Справа № 462/6211/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2025 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000290 від 30.05.2024 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Першотравенськ Синельниківського району Дніпропетровської області, українки, громадянки України, непрацюючої, зареєстрованої у АДРЕСА_1 та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої 29.02.2024 року Малинівським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі на підставі ст.75 КК України звільненої від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , будучи засудженою вироком Малиновського районного суду м.Одеси від 29.02.2024 за ч. 1 ст. 309 КК України, протягом року після засудження, а саме 29.05.2024 року приблизно о 15:30 год., проходячи по вул. Роксоляни у м. Львові, на землі біля тротуару незаконно придбала (знайшла) з метою власного вживання без мети збуту один згорток чорно-синьої ізоляційної стрічки із зіп пакетом, у середині якого знаходилась кристалічна речовина зеленого кольору - PVP, що відноситься до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено відповідно до постанови КМУ № 770 від 06.05.2000 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», загальною масою 0,3830 грама (що перевищує невеликий розмір у 0,15 грами) та незаконно зберігала її при собі без мети збуту, заховавши знайдений пакет до правої кишені штанів. Того ж дня приблизно о 15:45 год., перебуваючи на прибудинковій території будинку №87В, що по вул. Роксоляни у м.Львові, була зупинена працівниками поліції, та в подальшому добровільно видала вказану психотропну речовину.

Допитана у судовому засіданні у якості обвинуваченої ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому їй правопорушенні визнала у повній мірі та дала суду свідчення про обставини вчинення нею кримінального правопорушення, як це викладено в обвинувальному акті. У скоєному щиросердно розкаялася, просила суворо не карати.

Учасниками судового розгляду не оспорювались фактичні обставини справи, цивільний позов у справі заявлено не було, а тому докази, які їх стверджують, в судовому засіданні не досліджувались, а суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України обмежився показаннями обвинуваченої.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні винність обвинуваченої у незаконному придбанні та зберіганні психотропних речовин, без мети збуту, вчиненому протягом року після засудження за ст. 309 КК України, доведена повністю, а дії обвинуваченої органом досудового розслідування кваліфіковано вірно за ч. 2 ст. 309 КК України.

Обираючи обвинуваченій ОСОБА_4 міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів, особу обвинуваченої, яка вчинила новий злочин під час іспитового строку за вироком Малиновського районного суду м.Одеси від 29.02.2024 за ч. 1 ст. 309 КК України, на обліку у психіатричному та наркологічному закладах не перебуває, не працює, не одружена, утриманців не має, за місцем проживання характеризується нейтрально, притягалась до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП згідно із постановою Залізничного районного суду м. Львова від 01.07.2024 року у справі № 462/4863/24 та за ч. 1 ст. 51 КУпАП згідно із постановою Залізничного районного суду м. Львова від 29.01.2025 року у справі № 462/9165/24.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 є її щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обтяжуючих покарання обставин судом не виявлено.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи наведене та те, що ОСОБА_4 скоїла кримінальне правопорушення у період іспитового строку за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 29.02.2024, що свідчить про стійкість злочинних намірів обвинуваченої та її небажання стати на шлях виправлення, суд дійшов висновку, що для виправлення та перевиховання останній слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі на певний строк, яке слід відбувати реально, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для її виправлення, попередження нових злочинів, що узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 14 вересня 2021 року у справі № 127/25037/17 (провадження № 51-4700км20) та від 12.10.2022 у справі № 557/970/21 (провадження № 51-1821км22).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Положення вказаної норми є імперативними приписами, обов`язковими для застосування.

Згідно із ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Згідно із ч. 3 ст.78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статях 71, 72 цього Кодексу.

П. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про судову практику призначення судами кримінального покарання» зі змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України № 18 від 10 грудня 2004 року, № 8 від 12 червня 2009 року та № 11 від 6 листопада 2009 року визначено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК України. Частиною 2 статті 75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

У разі вчинення злочину під час іспитового строку покарання, від якого особа була звільнена з випробуванням, вважається невідбутою частиною покарання, що має приєднуватися до покарання за новим вироком /постанови ВС від 12 жовтня 2022 року у справі № 557/970/21, провадження № 51-1821км22та від 12.10.2022 у справі № 557/970/21 (провадження № 51-1821км22)/.

Таким чином, відповідно до ст. 71 КК України, ОСОБА_4 за сукупністю вироків, з урахуванням вимог п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України слід частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 29.02.2024 року у справі № 5212581/24.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої у даному кримінальному провадженні не обирався. У межах даного кримінального провадження проведено судову експертизу № СЕ-19/114-24/12337-НЗПРАП від 14.06.2024 року, вартість якої становить 3029,12 грн та у відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України вказана сума підлягає стягненню з обвинуваченої. Питання щодо речових доказів необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Таким чином, керуючись ст.ст. 50, 65-67, 185 КК України, ст.ст. 349, 368-371, 373, 374 КПК України, -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, та призначити їй покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України із застосуванням п.п. «б» п. 1 ч.1 ст.72 КК Українидо покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 29.02.2024 року та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 1 (одного) року 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з часу затримання особи в порядку виконання вироку суду.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати, пов`язані із проведенням судової експертизи, в сумі 3029,12 грн.

Речові докази: спецпакет № 3661268, в якому міститься PVP загальною масою 0,3830 грама знищити (а.с. 36).

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду, і дослідження яких було визнано судом недоцільним.

З інших підстав на вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова протягом 30 днів з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - протягом 30 днів з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1