Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

01 квітня 2025 року м. Рівне

Справа № 569/11791/24

Провадження № 11-кп/4815/243/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника-адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000120 від 06.06.2023 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Єнакієве Донецької області, останнє відоме місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111 КК України, за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_8 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 10 жовтня 2024 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 10 жовтня 2024 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 111 КК України, і призначено покарання - чотирнадцять років позбавлення волі з конфіскацією всього належного на праві власності майна, строк відбуття якого рахується з моменту звернення вироку до виконання.

Прийнято рішення про конфіскацію в дохід держави автомобіля марки "Nissan Micra" 2008 року випуску д.р.н. НОМЕР_1 Vin код № НОМЕР_2 , належного на праві приватної власності ОСОБА_7 .

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_7 , будучи громадянином України, достовірно усвідомлюючи факт окупації російською федерацією частини територій України, в тому числі, і тих, що розташовані в Донецькій області, та створення на окупованих територіях терористичного квазідержавного утворення «донецька народна республіка», діючи умисно, за власною ініціативою, з мотивів особистої неприязні до діючої в Україні влади та держави в цілому, з метою завдання шкоди суверенітету, територіальній цілісності і недоторканності, державній безпеці України, а також участі в злочинній діяльності підконтрольних рф правоохоронних органах, діяльність яких спрямована на дестабілізацію суспільно-політичної обстановки та втрати авторитету органів державної влади України, у точно невстановлений досудовим слідством час, але не пізніше 24.12.2017 року, перебуваючи на тимчасово окупованій території м. Донецьк Донецької області, вступив на службу до так званого «міністерства надзвичайних ситуацій донецької народної республіки».

У подальшому ОСОБА_7 , продовжуючи свою злочинну діяльність, діючи умисно з тих же мотивів та метою, у точно невстановлений досудовим слідством час, але не пізніше 06.12.2019 року, перебуваючи на тимчасово окупованій території м. Донецьк Донецької області, зайняв посаду «головного інспектора по пожежному нагляду Київського району Донецька міністерства надзвичайних ситуацій донецької народної республіки», вчинивши дії на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, державній безпеці України - перехід на бік ворога.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 , покликаючись на незаконність вироку, зазначає, що в матеріалах справи, на думку сторони захисту, відсутні докази, які б об`єктивно вказували на винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому правопорушенні "поза розумним сумнівом", оскільки його особа належним чином не встановлена, відсутні докази щодо можливого набуття ним громадянства іншої держави, а судовий розгляд проведено у відсутність обвинуваченого.

Просить вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 10 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_7 в порядку, передбаченому КПК України, повідомлений про день і час розгляду апеляційної скарги, що підтверджено належними доказами, наявними у кримінальному провадженні, з чим погоджується сторона захисту та сторона обвинувачення.

Заслухавши захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу ОСОБА_8 з наведених у ній підстав, доводи прокурора щодо законності вироку суду, який просить залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, є обґрунтованим та належно вмотивованим, а покликання в апеляційній скарзі на відсутність достатніх доказів його вини у пред`явленому обвинуваченні « поза розумним сумнівом» спростовуються зібраними в справі доказами, перевіреними судом.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, на підставі ухвали слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 13 червня 2024 року (том № 1 а.к.п. 179-180) досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 111 КК України, здійснювалося в порядку спеціального досудового розслідування, а судовий розгляд у спеціальному судовому провадженні, згідно ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 13 вересня 2024 року (том № 2 а.с. 54-56).

З матеріалів провадження слідує, що суд повідомляв ОСОБА_7 про розгляд справи, здійснюючи повідомлення про призначені судові засідання в газеті «Урядовий кур`єр» та шляхом внесення інформації на офіційному веб-сайті суду. Наявні у справі документи свідчать про обізнаність ОСОБА_7 щодо розпочатого кримінального провадження, здійснення свого права постати перед українським судом за діяння, вчинені на території суверенної України. Неявка обвинуваченого ОСОБА_7 в суд, ухилення від правосуддя судом вірно розцінено, як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), одну з ключових гарантій презумпції невинуватості. Вказані висновки ґрунтуються і на правовій позиції Європейського суду з прав людини (справа «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати, чи були здійсненні всі можливі, передбачені законом, заходи щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), враховуючи, що в кримінальному провадженні здійснювалося спеціальне досудове розслідування та спеціальне судове провадження (in absentia), судом досліджено, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав ОСОБА_7 , як підозрюваного та обвинуваченого, на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

Суд здійснив розгляд кримінального провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia), що відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Твердження сторони захисту про те, що в суді першої інстанції не доведено, що ОСОБА_7 є тією ж самою особою, що обвинувачується, та яка зображена на фото, розміщених у соціальній мережі «Facebook» у профілі « ОСОБА_9 », що досліджувалися в суді першої інстанції, як особа ОСОБА_7 , не є переконливими.

В ході судового розгляду судом першої інстанції досліджено протоколи огляду ресурсів мережі Інтернет від 12.06.2023 року та 18.04.2024 року, відповідно до яких при огляді акаунта « ОСОБА_9 » встановлено, що у розділі Дописи 10.09.2021 року, 21.02.2021 року поширено фото, на якому ОСОБА_7 зображений разом з невстановленими особами, одягненими у форму, характерну для так званого мчс днр.

15.08.2021 року ОСОБА_7 поширено фотознімок подяки від мчс донецької народної республіки, виданої на ім`я ОСОБА_7 за высокий профессионализм, проявленый во время исполнений служебных обязанностей и по случаю празднования Дня создания органов государственного пожарного надзора, 03.08.2021 року ОСОБА_7 поширив фотознімок, на якому він зображений у формі, характерній для так званого «мчс днр», разом з іншими невстановленими особами на фоні «прапора днр» на задньому фоні, а 22.02.2020 року ОСОБА_7 поширено фотознімок, на якому зображена грамота від так званого «мчс днр», видана на його ім`я, з написом «ГРАМОТА награждается лейтенант службы гражданской защиты ОСОБА_10 за достижение высоких показателей профессиональной деятельности, мужество и самоотверженность при исполнении служебных обязанностей и по случаю празднования Дня защитника Отечества!»

Проведеним оглядом також встановлено на сторінці ОСОБА_7 відеоролик, який поширений ІНФОРМАЦІЯ_2 , на якому ОСОБА_7 надає інтерв`ю пропагандистським засобам масової інформації.

Крім того, протоколом огляду ресурсів мережі Інтернет від 12.06.2023 року (з додатком оптичним носієм інформації - DVD-R) встановлено акаунт « ОСОБА_9 » за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 . Оглядом вказаної сторінки в соціальній мережі встановлено, що у розділі Світлини розміщено фотографію від 03 грудня 2020 року, де ОСОБА_7 одягнений у форму так званого «мчс днр» у званні капітана.

Із протоколу допиту свідка ОСОБА_11 слідує, що до повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України свідок проживала у м. Сєвєродонецьк Луганської області. Приблизно у липні серпні 2020 року перебувала у м. Донецьк у зв`язку із виконанням малярних робіт в загальноосвітній школі № 43 Київського району м. Донецьк по Проспекту Партизанський 56, і під час виконання вказаних ремонтних робіт у липні 2020 року бачила ОСОБА_7 , який керував перевіркою дотримання норм пожежної безпеки у загальноосвітній школі № 43 Київського району м. Донецьк. Свідок зазначила, що ОСОБА_7 був одягнений у форму, характерну для «міністерства надзвичайних ситуацій донецької народної республіки» та з шевронами «мчс днр». Також ОСОБА_11 ствердила, що наприкінці серпня 2020 року ОСОБА_7 спільно з двома іншими працівниками так званого «мчс днр» проводив повторну перевірку у загальноосвітній школі № 43 Київського району м. Донецьк щодо стану усунення раніше виявлених недоліків дотримання техніки пожежної безпеки.

Аналогічні показання надав свідок ОСОБА_12 , показання якого досліджені судом першої інстанції.

