Житомирський апеляційний суд
Справа №279/17/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/406/25
Категорія ст422-1 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали судового провадження №279/17/25 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15.01.2025,

в с т а н о в и в:

Цією ухвалою клопотання прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_10 про продовження строку запобіжного заходу задоволено. Застосований до обвинуваченої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі сто п`ятдесят прожиткових мінімумів для працездатний осіб, що становить 454200 грн., продовжено до 15.03.2025 включно.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати, як незаконну, та ухвалити нову ухвалу, якою у клопотанні прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_10 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити, та застосувати до обвинуваченої ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який полягає у забороні підозрюваній залишати житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово із покладенням на неї наступних обов`язків: - прибувати за кожною вимогою до суду; - не відлучатися без дозволу суду з місця перебування за адресою: АДРЕСА_1 ; - утримуватися від спілкування з: обвинуваченим ОСОБА_11 , потерпілою ОСОБА_7 та іншими особами з приводу обставин кримінального провадження №0000550 від 03.08.2024, крім своїх захисників, прокурорів, суду.

При цьому, наголошує, що суд продовжуючи винятковий та найбільш суворий запобіжний захід не врахував: 1) прокурор кожного разу коли звертається до суду з клопотанням про продовження тримання під вартою має обґрунтовувати, що попередні ризики не зменшились або з`явились нові ризики; 2) відсутність у ОСОБА_9 можливості переховуватись від суду оскільки коло знайомств та спілкування зводиться до м. Сарни Рівненської області де проживає практично все життя; 3) відсутність у ОСОБА_9 можливості впливати будь-яким шляхом на потерпілу, іншого обвинуваченого чи свідків в цьому кримінальному провадженні; 4) стан здоров`я обвинуваченої за час перебування під вартою значно погіршився, у ОСОБА_9 проявились панічні атаки; 5) обвинувачена ніколи не притягалась до кримінальної чи адміністративної відповідальності, жодних правопорушень під час досудового розслідування не вчиняла; 6) ОСОБА_9 має міцні соціальні зв`язки в місці її постійного проживання, адже практично все життя проживає у м. Сарни Рівненської області, де 35 років працює вихователем у дошкільному закладі; 7) у ОСОБА_9 двоє дочок, шість онуків та хвора матір, чий стан значно погіршився після взяття дочки під варту та яка потребує стороннього нагляду; 8) під час застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту обвинувачена належним чином виконувала покладені на неї обов`язки. Також, суд не прийняв до уваги, що розмір застави непомірний для ОСОБА_9 .

Заслухавши суддю доповідача, доводи захисника ОСОБА_8 та обвинувачену ОСОБА_9 в підтримку апеляційної скарги, позицію потерпілої ОСОБА_7 в заперечення апеляційних доводів захисника, думку прокурора також в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали клопотання слідчого, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд, при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_9 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як убачається з виділених матеріалів судового провадження №293/971/24, в провадженні Коростенського міськрайонного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження №0000550 по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України.

В ході судового розгляду вказаного кримінального провадження, 15.01.2025 в судовому засіданні Коростенського міськрайонного суду, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 .

Як вважає апеляційний суд, вище зазначене клопотання прокурора є відповідним вимогам ст.199 КПК України, подано у визначений цією статтею строк, містить всі визначені кримінальним процесуальним кодексом відповідні відомості та обставини, які враховуються при продовженні міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Сторона захисту була відповідно ознайомлена з цим клопотанням, безпосередньо в судовому засіданні заперечувала про задоволення цього клопотання, просили застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, наводивши відповідні доводи на спростування позиції прокурора, тощо. Істотних порушень вимог КПК України в цій частині не встановлено.

Вирішуючи клопотання прокурора (після відповідного обговорення в судовому засіданні між всіма учасниками провадження, потерпіла підтримала зазначене клопотання), суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які не зменшилися й виправдовують тримання під вартою обвинувачену.

При цьому, під час розгляду клопотання прокурора, судом першої інстанції належно проаналізовані доводи сторони захисту викладені, безпосередньо, в судовому про зміну запобіжного заходу обвинуваченій, цим доводам дана відповідна оцінка та належний аналіз, як і позицію потерпілої.

