ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/5283/22 Номер провадження 11-кп/814/839/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора представника потерпілих захисників обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 грудня 2021 року за №0001391, за апеляційною скаргою зі змінами та доповненнями обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 10 травня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим і засуджено за ч.1 ст.286 КК України на 3 роки обмеження волі з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Строк покарання ОСОБА_10 ухвалено обчислювати з моменту його затримання.

Цивільний позов прокурора задоволено й стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави в особі Полтавської міської ради 38 020 гривень 16 копійок витрат на лікування ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Цивільні позови ОСОБА_11 як потерпілої та законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_12 задоволено й стягнуто з:

АТ «Страхова компанія "МЕГА-ГАРАНТ" - на користь ОСОБА_11 як законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_12 4 480 гривень майнової шкоди (внаслідок лікування ОСОБА_12 ) та 224 гривні моральної шкоди;

ОСОБА_10 - на користь ОСОБА_11 як законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_12 199 776 гривень моральної шкоди;

АТ «Страхова компанія "МЕГА-ГАРАНТ" - на користь ОСОБА_11 7 025 гривень майнової шкоди та 351 гривню 25 копійок моральної шкоди;

ОСОБА_10 - на користь ОСОБА_11 199 648 гривень 75 копійок моральної шкоди.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_10 визнано винуватим і засуджено за те, що він 29 грудня 2021 року приблизно об 11 годині 20 хвилин, керуючи сідловим тягачем «Volvo FH42TB», н.з. НОМЕР_1 , із напівпричепом «Kogel SNCO24», н.з. НОМЕР_2 , на 354 км автодороги М-03 «Київ-Харків-Довжанський» у напрямку м. Харків, у порушення вимог п.п.10.1, 10.4 ПДР України перед виконанням розвороту в напрямку м. Полтава не переконався в безпеці виконання свого маневру, не дав дорогу автомобілю «Skoda Fabia», н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_13 , який рухався в напрямку м. Полтава, виїхав на його смугу руху, чим створив небезпеку та допустив із ним зіткнення. Унаслідок ДТП пасажирам останнього автомобіля ОСОБА_11 та ОСОБА_12 було спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження.

У цьому кримінальному провадженні також були ухвалені такі судові рішення.

01 лютого 2024 року Полтавським апеляційним судом апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 залишено без задоволення, а вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 10 травня 2023 року щодо нього без зміни.

03 жовтня 2024 року Верховним Судом касаційні скарги засудженого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_8 задоволено частково, ухвалу Полтавського апеляційного суду від 01 лютого 2024 року щодо ОСОБА_10 скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Касаційний суд дійшов висновку про те, що суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив усі доводи апеляційної скарги зі змінами й доповненнями, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