Винність ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень підтверджується і протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.04.2023 року (а.с. 61-65, 77-81), проведених за участі свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які в ході впізнання опізнали ОСОБА_7 , як особу, яка у липні-серпні 2020 року проводила перевірку дотримання норм пожежної безпеки у загальноосвітній школі № 43 Київського району м. Донецьк.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що особа ОСОБА_7 , з урахуванням обставин справи, ототожнена із сукупністю належних, допустимих та не спростованих доказів.

Припущення сторони захисту про те, що якщо обвинувачений, окрім українського громадянства, також міг набути громадянство іншої держави, і даний факт виключає можливість притягнення його до кримінальної відповідальності за державну зраду, не знайшло свого підтвердження при апеляційному розгляді, оскільки, ані під час розгляду обвинувального акта щодо ОСОБА_7 , ані під час апеляційного розгляду стороною захисту не надано жодного доказу того, що ОСОБА_7 має громадянство іншої держави.

Нормами Закону України «Про громадянство України» визначено підстави і порядок набуття та припинення громадянства України. Зокрема статтею 2 зазначеного Закону встановлено, що законодавство України про громадянство ґрунтується на таких принципах: в Україні існує єдине громадянство, та якщо громадянин України набув громадянство іншої держави, то у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України; неможливості позбавлення громадянина України громадянства України; визнання права громадянина України на зміну громадянства; збереження громадянства України незалежно від місця проживання.

Згідно ст.ст. 17-20 Закону України «Про громадянство України», громадянство України припиняється внаслідок виходу з громадянства України за клопотанням громадянина України та втрати громадянства України внаслідок добровільного набуття повнолітнім громадянином України громадянства іншої держави.

При цьому, вихід з громадянства України допускається, якщо особа набула громадянство іншої держави або отримала документ, виданий уповноваженими органами іншої держави, про те, що громадянин України набуде його громадянство, якщо вийде з громадянства України та не допускається, якщо особі в Україні повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Добровільним набуттям громадянства іншої держави вважаються всі випадки, коли громадянин України для набуття громадянства іншої держави повинен був звертатися із заявою чи клопотанням про таке набуття відповідно до порядку, встановленого національним законодавством держави, громадянство якої набуто. Датою припинення громадянства України у всіх випадках є дата видання відповідного Указу Президента України.

Громадянин України, який подав заяву про вихід з громадянства України, або щодо якого оформляється втрата громадянства, до видання указу Президента України про припинення громадянства України, користується всіма правами і несе всі обов`язки громадянина України.

Згідно з статтею 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», примусове автоматичне набуття громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території, громадянства РФ не визнається Україною, і не є підставою для втрати громадянства України.

Таким чином, ОСОБА_7 є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111 КК України, та залишається громадянином України по теперішній час, незалежно від місця його проживання.

Недостатність повідомлення через публікації в газеті «Урядовий Кур`єр» та на офіційному веб-саті, як на необізнаність, на думку сторони захисту, обвинуваченого ОСОБА_7 про розгляд справи, не є переконливим твердженням, зважаючи, що відповідно до ч.2 ст. 323 КПК України повістки про виклик обвинуваченого у разі здійснення спеціального судового провадження надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а процесуальні документи, що підлягають врученню обвинуваченому, надсилаються захиснику. Інформація про такі документи та повістки про виклик обвинуваченого обов`язково публікуються у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297 - 5 цього Кодексу та на офіційному веб-сайті суду.

З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297 - 1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

Враховуючи вищенаведені норми закону, а також те, що усі повідомлення про виклик обвинуваченого ОСОБА_7 , місце перебування якого захиснику не відоме, на судові засідання місцевого суду публікувалися, відповідно до вимог ч.3 ст. 323 КПК України, слід вважати, що ОСОБА_7 повідомлений про розгляд кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених законом, при здійсненні спеціального судового провадження.

При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд, як видно з вироку, дотримався положень ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та роз`яснень, що містяться в п.п. 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) „Про практику призначення судами кримінального покарання, врахував характер та ступінь вчиненого злочину, віднесеного законом до особливо тяжкого злочину, особу ОСОБА_7 , який переховувався від органів досудового розслідування та суду, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, і призначив обвинуваченому з урахуванням характеру вчиненого злочину в умовах воєнного стану законне покарання.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б слугували безумовними підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді кримінального провадження, в суді апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 10 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2