КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №761/3088/25 Головуючий у І інстанції - ОСОБА_1 апеляційне провадження №11-сс/824/1838/2025 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

представника: ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії домашньому насильству Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 січня 2025 року щодо арешту майна у кримінальному провадженні №0000170 від 29 січня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 191, частиною третьою статті 212 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 січня 2025 року у задоволенні клопотання прокурора третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про накладення арешту на мобільний телефон марки «Samsung Galaxy», сірого кольору IMEI: НОМЕР_1 , який належать ОСОБА_9 та який був вилучений за результатом проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою прокурор відділу захисту інтересів дітей та протидії домашньому насильству Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора у повному обсязі.

Уважає, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою, невмотивованою та такою, що не ґрунтується на нормах КПК України, а також не відповідає фактичним обставинам, постановлена з порушенням норм процесуального права.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що в ході досудового слідства проведено негласні слідчі (розшукові) дії, у тому числі відносно кур`єра групи компаній ТОВ «МІК» ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як наслідок встановлено отримання останнім готівкових коштів у великих розмірах у різних локаціях, які попередньо узгоджувались шляхом скерування даних на карті із застосуванням необхідних паролів під час зустрічей, а також повідомленнями, які свідчать про залучення кур`єра групи компаній ТОВ «МІК» ОСОБА_10 до вчинення кримінального правопорушення.

Вказує, що існують достатні підстави вважати, що вилучений мобільний телефон, на якому міститься інформація причетності до вчинення злочинів, може бути використана як доказ факту чи обставин, що встановлюються в ході досудового розслідування даного кримінального провадження.

Зауважує, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а органом досудового розслідування здійснюється збирання доказів та встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, у тому числі всіх причетних до вказаного кримінального правопорушення.

У судовому засіданні адвокатом ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_10 подано заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких остання, вважаючи подану апеляційну скаргу безпідставною та необґрунтованою, просить залишити оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вказує, що прокурор в апеляційній скарзі посилається на обставини, що не були предметом дослідження у справі, а також на документи, які не надавалися органом досудового розслідування та відповідно не досліджувалися судом, проте існували на момент судового розгляду в суді першої інстанції.

Зокрема вказує, що на сторінці 5 апеляційної скарги, посеред опису подій, що розслідуються у кримінальному провадженні, прокурором вставлено виділену фразу щодо обставин, які, начебто, встановлені відносно ОСОБА_10 , проте ця інформація була відсутні у клопотанні про арешт тимчасово вилученого мана, не досліджувалась та не могла бути досліджена слідчим суддею.

Уважає, що матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б пов`язували ОСОБА_10 з фізичними чи юридичними особами, згаданими у клопотанні, а також обставинами, що розслідуються у кримінальному провадженні.

Звертає увагу на те, що даючи дозвіл на проведення обшуку слідчий суддя ухвалою від 16 грудня 2024 року відмовив у наданні дозволу на відшукання та вилучення мобільних телефонів та комп`ютерної техніки.

Зазначає, що під час обшуку у ОСОБА_10 не виявлено речей, на відшукання яких надано дозвіл, що свідчить про його непричетність до обставин, що розслідуються у кримінальному провадженні.

Окрім цього вказує, що ОСОБА_10 самостійно надано слідчим належний йому телефон.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги та просила скаргу задовольнити, думку адвоката ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_10 , яка проти задоволення апеляційної скарги заперечувала та просила оскаржувану ухвалу залишити без змін, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що подана апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним підрозділом детективів Бюро економічної безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000170 від 29 січня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 191, частиною третьою статті 212 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що посадові особи ТОВ «МІК» (), ТОВ «Наш Імпорт» (), ТОВ «Професійний розкрій» (), ТОВ «Югсталь» () організували схему з виготовлення та постачання спецодягу, за заздалегідь завищеними цінами та заниженого класу якості, на замовлення підприємств оборонної сфери України, у тому числі Міністерства Оборони України. При декларуванні вказаних операцій здійснюється документальне (фіктивне) оформлення податкового кредиту з ПДВ від «ризикових» підприємств з метою завищення витратної частини підконтрольних підприємств та виводу грошових коштів з обігу.

Також установлено, що з метою отримання надприбутків співвласником та фактичним керівником ТОВ «Югсталь» (код 37941143) ОСОБА_11 , фактичним головним бухгалтером підприємства ОСОБА_12 , бухгалтером підприємства ОСОБА_13 , керівником підприємства ОСОБА_14 та іншими встановленими у ході слідства особами, організоване подальше ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах ТОВ «Югсталь» (код 37941143) шляхом документального (фіктивного) придбання податкового кредиту з ПДВ та виведення безготівкових коштів у готівку використовуючи при цьому реквізити «ризикових» підприємств, у тому числі: ТОВ «Сітка Захід Україна» (код 42756975), ТОВ «Тренд - Сталь» (код 43418296), ТОВ «Капітель - Сталь» (код 41175797), ТОВ «ЮгАвтоТранс» (код 40858401), ТОВ «Проект - Сталь» (код 43866593), ТОВ «Д-ІКС Сталь» (код 44945225), ТОВ «АВ - Пром» (код 42915052), ТОВ «НВФ «Дніпропроект» (код 33718185), ТОВ «Залізний Рух» (код 37442661), ТОВ «Байда 2015» (код 39874488), ТОВ «Промспецбуд - Україна» (код 41576122).

Вказане також підтверджується Аналітичним продуктом БЕБ України від 22 листопада 2024 року, зареєстрованим за №9.3/3.3.1/9369-24.

Крім того, за результатом проведених слідчих (розшукових) дій встановлено, що з метою отримання надприбутків співвласником та фактичним керівником ТОВ «Югсталь» (код 37941143) ОСОБА_11 , спільно з фактичним головним бухгалтером підприємства ОСОБА_12 , бухгалтером підприємства ОСОБА_13 , керівником підприємства ОСОБА_14 , впродовж 2020 року та по теперішній час організовано та здійснюється незаконна діяльність з надання послуг для підприємств реального сектору економіки з формування безтоварних операцій щодо постачання металовиробів та виведення безготівкових коштів у готівку від підконтрольних СГД, у тому числі ТОВ «Югсталь» (код 37941143) на суму понад 600 млн. грн, що також підтверджується Аналітичним продуктом БЕБ України від 22 листопада 2024 року, зареєстрованим за №9.3/3.3.1/9369-24.

Під час досудового розслідування встановлено, що документи бухгалтерського обліку, податкової звітності, печатки, чорнові записи, комп`ютерна техніка на якій складалися документи фінансово-господарської діяльності підконтрольних суб`єктів підприємницької діяльності, готівкові кошти, отримані від протиправної діяльності можуть знаходитися за адресою: АДРЕСА_1 , яка використовується ОСОБА_10 , який являється кур`єром групи компаній ТОВ «МІК».

У подальшому, реалізовуючи ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 грудня 2024 року, детективами Бюро економічної безпеки України 14 січня 2025 року було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та в подальшому вилучено: мобільний телефон «Samsung Galaxy», сірого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 .

Постановою детектива вилучений мобільний телефон визнаний речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

21 січня 2025 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000170 від 29 січня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 191, частиною третьою статті 212 КК України, про накладення арешту на мобільний телефон марки «Samsung Galaxy», сірого кольору IMEI: НОМЕР_1 , який належать ОСОБА_9 та який був вилучений за результатом проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 січня 2025 року у задоволенні клопотання прокурора третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про накладення арешту на мобільний телефон марки «Samsung Galaxy», сірого кольору IMEI: НОМЕР_1 , який належать ОСОБА_9 та який був вилучений за результатом проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , - відмовлено.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно статей 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами частини третьої статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За змістом частини десятої статті 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів установлено, що зазначені вимоги слідчим суддею не дотримані, оскільки слідчий суддя належним чином не перевірив викладені у клопотанні прокурора обставини та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для накладення арешту на вилучений в ході обшуку, проведеного 14 січня 2025 року за адресою: АДРЕСА_1 , мобільний телефон «Samsung Galaxy», сірого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 .

Дослідивши доводи клопотання прокурора та матеріали судового провадження колегія суддів уважає, що встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 191, частиною третьою статті 212 КК України, за яким здійснюється досудове розслідування, містять сукупність підстав та розумних підозр уважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що мобільний телефон «Samsung Galaxy», сірого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , вилучений 14 січня 2025 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , є знаряддям вчинення злочину, зберіг на собі його сліди та містить відомості, які можуть бути використані в ході досудового розслідування, та мають суттєве значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, а отже відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, що згідно статті 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження та досягнення дієвості цього провадження.

Крім того, постановою детектива вилучений мобільний телефон визнаний речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, прокурором у клопотанні у відповідності до вимог статей 132, 170-173 КПК України доведено, що існують правові підстави для накладення арешту на вилучений під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 мобільний телефон, який належить ОСОБА_10 , з метою забезпечення збереження вказаного майна як речового доказу, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути відчужене, приховане, пошкоджене, зіпсоване чи втрачене.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна.