В апеляційній скаргзі зі змінами та доповненнями обвинувачений ОСОБА_10 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, просить скасувати вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 10 травня 2023 року та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд не врахував те, що: він є невинуватим у вчиненні ДТП, оскільки вона сталась із вини водія автомобіля «Skoda Fabia», н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_13 ; під час виїзду ним ( ОСОБА_10 ) на зустрічну смугу руху двигун його автомобіля припинив роботу; відповідно до висновку експертизи №155 ОСОБА_13 у цій дорожній ситуації при своєчасному застосуванні гальмування мав можливість попередити зіткнення шляхом виконання вимог п.12.3 ПДР України, при цьому, всі вихідні дані для проведення експертизи бралися лише з матеріалів кримінального провадження, в тому числі й протоколу огляду місця ДТП, але зазначений висновок експерта безпідставно не враховано в ході встановлення обставин провадження; показання свідка ОСОБА_13 не відповідають дійсним обставинами ДТП, а тому підлягають критичній оцінці; протокол огляду місця події від 29 грудня 2021 року є недопустимим доказом із огляду на те, що: в ньому й додатку зазначено про початок слідчої дії о 15 годині 20 хвилин та участь у ній ОСОБА_10 , що не відповідає дійсності, так як він не був присутній при її проведенні, в цей час проходив огляд на стан сп`яніння за 20 км від місця ДТП і був обстежений 29 грудня 2021 року о 15 годині 18 хвилин; у вказаному протоколі відсутні відомості про сліди гальмівного шляху автомобіля «Skoda Fabia», н.з. НОМЕР_3 , проте на доданих до протоколу фотознімках убачається їх наявність; протокол проведеного з ним слідчого експерименту та похідні від цього протоколу висновки експертиз є неналежними й недопустимими доказами, так як у ході вказаної слідчої дії не було залучено сідловий тягач «Volvo FH42TB», н.з. НОМЕР_1 , із напівпричепом «Kogel SNCO24», н.з. НОМЕР_2 , чи інший автомобіль із аналогічними характеристиками для забезпечення йому можливості належного відтворення обставин зіткнення; подальше використання доказів, отриманих від нього в ході досудового слідства до повідомлення йому про підозру, становить порушення вимог КПК України; обставини ДТП були зафіксовані відеореєстратором у автомобілі ОСОБА_13 , відеозапис із якого він ( ОСОБА_10 ) разом із поліцейськими переглядали на місці ДТП, однак у судовому засіданні ОСОБА_13 і поліцейські надали неправдиві показання про протилежне; його ( ОСОБА_10 ) показання щодо відеореєстратора є правдивими, що може бути підтверджено в ході його допиту із застосуванням поліграфа; для проведення комп`ютерно-технічної експертизи флеш-носій інформації з відеореєстратора був доставлений у пакеті, опечатаному та підписаному слідчим ОСОБА_14 , у зв`язку з чим міг бути ним підмінений; твердження слідчого ОСОБА_14 про те, що на мокрій дорозі гальмівний шлях не утворюється, не відповідають дійсності, слідчий упереджено ставився до нього ( ОСОБА_10 ) під час досудового розслідування та незаконно притягнув його до кримінальної відповідальності. Водночас апелянт посилається на те, що судом першої інстанції: безпідставно здійснено посилання на відповідь Полтавського обласного центру з гідрометеорології від 08 лютого 2022 року №9916-1-145/9916-03 29 грудня 2021 року, згідно з якою в денний час доби на місці ДТП спостерігались хмарна погода, слабкі опади у вигляді снігових зерен та мряки, ожеледь із діаметром відкладень - 4 мм, вітер східний - 2-7 м/с, температура повітря 5-7 градусів морозу, оскільки в матеріалах провадження наявна довідка про те, що на місці зіткнення метеонагляд не здійснювався; необґрунтовано відмовлено в задоволенні клопотань сторони захисту про допит осіб, які були залучені понятими під час проведення огляду місця події, та призначення експертизи технічного стану транспортного засобу «Volvo FH42TB», н.з. НОМЕР_1 , для з`ясування причин раптової зупинки його двигуна, у призначенні якої безпідставно відмовив і орган досудового розслідування; в судовому засіданні здійснено перешкоди в належному та повному наданні ним ( ОСОБА_10 ) показань щодо обставин ДТП; невмотивовано призначено йому максимальне покарання і не дано оцінки тому, що він раніше не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальностей, характеризується позитивно, працює, має сім`ю, просив вибачення в потерпілих та інших учасників ДТП; розглянуто цивільні позови потерпілих із порушенням вимог закону, не наведено будь-якого обґрунтування стягнутої з нього на користь потерпілих майнової та моральної шкоди, не враховано положення законодавства щодо відшкодування шкоди у випадку укладення особою договору страхування та її заподіяння внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки.

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисників на підтримку апеляційної скарги зі змінами й доповненнями, заперечення прокурора та представника потерпілого проти апеляційної скарги зі змінами й доповненнями, перевірила матеріали кримінального провадження, провела часткове судове слідство, обговорила доводи апелянта та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга зі змінами та доповненнями підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України порушення ним як особою, яка керувала транспортним засобом, правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження, є обґрунтованим, його зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст.23 КПК України й оціненими відповідно до ст.94 КПК України.

Факт того, що 29 грудня 2021 року приблизно об 11 годині 20 хвилин на 354 км автодороги М-03 «Київ-Харків-Довжанський» ОСОБА_10 , керуючи сідловим тягачем «Volvo FH42TB», н.з. НОМЕР_1 , із напівпричепом «Kogel SNCO24», н.з. НОМЕР_2 , рухався в напрямку м. Харків і затим здійснював виконання розвороту в напрямку м. Полтава, ОСОБА_13 , керуючи автомобілем «Skoda Fabia», н.з. НОМЕР_3 , рухався в напрямку м. Полтава та в цьому місці відбулося зіткнення названих транспортних засобів, унаслідок якого пасажирам останнього автомобіля ОСОБА_11 та ОСОБА_12 було спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження, в апеляційній скарзі не оспорюється та підтверджується сукупністю доказів у матеріалах кримінального провадження.

Між тим, доводи апелянта, які зводяться до того, що він не є винуватим у вчиненні ДТП і, як наслідок, у його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, позбавлені підстав.

Диспозицією ч.1 ст.286 КК України передбачено відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Об`єктивна сторона цього кримінального правопорушення включає три ознаки: діяння - порушення правил безпеки дорожнього руху; наслідки - заподіяння потерпілому середньої тяжкості тілесного ушкодження; причинний зв`язок між порушенням правил безпеки дорожнього руху і зазначеними наслідками.

Використання правил встановлення необхідного причинного зв`язку, які покладено в основу практичного застосування теорії необхідного спричинення, дозволяє встановити, що в процесі послідовного розвитку протиправної дії в часі суспільно небезпечний наслідок із необхідністю походить від конкретного діяння, вчиненого особою, а не знаходиться щодо нього у випадковому відношенні. Діяння повинно породжувати наслідки як результат негативного, руйнівного впливу на об`єкт кримінально-правової охорони, коли діяння є головною і визначальною умовою настання суспільно небезпечного наслідку. Це правило, в тих ситуаціях, коли в розвиток причинного ряду втілюються дії інших осіб, що, відповідно, обумовлює необхідність наступної юридичної оцінки декількох чинників, які певною мірою впливають на настання передбачених законом наслідків, є ключем до розв`язання питання про наявність (відсутність) підстави кримінальної відповідальності конкретної особи. Порушення водієм вимог ПДР України, яке є головною умовою заподіяння суспільно небезпечних наслідків і перебуває з ними в необхідному причинному зв`язку, свідчить про наявність у діях цього водія складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною ст.286 КК України.

Відповідно до вимог п.10.1 ПДР України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Приписи п.10.1 ПДР України передбачають повну відповідальність водія, який починає рух, перестроювання або змінює напрямок, за безпеку дорожнього руху від початку й до закінчення маневру. При цьому, не слід розраховувати на дії інших водіїв щодо попередження можливих наслідків у результаті виникнення небезпечних ситуацій.

Більше того, необхідно враховувати, що згідно з п.1.4 ПДР України кожен учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Вимогами ж п.10.4 ПДР України унормовано, що перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку.

Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині цього напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот.

Як убачається з аналізу обставин ДТП, зафіксованих у протоколі огляду місця події від 29 грудня 2021 року зі схемою ДТП, фототаблицею і технічним носієм інформації, на 354 км автодороги М-03 «Київ-Харків-Довжанський» у напрямку м. Харків водій сідлового тягача «Volvo FH42TB», н.з. НОМЕР_1 , із напівпричепом «Kogel SNCO24», н.з. НОМЕР_2 ( ОСОБА_10 ), здійснюючи розворот у напрямку м. Полтава, не переконався в безпеці виконання свого маневру, не дав дорогу автомобілю «Skoda Fabia», н.з. НОМЕР_3 , виїхав на його смугу для руху, де вчинив із ним зіткнення. Водій автомобіля «Skoda Fabia», н.з. НОМЕР_3 ( ОСОБА_13 ) рухався у своїй крайній правій смузі руху в напрямку м. Полтава. На момент ДТП сідловий тягач «Volvo FH42TB», н.з. НОМЕР_1 , із напівпричепом «Kogel SNCO24», н.з. НОМЕР_2 , перебував у стадії виконуваного ним маневру, тобто не закінчив його (т.1 а.п.147-161).

Місце ж зіткнення цих транспортних засобів знаходиться в межах правої крайньої смуги руху (в якій керував автомобілем ОСОБА_13 ), а саме ближче до її крайнього правого краю, та наступної за нею праворуч ділянки дороги, призначеної для виконання розвороту, що підтверджується даними висновку транспортно-транспортної експертизи №СЕ-19/117-22/1317-ІТ від 09 березня 2022 року (т.1 а.п.198-200).

Потерпіла ОСОБА_11 та свідок ОСОБА_13 підтвердили те, що ОСОБА_10 , керуючи сідловим тягачем «Volvo FH42TB», н.з. НОМЕР_1 , із напівпричепом «Kogel SNCO24», н.з. НОМЕР_2 , здійснюючи маневр розвороту, створив ОСОБА_13 перешкоду для руху на проїзній частині та навіть шляхом застосування ОСОБА_13 екстреного гальмування не вдалося уникнути зіткнення.

Наведені ж вище докази об`єктивно підтверджуються даними висновку інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/117-22/7410-ІТ від 22 червня 2022 року, відповідно до якого в цій дорожній обстановці дії водія сідлового тягача «Volvo FH42TB», н.з. НОМЕР_1 , із напівпричепом «Kogel SNCO24», н.з. НОМЕР_2 - ОСОБА_10 , не відповідали вимогам п.п.10.1., 10.4 ПДР України та ці порушення з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням ДТП. Обвинувачений мав технічну можливість уникнути зіткнення шляхом виконання ним зазначених вище вимог ПДР України, для чого в нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.

Разом з цим, у діях водія автомобіля «Skoda Fabia», н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_13 , відсутні будь-які невідповідності з вимогами ПДР, які би з технічної токи зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням ДТП, він не мав технічної можливості уникнути зіткнення з моменту виникнення небезпеки для свого руху (виходячи з обставин, зазначених як ОСОБА_13 , так і ОСОБА_10 ) (т.2 а.п.19-25).

У висновку судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/117-22/11264-ІТ від 18 серпня 2022 року також підтверджено те, що в діях ОСОБА_10 наявні невідповідності з вимогами п.п.10.1, 10.4. ПДР, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням ДТП. Обвинувачений мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Skoda Fabia», н.з. НОМЕР_3 , шляхом виконання цих вимог ПДР України (виходячи з обставин, відтворених як ОСОБА_13 , так і ОСОБА_10 ).

Що стосується дій ОСОБА_13 , то на підставі повідомлених ним обставин констатовано, що в його діях відсутні будь-які невідповідності, які би з технічної точки зору знаходились у причинному зв`язку з виникненням ДТП, він не мав технічної можливості зупинити керований ним автомобіль до лінії руху сідлового тягача «Volvo FH42TB», н.з. НОМЕР_1 , із напівпричепом «Kogel SNCO24», н.з. НОМЕР_2 , шляхом застосування екстренного гальмування.

Виходячи із наведених ОСОБА_10 обставин, у варіанті №1, а саме за умови, що час наростання сповільнення автомобіля «Skoda Fabia», н.з. НОМЕР_3 , (t3) складає 0, 10 с, а сповільнення цього транспортного засобу (J) - 2.0 м/с2, то за таких обставин у діях ОСОБА_13 теж не встановлено будь-яких невідповідностей, які би з технічної точки зору знаходились у причинному зв`язку з виникненням ДТП. Він не мав технічної можливості зупинити керований ним автомобіль до лінії руху сідлового тягача «Volvo FH42TB», н.з. НОМЕР_1 , із напівпричепом «Kogel SNCO24», н.з. НОМЕР_2 , шляхом застосування екстренного гальмування.

У варіанті №2, виходячи із зазначених обвинуваченим обставин, за умови, що час наростання сповільнення автомобіля «Skoda Fabia», н.з. НОМЕР_3 , (t3), становить 0, 10 с, а сповільнення названого транспортного засобу (J) - 3.9 м/с2, у діях водія ОСОБА_13 вбачаються невідповідності вимог п.12.3 ПДР України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням ДТП, він мав технічну можливість зупинити керований ним автомобіль до лінії руху сідлового тягача «Volvo FH42TB», н.з. НОМЕР_1 , із напівпричепом «Kogel SNCO24», н.з. НОМЕР_2 , шляхом виконання цих вимог ПДР України.

Для подолання відстані 325 м за 5, 4 с (наведена ОСОБА_10 обставина ДТП) автомобіль «Skoda Fabia», н.з. НОМЕР_3 , повинен рухатися зі швидкістю 216, 67 км/год (т.2 а.п.72-78).

Аналізуючи висновок експертизи №СЕ-19/117-22/11264-ІТ від 18 серпня 2022 року, колегія суддів зауважує, що експертом були зроблені розрахунки як відповідно до відтворених ОСОБА_13 обставин - при гальмуванні керованого ним автомобіля з часовим навантаженням на дорожньому покритті, вкритому ожеледдю, так і, виходячи із зазначених ОСОБА_10 обставин - при гальмуванні згаданого транспортного засобу з часовим навантаженням на мокрому зі снігом дорожньому покритті.

Потерпіла ОСОБА_11 підтвердила те, що коли вона намагалась вийти з автомобіля після ДТП дорожнє покриття було слизьким. Її показання про названий стан дороги підтвердив і свідок ОСОБА_13 . Із зафіксованих у фототаблиці до протоколу огляду місця події від 29 грудня 2021 року обставин ДТП також убачається наявність на проїзній частині в місці ДТП ожеледі.

Зазначені вище докази знаходять своє підтвердження в повідомленні Полтавського обласного центру з гідромеорології №9916-1-145/9916-03 від 08 лютого 2022 року про те, що за даними метеорологічних спостережень із метеостанції «Полтава», яка розташована найближче до 354 км автодороги М-03 «Київ-Харків-Довжанський» (місце ДТП), були хмарна погода, слабкі опади у вигляді снігових зерен і мряки, ожеледь із діаметром відкладень 4 мм, вітер східний 2-7 м/с, температура повітря 5-7 градусів морозу (т.1 а.п.193).

Таким чином, наведена вище сукупність доказів свідчить про те, що в місці ДТП дорожнє покриття було вкрите ожеледдю і спростовує доводи обвинуваченого про протилежне.

За таких обставин, ураховуючи наявність ожеледі, за змістом висновку експертизи №СЕ-19/117-22/11264-ІТ від 18 серпня 2022 року в діях ОСОБА_13 відсутні будь-які невідповідності, які би з технічної точки зору знаходились у причинному зв`язку з виникненням ДТП, він не мав технічної можливості зупинити керований ним автомобіль до лінії руху сідлового тягача «Volvo FH42TB», н.з. НОМЕР_1 , із напівпричепом «Kogel SNCO24», н.з. НОМЕР_2 , шляхом застосування екстренного гальмування, оскільки наведений у висновку варіант розвитку подій за версією подій обвинуваченого грунтується на вихідних даних, які в повній мірі не відповідають дійсності щодо стану дорожнього покриття.

Посилання ж ОСОБА_10 на те, що саме на тому км автодороги, де відбулося зіткнення, метеонагляд не здійснювався, не впливають на встановлені вище обставини, оскільки як зазначено вище, в повідомленні Полтавського обласного центру з гідромеорології №9916-1-145/9916-03 від 08 лютого 2022 року було враховано дані метеорологічних спостережень із метеостанції «Полтава», яка розташована найближче до 354 км автодороги М-03 «Київ-Харків-Довжанський» (місця ДТП), і такі дані, окрім того, підтверджуються зафіксованими на фототаблиці до протоколу огляду місця ДТП обставинами, відповідними їм показаннями потерпілої ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_13 , показання яких у повному обсязі відповідають іншим доказам у справі не тільки в цій, а й у іншій частині.

Водночас слід зазначити, ОСОБА_10 в ході двох експертних досліджень кожного разу зазначав різний час руху його автомобіля - сідлового тягача «Volvo FH42TB», н.з. НОМЕР_1 , із напівпричепом «Kogel SNCO24», н.з. НОМЕР_2 , із моменту виникнення небезпеки для руху для водія автомобіля «Skoda Fabia», н.з. НОМЕР_3 , до моменту зіткнення, а саме, за його версією, під час експертизи №СЕ-19/117-22/7410-ІТ від 22 червня 2022 року цей час складав 5 с, а експертизи №СЕ-19/117-22/11264-ІТ від 18 серпня 2022 року 5, 4 с.

Окрім того, як засвідчує аналіз здійснених експертом у ході надання висновку №СЕ-19/117-22/11264-ІТ від 18 серпня 2022 року розрахунків, відповідно до наведених ОСОБА_10 обставин для проведення експертизи, у варіанті №2 транспортний засіб, яким керував ОСОБА_13 - автомобіль «Skoda Fabia», н.з. НОМЕР_3 , 2008 року випуску, з конфігурацією кузова: хетчбек, і об`ємом двигуна 1, 39 м3, мав би рухатись зі швидкістю 216, 67 км/год (т.1 а.п.169). У той же час, зі змісту даних протоколу огляду ресурсу щодо технічних характеристик транспортного засобу від 30 серпня 2022 року та загальнодоступних джерел інформації висновується, що максимальна швидкість автомобіля «Skoda Fabia» з характеристиками, аналогічними тим, які притаманні керованому ОСОБА_13 автомобілю, становить 174 км/год (т.2 а.п.79-81). При цьому, потерпіла ОСОБА_11 підтвердила те, що ОСОБА_13 керував автомобілем «Skoda Fabia», н.з. НОМЕР_3 (у салоні якого знаходились його дружина та малолітня дитина) з дотриманням швидкісного режиму, що узгоджується з викладеним вище висновком.

Отже, з огляду на зазначене вище в сукупності, наведений у висновку судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/117-22/11264-ІТ від 18 серпня 2022 року варіант розвитку подій під №2 позбавлений підстав.

Що стосується висновку судової автотехнічної експертизи №155 від 16 жовтня 2022 року, на який наявне посилання в апеляційній скарзі, про те, що ОСОБА_13 мав можливість попередити зіткнення та в його діях наявні невідповідності вимогам п.п.12.3, 2.3.6 ПДР України, з яких невідповідність вимогам п.12.3 ПДР України знаходиться в причинному зв`язку з виникненням ДТП, то цей висновок ґрунтується на вихідних даних, які не відповідають обставинам провадження, а саме експерт виходив із мокрого стану дорожнього покриття, а не з дійних обставин ДТП - того, що дорожнє покриття було вкрите ожеледдю, що й призвело до помилкового висновку в цій частині. Водночас стороною захисту в аспекті вихідних даних викладено безальтернативну версію обвинуваченого про стан дорожнього покриття (без повідомлених ОСОБА_13 обставин), надано копії лише частини матеріалів провадження, зокрема, предметом дослідження експерта не було повідомлення Полтавського обласного центру з гідромеорології №9916-1-145/9916-03 від 08 лютого 2022 року щодо погодніх умов на момент ДТП (т.2 а.п.122-129).