В свою чергу, кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду, метою якого відповідно до глави 28 КПК України є встановлення поза розумним сумнівом факту винуватості або невинуватості особи у зазначеному прокурором в обвинувальному акті кримінальному правопорушенні за наслідками безпосереднього дослідження і оцінки доказів судом, а тому з огляду на цю стадію кримінального провадження для вирішення питання продовження строку запобіжного заходу відсутня необхідність оцінки зібраних у справі доказів на підтвердження чи спростування обґрунтованості підозри, а встановлення на даному етапі обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованому їй кримінальному правопорушенні відноситься до виключної компетенції суду першої інстанції при постановленні вироку.

Разом з тим, оцінці судом на зазначеній стадії кримінального провадження підлягають характер, тяжкість та наслідки кримінального правопорушення, а також наявність та/або продовження існування наведених прокурором ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Перевіряючи доцільність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченої під вартою та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу обвинуваченої з огляду на наступне.

Твердження захисника обвинуваченої про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та можливість застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу є, на думку апеляційного суду, непереконливими.

Апеляційний суд вважає наведені прокурором підстави для продовження строку тримання під вартою належним чином обґрунтованими та вмотивованими, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не втратили свою актуальність та не змінилися.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Апеляційний суд звертає увагу, що ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачена може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченою зазначених дій.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується саме з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

При цьому, апеляційний суд також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченої переховуватися від суду, апеляційний суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання (призначеного в разі визнання її винуватою), передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

В свою чергу, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, санкція якого, передбачає покарання у виді позбавленням волі від 7 до 12 років з конфіскацією майна.

При цьому, слід взяти до уваги інкриміновані фактичні обставини вчинення цього правопорушення, а саме, злочинні дії які виразились у вимозі передачі чужого майна з погрозою потерпілій та її близькому родичу в обмеженні прав, свобод або законних інтересів, розголошення відомостей, які потерпіла бажає зберегти в таємниці, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Вище наведені обставини дають достатні підстави стверджувати про наявність ризику переховування обвинуваченої ОСОБА_9 від суду, який на момент розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом першої інстанції та апеляційним судом не зменшився та продовжує існувати і на теперішній час. Крім того, слід врахувати і те, що остання має право безперешкодного виїзду за кордон, де вона неодноразово перебувала та працювала.

Апеляційний суд також погоджується з висновками суду про наявність ризику можливого впливу на потерпілу сторону та свідків. При встановленні наявності вказаного ризику, апеляційний суд враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від учасників процесу під час судового засідання, крім того, відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Вище зазначене стороною захисту не спростовано, відповідних об`єктивних доказів суду апеляційної інстанції не надано. Таким чином, процесуальний ризик впливу на потерпілу сторону та свідків у провадженні є доведеним.

Апеляційний суд також погоджується з висновками суду про наявність ризику можливості з боку обвинуваченої перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, принаймні, виходячи з того, що остання обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого правопорушення, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Належно взято до уваги судом першої інстанції і ті факти, що обвинувачена раніше не судима, має постійне місце проживання та реєстрації, працевлаштована, має позитивні характеристики.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі Амбрушкевич проти Польщі).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що, вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції, всупереч доводам апеляційної скарги захисника, відповідно до ст.178 КПК України, врахував фактичні обставини цього кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченій ОСОБА_9 у разі визнання її винною, дані про її особу, взяв також до уваги наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які не зменшились, а тому дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі.

Матеріали провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

В свою чергу, гарантії обвинуваченої (в суді апеляційної інстанції) дотримуватись належної процесуальної поведінки при зміні запобіжного заходу, факт наявності у останньої постійного місця проживання та перебування на її утриманні та матері похилого віку, не доводять по-за розумним сумнівом дотримання нею відповідної сталої процесуальної поведінки, в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, за встановлених обставин, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення інкримінованого обвинуваченій ОСОБА_9 , даних про її особу, а також встановленими ризиками, передбаченими ст.177 КПК України, апеляційний суд погоджується з розміром застави визначеним судом першої інстанції, як такий, що відповідає принципам достатності та виваженості і гарантуватиме виконання обвинуваченою (в разі внесення застави) покладених на неї обов`язків.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом на даному етапі не встановлено та стороною захисту не доведено.

Всі викладені апеляційні доводи були об`єктом дослідження судом першої інстанції при продовженні обвинуваченому строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги на зміну запобіжного заходу не встановлено.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_9 .

Істотних порушень кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_9 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15.01.2025, якою продовжено обвинуваченій ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 454200 грн., до 15.03.2025 включно, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :