Справа №950/2076/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1283/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 18 липня 2024 року, якою обрано щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Лебединського районного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України.

У підготовчому судовому засіданні даного кримінального провадження прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Вказане клопотання прокурора обґрунтовується тим, що метою обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою є забезпечення виконання останнім, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання вчинення наступних ризиків: переховування від суду, незаконного впливу на потерпілу та свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Ухвалою Лебединського районного суду Сумської області від 18 липня 2024 року, клопотання прокурора ОСОБА_8 про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задоволено.

Обрано щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Строк дії ухвали і строк утримання під вартою ОСОБА_9 вважати до 24:00 год. 15.09.2024, з послідуючим утримання обвинуваченого в ДУ «Сумський слідчий ізолятор» без визначення застави.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 звернувся до апеляційного суду зі скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 18 липня 2024 року та ухвалити нову, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити. Обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник зазначає про відсутність доказів на підтвердження існування заявлених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Також судом залишено поза увагою той факт, що стороною обвинувачення не доведено, що інші більш м`які запобіжні заходи не можуть запобігти доведеним під час судового розгляду ризику або ризикам, як це визначено ч. 3 ст. 176, ч. 1 ст. 183 КПК України.

За таких обставин апелянт вважає, що наявні підстави для застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, що може забезпечити належну процесуальні поведінку ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскарженого судового рішення та доводів апеляційної скарги, адвоката ОСОБА_6 , який просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, перевіривши матеріали даного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Так, відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, при вирішення питання щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу, вищезазначених вимог Закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Задовольняючи клопотання прокурора, подане в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, про застосування до останнього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом було встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, п. 3, п. 4, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які існують з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, а саме, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, також останньому відомо особи, які володіють відомостями про обставини вчиненого кримінального правопорушення, відсутність офіційного працевлаштування та постійного джерела доходу.

Відповідно, висновок суду про те, що неможливо запобігти ризикам, які наявні на час обрання ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме, переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, шляхом застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, є вмотивованим і з таким висновком погоджується і колегія суддів.

Так, про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчать ті обставини, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, а саме в замаху на вчинення умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю, яке було закінчено з причин, які не залежали від його волі, а оскільки, у разі визнання винуватості, останньому загрожує суворе покарання, виключно у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічним позбавлення волі, з конфіскацією майна, а тому існує ймовірність того, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі може переховуватися від суду.

Також є необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Відповідно, колегія суддів погоджується із висновком суду про існування ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду, заважаючи також на те, що обвинувачений стійких соціальних зв`язків не має.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Таким чином, ризик незаконного впливу на свідків та потерпілу в даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що судовий розгляд кримінального провадження лише розпочинається, що вказує на те, що свідки та потерпіла у справі не допитані, а тому обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі може здійснювати на них незаконний вплив, з метою зміни їх показів.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_7 по місцю проживання характеризується негативно, ніде не працює, постійного джерела доходів не має, в стані алкогольного сп`яніння вчиняє сварки, а тому обґрунтовано встановлено існування ризиків перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення останнім іншого кримінального правопорушення.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов вірного висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та обрання відносно останнього запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою, з чим погоджується і колегія суддів, оскільки доводами клопотання доведена неможливість застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу.

Колегія суддів ставиться критично до тверджень захисника щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах кримінального провадження свідчать про протилежне, а їх наявність об`єктивно спростовує апеляційні доводи захисника.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 будь-якого альтернативного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання обвинуваченого під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує утримання обвинуваченого під вартою.

Доводи захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, не є слушними, оскільки обмеження його права на свободу в даному випадку є необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти його втечі та забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

За таких обставин, під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження не було здобуто доказів, за яких можливо було б дійти висновку про незаконність прийнятого судом рішення та відсутність підстав для скасування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,422 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 18 липня 2024 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4