Тому висновок експертизи №155 від 16 жовтня 2022 року та висновок №СЕ-19/117-22/11264-ІТ від 18 серпня 2022 року в частині варіанту розвитку подій під №2 підлягають критичній оцінці.

Тим не менше, колегія суддів констатує, що як висновок експертизи №155 від 16 жовтня 2022 року, на який посилається сторона захисту, так і висновок №СЕ-19/117-22/11264-ІТ від 18 серпня 2022 року, в тому числі в частині варіанту розвитку подій під №2 за версією обвинуваченого, чітко встановлюють те, що дії ОСОБА_10 не відповідали вимогам п.п.10.1, 10.4. ПДР та ці невідповідності з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням ДТП. Обвинувачений мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Skoda Fabia», н.з. НОМЕР_3 . А існування вказаних вище обставин вже сама по собі є достатньою підставою для висновку про наявність у діях ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

У будь-якому випадку переконання в безпечності свого маневру, своєчасна відмова від виконання розвороту та надання переваги в русі зустрічному транспортному засобу, що повинен був зробити ОСОБА_10 , незалежно від його чи ОСОБА_13 швидкісного режиму, виключала можливість зіткнення, а характер допущених обвинуваченим порушень вимог ПДР України вказує на те, що вони були головною і єдиною умовою виникнення ДТП. Натомість, як видно з наведеної вище сукупності доказів, у цій дорожній ситуації ОСОБА_13 був позбавлений можливості передбачити та прорахувати: чи пришвидшить, зупиниться, чи змінить рух маневруючий автомобіль, та, оцінивши дорожню обстановку, застосував вимушений і необхідний варіант дій водія шляхом екстреного гальмування.

Посилання апелянта на те, що подія не залежала від його волі через тимчасову зупинку двигуна в процесі виконання ним маневру є безпідставними з огляду на викладене вище та й те, що ці посилання не належать до обставин непереборної сили й не впливають винуватість ОСОБА_10 у вчиненні ДТП, оскільки він ще до виконання маневру розвороту міг і повинен був виконати вимоги п.п.10.1, 10.4 ПДР України, передбачити наслідки, які настали в результаті недотримання ним цих приписів ПДР України. Більше того, що стосується суто технічного аспекту, то на підставі п.2.3 ПДР України на водія для забезпечення безпеки дорожнього руху покладено обов`язок і відповідальність за забезпечення технічної справності стану й комплектності керованого ним транспортного засобу.

Доводи апеляційної скарги зі змінами та доповненнями про наявність фіксації обставин ДТП відеореєстратором у автомобілі ОСОБА_13 , про що були відеозаписи на місці ДТП, є неспроможними.

Так, свідок ОСОБА_13 підтвердив те, що відеореєстратор у його автомобілі «Skoda Fabia», н.з. НОМЕР_3 , не працював ще з моменту купівлі ним вказаного транспортного засобу. Цей реєстратор він не знімав, щоб інші водії його бачили та не порушували ПДР України.

Свідок ОСОБА_15 (попередній власник транспортного засобу «Skoda Fabia», н.з. НОМЕР_3 ) підтвердив показання свідка ОСОБА_13 у тому, що на час продажу ним ОСОБА_13 зазначеного вище автомобіля відеореєстратор у ньому не працював.

Наведені вище показання об`єктивно узгоджуються з даними протоколу огляду від 03 січня 2022 року, в ході якого встановлено відсутність будь-яких файлів на носієві інформації форм-фактору Мікро «SD 64 Gb», який було вилучено під час огляду місця ДТП із відеореєстратора автомобіля «Skoda Fabia», н.з. НОМЕР_3 (т.1 а.п.185-187).

Допитаний як свідок слідчий ОСОБА_14 теж підтвердив те, що по прибуттю на місце ДТП ОСОБА_13 надав носій інформації (з відеореєстратора), затим він ( ОСОБА_14 ) оглянув його та констатував відсутність на ньому будь-яких відеофайлів.

При цьому, з показань свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 (поліцейських патрульної поліції) слідує те, що вони забезпечували схоронність місця ДТП та жодних файлів будь-кому не передавали.

А висновком комп`ютерно-технічної експертизи №СЕ-19/117-22/12571-КТ від 26 вересня 2022 року підтверджено зазначену вище сукупність доказів у тому, що на карті пам`яті стандарту «micro sd «Samsung Evo Plus» 64 Gb» (вилученої з відеореєстратора автомобіля ОСОБА_13 ) навіть у видаленому стані відеофайлів не виявлено (т.2 а.п.96-98).

