Провадження № 11-кп/824/3635/2025 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 28 лютого 2025 року про продовження строку тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Подільського районного суду міста Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч.4 ст. 358 КК України, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України.

Від прокурора до місцевого суду надійшло клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , оскільки ризики, визначені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, на даний час не відпали та продовжують існувати, а більш м`який запобіжний захід у даному кримінальному провадженні не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених під час судового розгляду.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 28 лютого 2025 року вищевказане клопотання задоволено та продовжено обвинуваченим ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, по 28 квітня 2025 року.

Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинувачених під вартою, вказав, що ризики, встановлені при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу та продовження строку його дії, не зменшились, продовжують існувати, та у судовому засіданні прокурором доведено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою.

Зокрема, судом враховано, що обвинувачені ОСОБА_15 , ОСОБА_16 є громадянами Чорногорії, ОСОБА_17 , ОСОБА_18 - громадянами Республіки Сербія, в`їхали на територію України як туристи та в Україні не мають місця проживання та дійшов висновку про те, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, можуть вдатися до відповідних дій, а тому визнав доведеними існування ризику переховування від суду та можливого впливу на свідків.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нову, якою обрати більш м`який запобіжний захід обвинуваченим у вигляді цілодобового домашнього арешту та встановити розмір застави, яка може забезпечити належне виконання обвинуваченими обов`язків прибувати до суду.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та грубе порушення норм процесуального права.

Сторона захисту вказує, що обвинувачені тримаються під вартою вже понад п`ять років, фактично підставою для застосування виняткового запобіжного заходу - тримання під вартою є лише тяжкість покарання, яке може спонукати особу переховуватися від суду. Ризики, які існували на досудовому слідстві зменшилися у зв`язку з повною неможливістю вплинути на потерпілого, оскільки останній знаходиться у міжнародному розшуку. Щодо можливого обрання більш м`якого запобіжного заходу, то сторона захисту вказує, що зменшення можливості втечі обвинувачених обумовлена тим, що на даний час в країні триває військовий стан, а тому на даний час незаконно перетнути кордон не мають можливості навіть громадяни України. В матеріалах справи знаходяться договори оренди житла, в якому обвинувачені можуть проживати під час застосування цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю. Крім того, вказує, що особи, які тримаються під вартою, готові виплатити заставу, яка може забезпечити належну поведінку останніх та буде значним поповненням до державного бюджету України під час війни.

Заслухавши доповідь судді, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Суд першої інстанції, розглядаючи питання доцільності перебування обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку його тримання під вартою у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права останніх перебувати на волі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на час судового розгляду.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинувачених у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи суспільну небезпечність, характер кримінальних правопорушень приймаючи до уваги тяжкість кримінальних правопорушень, зокрема ст. 115 КК України яка, відповідно ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, які відносяться до злочинів, вчинених проти життя і здоров`я особи, а тому вказані обставини не дають підстав для обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують продовження обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відтак, доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи.

Посилання сторони захисту на те, що в матеріалах справи знаходяться договори оренди житла, в якому обвинувачені можуть проживати під час застосування цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю, на думку апеляційного суду, не зменшують встановлені ризики та не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Доводи сторони захисту про те, що обвинувачені тримаються під вартою вже понад п`ять років, то суд апеляційної інстанції не вбачає надмірності тримання цього під вартою враховуючи перевагу існуючого суспільного інтересу, викликаного вчиненим особливо тяжким злочином проти життя особи, над повагою до особистої свободи обвинувачених.

Що ж стосується доводів сторони захисту про визначення застави, то суд першої інстанції враховуючи особу обвинувачених та спосіб вчинення кримінального правопорушення, вважав за необхідне не визначити заставу відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, з даними висновками повністю погоджується і апеляційний суд, оскільки альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинувачених.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених, судом на даному етапі судового розгляду не встановлено, у зв`язку з чим колегія суддів вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, аніж тримання під вартою.

За таких обставин ухвала є законною.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 28 лютого 2025 року, якою обвинуваченим ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 28 квітня 2025 року, - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: