Справа № 752/36/25
Провадження № 1-кп/752/1512/25
УХВАЛА

10 квітня 2025 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002197 від 26 липня 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 306, ч. 1 ст. 303 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3ст. 307 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_14 ,

обвинувачених: ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 ,

захисників: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,

встановив:

Голосіївським районним судом м. Києва здійснюється підготовче судове провадження у вищевказаному кримінальному провадженні.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04 березня 2025 року продовжено строк дії запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_12 на 60 днів, до 02 травня 2025 року включно.

Захисник ОСОБА_15 звернувся з клопотанням про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, мотивуючи необґрунтованістю ризиків у кримінальному провадженні та можливістю забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу. Вказав, що обвинувачений хворіє, потребує лікування, якого не може отримати в умовах тримання під вартою. В слідчому ізоляторі відсутнє бомбосховище, що створює додаткову загрозу для життя та здоров`я обвинуваченого в умовах воєнного стану. Сама лише тяжкість висунутого обвинувачення не може бути підставою для тримання під вартою.

Обвинувачений підтримав захисника. Просив змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся з клопотанням про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт або про зменшення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу, мотивуючи відсутністю обґрунтованих ризиків у кримінальному провадженні, тривалістю часу протягом якого він тримається під вартою, незабезпеченням йому в умовах тримання під вартою належного лікування, обмеженням можливості в умовах тримання під вартою належним чином ознайомитись з усіма матеріалами досудового розслідування. Вказав, що через скрутне матеріальне становище, він не може внести заставу у визначеному ухвалою суду від 04 березня 2025 року розмірі.

Також обвинувачений ОСОБА_6 подав клопотання про повернення майна, яке було вилучене 14 січня 2024 року під час проведення обшуку за його місцем проживання, а саме шести мобільних телефонів та модему, мотивуючи тим, що частина вказаного майна належить йому, а частина - іншим особам. Вказане майно не має доказового значення у кримінальному провадженні. Він має намір продати майно та за рахунок цього покрити витрати на своє лікування.

Прокурор заперечив, проти задоволення клопотань захисника ОСОБА_15 та обвинуваченого ОСОБА_6 . Вказав, що ризики, які були враховані судом під час ухвалення рішення, не зменшились та продовжують існувати. Застосування раніше обраних відносно запобіжних заходів є необхідним для запобігання вказаним ризикам. Вилучене у обвинуваченого майно визнано речовими доказами, які ще не були досліджені в судовому засіданні. Доля вказаних речових доказів повинна бути вирішена вироком суду за результатами судового розгляду.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотань, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується ;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень.

ОСОБА_3 ставиться в провину створення злочинної організації, керівництво нею та організацію вчинення 26 епізодів особливо тяжких злочинів, пов`язаних з незаконним придбанням, зберіганням, перевезенням та збутом наркотичних засобів і психотропних речовин.

ОСОБА_6 ставиться в провину участь у злочинній організації та вчинення у її складі 16 епізодів особливо тяжких злочинів, пов`язаних з незаконним придбанням, зберіганням, перевезенням та збутом наркотичних засобів і психотропних речовин.

Про обґрунтованість підозри обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень свідчить зміст обвинувального акта та реєстр матеріалів досудового розслідування. При цьому оцінка обґрунтованості підозри в даному випадку судом здійснюється не в контексті доведення чи не доведення винуватості обвинувачених. За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у ст. 5 параграфу 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин». Вимога обґрунтованої підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Судом не розпочато з`ясування фактичних обставин кримінального провадження та перевірку їх доказами, не досліджено зібрані в межах кримінального провадження документи, не допитано свідків та обвинувачених.

Враховуючи характер інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що їм загрожує у разі визнання їх винуватими, дані про особу обвинувачених, суд дійшов висновку про існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме у випадку припинення дії відповідних запобіжних заходів обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_6 можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, які ще не були допитані безпосередньо в судовому засіданні, вчинити інші кримінальні правопорушення.

З огляду на стадію судового провадження, на якій перебуває кримінальне провадження, застосування відносно обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, на даний час, буде недостатнім для запобігання цим ризикам, не забезпечить дієвості кримінального провадження та виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків.

Наявність у ОСОБА_3 сім`ї та дітей, наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 на праві оренди житла, його бажання працевлаштуватися, не зменшує існування вищевказаних ризиків та не є підставою для зміни застосованих відносно них запобіжних заходів.

Даних про те, що стан здоров`я обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не дозволяє їм перебувати під вартою в розпорядження суду не надано.

Державна установа, в якій обвинувачені тримаються під вартою, зобов`язана забезпечити їм належні умови та, у випадку реального погіршення стану здоров`я обвинувачених, забезпечити надання їм необхідної медичної допомоги.

Застосування відносно обвинувачених запобіжних заходів, в даному випадку, виправдано наявністю справжніх інтересів суспільства, що не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

За таких обставин, у задоволенні клопотань про зміну запобіжних заходів слід відмовити.

Вирішуючи клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про повернення майна, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Як убачається з матеріалів справи, мобільні телефони та модем, які були вилучені під час проведення обшуку 14 січня 2024 року, про повернення яких обвинувачений ОСОБА_6 порушив питання у своєму клопотанні, визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні. Дослідження доказів судом здійснюється після проведення підготовчого судового засідання на стадії судового розгляду під час з`ясування фактичних обставин кримінального провадження та перевірки їх доказами.

Враховуючи викладене, з метою забезпечення належного збереження речових доказів, які ще не були досліджені в судовому засіданні та щодо яких може бути прийняте рішення про спеціальну конфіскацію, підстав для їх повернення на даній стадії судового провадження суд не вбачає, оскільки це може становити шкоду для кримінального провадження.

Доля вказаних речових доказів буде вирішена судом в порядку ст. 100 КПК України під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

За таких обставин, у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про повернення майна слід відмовити.

Керуючись статтями 100, 177, 178, 182, 183, 193, 201, 315, 369-372, 376 КПК України, суд

постановив:

Відмовити у задоволенні клопотань захисника ОСОБА_15 та обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжних заходів відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_6 .

Відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про повернення майна.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1