Експерт ОСОБА_18 , яка надавала зазначений вище висновок, підтвердила й у судовому засіданні місцевого суду відсутність на вилученому з відеореєстратора автомобіля ОСОБА_13 буль-яких файлів, у тому числі тих, які були би видалені.

Тобто зазначені вище докази спростовують доводи апелянта про наявність фіксації обставин ДТП із застосуванням реєстратора в автомобілі ОСОБА_13 .

Також відповідно до змісту висновку експерта №СЕ-19/117-22/12571-КТ від 26 вересня 2022 року експерт перед проведенням експертизи встановив, що: об`єкт дослідження (карта пам`яті) надійшов в упакованому вигляді (в конверті із заклеєним клапаном), цілісність упакування не було порушено, а спосіб здійсненого упакування запобігав несанкціонованому доступу до об`єкта дослідження; кількість і перелік об`єкта, наданого на дослідження, відповідає кількості й переліку об`єкта, зазначеного в рішенні про призначення експертизи (т.2 а.п.97).

Будь-яких даних, які би свідчили про підміну слідчим карти пам`яті, перевіркою матеріалів провадження не виявлено. Більше того, в контексті безпідставності доводів апелянта про протилежне в цій частині слід зазначити те, що відсутність будь-яких файлів на вилученому з відеореєстратора ОСОБА_13 носії інформації і те, що він не працював на момент ДТП підтверджено сукупністю інших доказів у їх взаємозв`язку: показаннями свідка ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , протоколом огляду карти пам`яті від 03 січня 2022 року.

Отже, показання свідка ОСОБА_13 є послідовними та підтверджуються сукупністю викладених вище доказів (зокрема, висновків експертиз, доказів за результатами проведення слідчих дій, показань потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , експерта ОСОБА_18 ), а тому об`єктивних підстав не довіряти вказаним доказам немає та місцевий суд правильно поклав їх до доказової бази при ухваленні вироку.

Також суд апеляційної інстанції визнає необгрунтованими твердження апелянта про те, що протокол проведеного з ним слідчого експерименту та похідні від нього висновки експертиз є неналежними й недопустимими доказами з посиланням на те, що в ході цієї слідчої дії не було залучено сідловий тягач «Volvo FH42TB», н.з. НОМЕР_1 , із напівпричепом «Kogel SNCO24», н.з. НОМЕР_2 , чи інший автомобіль із аналогічними характеристиками для забезпечення ОСОБА_19 можливості належного відтворення обставин зіткнення.

Зі змісту протоколу слідчого експерименту від 05 серпня 2022 року з додатками слідує, що ОСОБА_10 в ході цієї слідчої дії на місці злочину детально й наглядно продемонстрував обставини, за яких, на його думку, мало місце ДТП, виклавши власну точку зору з приводу зіткнення автомобілів. Відтворення ОСОБА_10 обставин ДТП здійснювалось ним, у тому числі під час керування залученим для проведення слідчого експерименту сідлового тягача з напівпричепом, аналогічними тим, якими він керував на момент вчинення злочину. При цьому, всі учасники слідчого експерименту, зокрема й, ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_9 не мали жодних зауважень щодо залученого транспортного засобу для проведення вказаної слідчої, факт чого вони засвідчили своїми підписами в протоколі слідчого експерименту (т.2 а.п.46-56).

Позбавлені підстав і доводи обвинуваченого про недопустимість протоколу огляду місця ДТП від 29 грудня 2021 року з посиланням на те, що він не був присутнім під час проведення огляду місця події, оскільки в цей час проходив огляд на стан алкогольного сп`яніння.

З протоколу огляду місця ДТП від 29 грудня 2021 року з додатками встановлено, що названа слідча дія здійснювалась за участю, зокрема, двох понятих, ОСОБА_10 , в ході якої останній, у тому числі надавав дозвіл на проникнення до керованого ним транспортного засобу. Складений за результатами проведення огляду місця ДТП протокол засвідчено підписами, в тому числі 2 понятих і ОСОБА_10 без будь-яких доповнень і зауважень щодо порядку, процедури та правильності відображених у ньому даних. Обвинувачений також здійснив і власноручний запис щодо відсутності згаданих вище доповнень і зауважень (т.1 а.п.147-161).

Відповідно до п.8 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі Інструкція), в разі вчинення дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.

Водночас сама по собі фактична відсутність ОСОБА_10 протягом певного часу на первинному етапі огляду місця ДТП, пов`язана з необхідністю виконання вимог п.8 розділу І Інструкції, при наявності наведених вище процесуальних гарантій, визначених у ч.3 ст.237 КПК України, не є підставою для визнання вказаної слідчої дії незаконною, а її результатів недопустимим доказом. Також матеріали кримінального провадження не містять будь-яких даних про те, що ОСОБА_10 не був допущений до огляду місця ДТП. Навпаки зміст протоколу огляду місця ДТП підтверджує його участь у здійсненні цієї слідчої дії та згоду з порядком її проведення.