З огляду на положення частин другої, третьої статті 170 КПК України майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З урахуванням наведеного, на переконання колегії суддів, слідчий суддя дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для накладення арешту на майно, вилучене 14 січня 2025 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_10 , пославшись на те, що жодних даних про те, що ОСОБА_10 може бути причетним до вчинення протиправних дій, а також що вилучений у нього мобільний телефон може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та будь-якого обґрунтування, якими саме можуть бути ці відомості, прокурором не приведено.

З огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до змісту статті 368 КПК України питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Зважаючи на викладене та встановлені під час здійснення досудового розслідування обставини, не заслуговують на увагу суду доводи адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_10 , викладені у запереченнях на апеляційну скаргу, про те, що прокурор в апеляційній скарзі посилається на обставини, що не були предметом дослідження у справі, а також на документи, які не надавалися органом досудового розслідування та відповідно не досліджувалися судом, проте існували на момент судового розгляду в суді першої інстанції; що на сторінці 5 апеляційної скарги, посеред опису подій, що розслідуються у кримінальному провадженні, прокурором вставлено виділену фразу щодо обставин, які, начебто, встановлені відносно ОСОБА_10 , проте ця інформація була відсутня у клопотанні про арешт тимчасово вилученого мана, не досліджувалась та не могла бути досліджена слідчим суддею; що матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б пов`язували ОСОБА_10 з фізичними чи юридичними особами, згаданими у клопотанні, а також обставинами, що розслідуються у кримінальному провадженні; під час обшуку у ОСОБА_10 не виявлено речей, на відшукання яких надано дозвіл, що свідчить про його непричетність до обставин, що розслідуються у кримінальному провадженні, оскільки є передчасними та підлягають встановленню і перевірці у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Перевірка наведених апелянтом обставин, збір доказів на їх підтвердження або спростування і є метою проведення подальшого досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000170 від 29 січня 2024 року.

Посилання адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_10 у запереченнях на апеляційну скаргу на те, що даючи дозвіл на проведення обшуку слідчий суддя ухвалою від 16 грудня 2024 року відмовив у наданні дозволу на відшукання та вилучення мобільних телефонів та комп`ютерної техніки, є безпідставними, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні містять сукупність підстав та розумних підозр уважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що вилучений мобільний телефон зберіг на собі сліди вчинення кримінальних правопорушень та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ фактів і обставин, що встановлюються під час кримінального провадженні, а отже відповідає ознакам речових доказів, зазначеним у статті 98 КПК України, що згідно частини третьої статті 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Як убачається з положень частини сьомої статті 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення володільця майна, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися ним до вирішення судом питання про арешт майна або його повернення, або ж його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час затримання особи, обшуку, огляду.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) є засобами чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Разом з тим, заборонено вилучення (виїмка) матеріальних носіїв інформації, пов`язаних із веденням Центральним депозитарієм цінних паперів та депозитарними установами системи депозитарного обліку цінних паперів, облікової системи часток і внесенням змін до них.

Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту. Слідчий чи прокурор може зробити та вилучити копію інформації, що міститься на вищезазначених носіях, або ж якщо вилучає носії інформації - на вимогу володільця має лишити йому копію відповідної інформації.

Таким чином, зважаючи на те, що необхідність в арешті майна виникла з тих підстав, що вилучений мобільний телефон «Samsung Galaxy», сірого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , є знаряддям вчинення злочину, зберіг на собі його сліди та містить відомості, які можуть бути використані в ході досудового розслідування, та мають суттєве значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, а отже відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, що згідно статті 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження та досягнення дієвості цього провадження, безпідставними є посилання скаржника на те, що ОСОБА_10 самостійно надано слідчим належний йому телефон.

Колегією суддів не встановлено невідповідності клопотання прокурора про арешт майна вимогам статей 170, 171 КПК України.

Незастосування у даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого частиною першою статті 170 КПК України.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням наведеного, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, вилучене 14 січня 2025 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 належне ОСОБА_10 майно, а саме мобільний телефон «Samsung Galaxy», сірого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , підлягає арешту з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом у межах кримінального провадження №0000170 від 29 січня 2024 рокута відповідає критеріям, передбаченим статтею 98 КПК України.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга прокурора - задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вказане у клопотанні майно, оскільки останнім у повній мірі доведено необхідність накладення арешту на майно з метою забезпечення його збереження як речових доказів у кримінальному провадженні.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії домашньому насильству Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 січня 2025 року - скасувати та постановити нову ухвалу.

Клопотання прокурора третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене 14 січня 2024 року під час обшуку, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 грудня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки «Samsung Galaxy», сірого кольору IMEI: НОМЕР_1 , який належать ОСОБА_10 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4