Провадження № 1-кп/646/700/2025
УХВАЛА

26 березня 2025 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у кримінальному провадженні № 0001650 від 10.07.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У Червонозаводському районному суді м. Харкова перебуває вищевказане кримінальне провадження.

До обвинуваченого застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який продовжено ухвалою суду від 30.01.2025 строком на 60 днів.

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому на 60 днів строку вказаного запобіжного заходу.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_4 заперечували проти задоволення клопотання про продовження запобіжного заходу, посилаючись на його необґрунтованість. Крім того, захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначив про те, що обвинувачений ОСОБА_5 має міцні соціальні зв`язки, ризики на які посилається прокурор не підтверджені, а тому до останнього вважає можливим визначити запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Крім того, захисник обвинуваченого посилався на п. 1 ст. 199 КПК України зазначаючи про те, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має бути подане не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, а тому клопотання прокурора не підлягає розгляду та задоволенню.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання прокурора, перевіривши матеріали кримінальної справи, суд, вирішуючи клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу, виходить з наступного.

Як встановлено під час судового провадження, обвинуваченому був продовжений обраний раніше запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 30.03.2025 включно.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 подано прокурором 26.03.2025, тобто - у п`ятий день до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою 31.04.2025. З вказаним клопотанням обвинувачений та його захисник були ознайомлені також 26.03.2025, до розгляду судом клопотання прокурора по суті.

Тому, враховуючи обставини діяльності органів прокуратури в умовах воєнного стану в м. Харкові, суд вважає, що посилання захисника обвинуваченого на порушення прокурором строків, передбачених ч. 1 ст. 199 КПК України, як на підставу для нерозгляду та відмови у задоволенні клопотання прокурора, є необґрунтованим та таким, що має формальний характер.

Суд зауважує, що згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

При продовженні строку дії запобіжного заходу має бути встановлена наявність трьох складових - чи є обґрунтованою підозра; чи наявні достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК України ризиків, на які вказує прокурор, чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам за ст. 177 КПК України.

Зокрема, згідно зі ст. 178 КПК України, суд зобов`язаний врахувати вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку, обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

У межах цього кримінального провадження обвинуваченого повідомлено про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. При цьому, санкція такої норми Закону про кримінальну відповідальність передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів (справа «Ілійков проти Болгарії» (Ilijkov v. Bulgaria, Заява №33977/96, від 26 липня 2001 року).

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину (позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років) може вдатися до відповідних дій.

Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом не встановлено.

З врахуванням тяжкості інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, суд не вбачає підстав для обрання щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж раніше обраний. Крім того, підстав для задоволення заявленого усного клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 про взяття ОСОБА_5 на поруки суд також не вбачає.

Зазначені обставини дають підстави для висновку, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно попередити спроби обвинуваченого ухилитися від суду.

Отже, досліджені обставини провадження вказують на те, що на даний час не зникли ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого, а саме: є підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду. На даний час, суд не вбачає підстав зменшення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Враховуючи викладене, суд вважає, що продовження відносно обвинуваченого строку тримання під вартою узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини та викладеними правовими позиціями у вищенаведених рішеннях.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 має суспільно-небезпечний характер, відноситься до категорії особливо тяжких, що свідчить про те, що останній є особою суспільно-небезпечною та потребує ізоляції від суспільства. Як передбачено ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

Таким чином, суду не надано жодних даних, які свідчать про неможливість подальшого тримання обвинуваченого під вартою, а також інших обставин які переважають над вказаними ризиками.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 та до моменту вирішення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися та не зникли.

При цьому, згідно вимог п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, що спричинило смерть людини, тому суд одночасно із застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначає запобіжний захід у вигляді застави та її розмір, враховуючи встановлені підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України.

За викладених усіх вище обставин, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу - задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, тобто до 24.05.2025 року включно.

Копію ухвали надіслати начальнику ДУ «Харківський слідчий ізолятор» для відома.

Встановити строк дії даної ухвали - до 24.05.2025 включно.

Відкласти судове засідання на 16.04.2025 року о 12 годині 00 хвилин, у яке викликати учасників кримінального провадження.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1