КПК України. Законної сили вирок суду набирає після закінчення строку його оскарження.

Вирок суду підлягає негайному врученню прокурору, обвинуваченому, захиснику.

Суддя ОСОБА_1