КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника власника майна ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 04 лютого 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 04.02.2025 відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про накладення арешту на грошові кошти, виявлені та вилучені 07.11.2024 під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- 58 000 доларів США;

- 2 450 Євро;

- 4 800 доларів США;

- 1 650 доларів США;

- 51 555 гривень.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора та накласти арешт на вилучені грошові кошти.

Апелянт зазначав, що 07.11.2024 на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_8 , в ході якого було виявлено та вилучено грошові кошти. Того ж дня, постановою слідчого

_____________________________________________________________________________________

Справа 759/26432/24 Слідчий суддя - ОСОБА_9

Апеляційне провадження № 11-сс/824/2057/2025 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

вищевказані вилучені грошові кошти визнано речовими доказами в кримінальному провадженні, оскільки вони містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення та являються майном, яке здобуте в результаті його вчинення.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва накладено арешт на вищезазначене майно, однак в подальшому слідчим суддею цього суду скасовано арешт на тимчасово вилучене 07.11.2024 майно.

Апелянт вказував, що встановлено нові обставини, які дають підстави вважати, що вищевказане майно набуто та використовується у неправомірній діяльності причетних осіб, у зв`язку з чим сторона обвинувачення повторно звернулася до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно.

26.02.2025 від представника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_10 , надійшли заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких він посилався на законність та обгрунтованість висновків слідчого судді в оскаржуваній ухвалі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи прокурора ОСОБА_5 , який просив задовольнити подану апеляційну скаргу, думку представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_10 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів клопотання, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000338 від 23.02.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 367 КК України.

Згідно даних клопотання, органом досудового розслідування встановлено, що група осіб, зокрема службові особи податкового органу та ряд суб`єктів господарської діяльності, а саме: ТОВ «Аттіка-2007», ТОВ «Сучасні бізнес-системи», ТОВ «Основа Інфо», ТОВ «Оптова сигаретна асоціація», ТОВ «Тютюнова компанія Слобожанщини», ТОВ «Тоскана Трейдінг», за результатами реалізації підакцизних товарів - тютюнових виробів через оптово-роздрібну мережу, систематично формують значні масиви необлікованої готівки, які за «комісію», що складає два-три відсотки від суми, вказаними учасниками акцизного ринку реалізуються учасникам транзитно-конвертаційних центрів, при цьому до податкової звітності суб`єктів господарської діяльності обох сторін вносяться відомості про фіктивні фінансово-господарські операції, що не оподатковуються податком на додану вартість з метою легалізації (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом.

Зокрема, встановлено, що з метою реалізації зазначеної неправомірної діяльності, використовуються наступні суб`єкти господарської діяльності з ознаками фіктивності, а саме: ПП «Новік Груп» (нова назва - ПП «Тандерг Трейд», ), ТОВ «Гран-Прі 2023» (нова назва - ТОВ «Бджілка 2023», ), ТОВ «Фініган» (), ТОВ «Девіксон» ().

У відповідності до аналітичних досліджень за № 256/99-00-08-01-04-20/38397793 та № 257/99-00-08-01-04-20/34630835 від 14.10.2024, проведених спеціалістами Державної податкової служби України, у період з 2023 по 2024 рік суб`єктами господарської діяльності ТОВ «Аттіка-2007» та ТОВ «Сучасні бізнес-системи» з метою легалізації (відмивання) коштів отриманих злочинним шляхом здійснено удаваних фінансово-господарських операцій з суб`єктами господарської діяльності з ознаками фіктивності на загальну суму 142, 8 млн. грн. та занижено податок на прибуток за відповідний період на 25, 7 млн. грн.

Згідно з отриманими в ході досудового розслідування матеріалами, ПП «Новік Груп»,ТОВ «Гран-Прі 2023», ТОВ «Девіксон» та ТОВ «Фініган» за 2023-2024 роки сплачено податків на загальну суму близько 32 тис. грн. незважаючи на те, що сумарний оборот коштів по їх розрахункових рахунках у банківських установах за вказаний період становить понад 1 млрд грн.

Під час досудового розслідування встановлено, що до вчинення даного кримінального правопорушення може бути причетний ОСОБА_8 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 21.10.2024 надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно даних протоколу обшуку від 07.11.2024, цього ж дня проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 в ході якого виявлено та вилучено грошові кошти: грошові кошти в сумі 58 000 доларів США, 2450 євро, 4800 доларів США, 1650 доларів США, 51 555 гривень.

Постановою слідчого ГСУ НП України ОСОБА_11 від 07.11.2024 вищевказані грошові кошти визнано речовими доказами в кримінальному провадженні.

У межах вказаного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 15.11.2024 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на вищевказані грошові кошти, вилучені 07.11.2024 під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 06.12.2024 задоволено клопотання представника власника майна, подане в порядку ст. 174 КПК України, та скасовано арешт грошових коштів, накладений ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 15.11.2024.

12.12.2024 прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 повторно звернувся до слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва із клопотанням про накладення арешту на грошові кошти, виявлені та вилучені 07.11.2024 під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- 58 000 доларів США;

- 2 450 Євро;

- 4 800 доларів США;

- 1 650 доларів США;

- 51 555 гривень.

У поданому клопотанні прокурор зазначив, що вилучені у ОСОБА_8 грошові кошти можуть мати походження від незаконної діяльності ТОВ «Аттіка-2007», ТОВ «Сучасні бізнес-системи», ТОВ «Основа Інфо», ТОВ «Оптова сигаретна асоціація», ТОВ «Тютюнова компанія Слобожанщини», ТОВ «Тоскана Трейдінг».

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 04.02.2025 відмовлено в задоволенні клопотання прокурора з тих підстав, що власником вилучених грошових коштів є ОСОБА_10 , яка не має статусу підозрюваної у даному кримінальному провадженні. Крім того, слідчий суддя зазначив, що питання про арешт вказаних грошових коштів з аналогічних підстав вже вирішувалось слідчим суддею Святошинського районного суду міста Києва від 06.12.2024, та у поданому клопотанні відсутні нові обставини на обгрунтування необхідності арешту вилученого майна, а відтак відсутні підстави для відступу від судового рішення, яке набрало законної сили.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги слідчим суддею не дотримані, оскільки слідчий суддя належним чином не перевірив викладені у клопотанні обставини, та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для накладення арешту на вилучені за місцем проживання ОСОБА_8 грошові кошти.

Посилаючись в ухвалі на те, що вилучені грошові кошти не відповідають ознакам речових доказів та належать ОСОБА_10 , яка не є підозрюваною у кримінальному провадженні, слідчим суддею не наведено достатніх мотивів та обгрунтування такого висновку з посиланням на відповідні матеріали, та фактично не надано оцінку викладеним прокурором у клопотанні доводам щодо необхідності арешту вилученого майна.

Натомість, слідчий суддя при обгрунтуванні своїх висновків в оскаржуваній ухвалі послався на висновки слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 06.12.2024, якою задоволено клопотання сторони захисту в порядку ст. 174 КПК України, та скасовано арешт грошових коштів, не звернувши увагу на те, що викладені в іншій ухвалі слідчого судді мотиви та обгрунтування прийнятого рішення не мають преюдиціального значення у даному судовому провадженні.

Крім того, кримінальний процесуальний закон не передбачає обмеження права прокурора та органу досудового розслідування на повторне звернення із клопотанням про арешт майна під час подальшого досудового розслідування кримінального провадження.

Дослідивши доводи клопотання прокурора та матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 367 КК України, за яким здійснюється досудове розслідування, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що грошові кошти, вилучені 07.11.2024 під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки можуть бути набутими кримінально протиправним шляхом та отриманими унаслідок вчинення кримінального правопорушення, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для їх арешту як речових доказів з метою збереження.

Крім того, постановою слідчого ГСУ НП України ОСОБА_11 від 07.11.2024 вищевказані грошові кошти визнано речовими доказами в кримінальному провадженні № 0000338.

Колегією суддів не встановлено невідповідності клопотання прокурора про арешт майна вимогам ст.ст. 170, 171 КПК України.

На переконання колегії суддів, на даному етапі досудового розслідування прокурором у клопотанні, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 - 173 КПК України доведено, що існують правові підстави для накладення арешту на вилучене за місцем проживання ОСОБА_8 майно з метою забезпечення збереження вказаного майна як речових доказів, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути відчужене, приховане, пошкоджене, зіпсоване чи втрачене.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна.

Крім того, накладення арешту на вилучені грошові кошти не є припиненням права власності на них або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Та обставина, що у вказаному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру, не позбавляє можливості накладення арешту на вилучені за місцем проживання ОСОБА_8 грошові кошти з метою їх збереження як речових доказів, оскільки арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає обов`язкового оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Доводи сторони захисту у поданих запереченнях про те, що стороною обвинувачення безпідставно не було виконано ухвалу про повернення вилученого майна, не впливає на правильність висновків суду про наявність підстав для накладення арешту на вилучене майно. Допущена, на думку сторони захисту, бездіяльність органу досудового розслідування та сторони обвинувачення щодо невиконання судового рішення та неповернення вилученого майна не є предметом даного апеляційного розгляду, проте може бути предметом окремого оскарження в порядку ст. 303 КПК України.

З урахуванням наведеного у сукупності, на переконання колегії суддів, слідчий суддя дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для накладення арешту на грошові кошти, вилучені 07.11.2024 у ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 .

Увідповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, вилучені під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 грошові кошти підлягають арешту з тих підстав, що вони у встановленому законом порядку визнані речовими доказами у межах кримінального провадження № 0000338 від 23.02.2023 та відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга прокурора - задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вказане в клопотанні майно, оскільки останнім в повній мірі доведено необхідність накладення арешту на майно з метою забезпечення його збереження як речових доказів у кримінальному провадженні.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 04 лютого 2025 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 - задовольнити.

Накласти арешт на майно, виявлене та вилучене в ході проведення обшуку 07.11.2024 за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- 58 000 доларів США;

- 2 450 Євро;

- 4 800 доларів США;

- 1 650 доларів США;

- 51 555 гривень.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3