Також, усупереч доводам апеляційної скарги, колегія суддів зауважує, що протокол огляду місця ДТП і додатки до нього, в тому числі й фототаблиця, є невід`ємними даними, отриманими за результатами проведення однієї слідчої дії, у зв`язку з чим наявність зафіксованих у них обставин має здійснюватись комплексно, а не ізольовано. Тим не менше, в протоколі огляду місця події слідчим було констатовано відсутність явних слідів протектора саме від автомобілів учасників ДТП, у той час як на фототаблиці міститься слід шин, який за своєю траєкторією не пов`язаний із вчиненою обвинуваченим ДТП, що спростовує його аргументи в означеній частині.

Що стосується посилань ОСОБА_10 на необхідність здійснення його допиту за допомогою поліграфа, то вони є неспроможними.

Положеннями ст.84 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані в передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є: показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Натомість, чинним кримінальним процесуальним законодавством не передбачено перевірку показань із застосуванням спеціального технічного засобу поліграфа, та використання отриманих у такий спосіб даних як доказу.

За визначенням поліграф (детектор брехні) є різновидом психофізіологічної апаратури і являє собою комплексну багатоканальну апаратну методику реєстрації змін психофізіологічних реакцій людини у відповідь на пред`явлення за спеціальною схемою певних психологічних стимулів. Аналіз інформації, отриманої від людини в процесі опитування за допомогою поліграфа, дає змогу одержувати необхідну орієнтувальну інформацію та виявляти ту, яку людина приховує.

Тобто фахівець-поліграфолог може лише констатувати, що людина дає певну фізіологічну реакцію на запитання. Але поліграфолог не може бути безперечно впевненим, на що саме відбулася реакція в людини.

Колегія суддів зазначає, що суд у кожному конкретному випадку встановлює обставини інкримінованого злочину та винуватість особи у його вчиненні на підставі обставин, закріплених належними, допустимими, достовірними, достатніми та взаємозв`язаними доказами, зібраними в порядку, передбаченому КПК України й оціненими відповідно до вимог цього Кодексу, де перевірка показань обвинуваченого із застосуванням поліграфа (детектора брехні) не передбачена законом.

Щодо доводів ОСОБА_10 , пов`язаних зі збиранням доказів до повідомлення йому про підозру, то необхідно зазначити, що повідомлення про підозру власне і складається на основі доказів, зібраних у ході проведення досудового розслідування, та за наявності достатніх доказів, що вказують на вчинення конкретною особою кримінального правопорушення. Таке процесуальне рішення приймається до закінчення розслідування в кримінальному провадженні.

У світлі викладеного вище колегія суддів ураховує, що п.1 ч.3 ст.87 КПК України (правило недопустимості доказів, отриман их із показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у кримінальному провадженні) вказує на те, що ця норма права має застосовуватися за умови, коли на час отримання показань від свідка уже існували дані, що його буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим, але всупереч наявності у такої особи права на мовчання та свободи від самовикриття слідчий чи прокурор вчиняє дії, спрямовані на отримання показань від неї. Саме такі дії, а не власне факт отримання показань від свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим, мають визнаватися істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

Результати ж слідчих (розшукових) дій, здобуті у той час, коли особа не набула статусу підозрюваного, автоматично не втрачають свого доказового значення після повідомлення особі про підозру.

У цьому кримінальному провадженні на час проведення 05 серпня 2022 року з ОСОБА_10 слідчого експерименту, до моменту повідомлення останньому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, сторона обвинувачення не вбачала достатніх даних і підстав для визнання ОСОБА_10 підозрюваним, у тому числі ще не було проведено судову інженернотранспортну експертизу №СЕ-19/117-22/10592-ІТ від 09 серпня 2022 року, яка підтвердила те, що на момент проведення огляду рульове керування, ходова частина та робоча гальмівна система сідлового тягача «VOLVO FH 42TB», н.з. НОМЕР_1 , знаходились у працездатому стані, відсутність несправностей які би впливали на працездатність цих систем (т.2 а.п.36-45). Також ще не було здійснено слідчий експеримент з іншим водієм свідком ОСОБА_13 , не проведено заплановану й призначену 28 липня 2022 року судову інженерно-транспортну експертизу №СЕ-19/177-22/10592-ІТ від 09 серпня 2022 року щодо обставин зіткнення, висновок якої в ході судового розгляду був одним із вирішальних доказів при встановленні обставин справи.

Окрім того, ОСОБА_10 як у ході досудового розслідування, так і судового розгляду заперечував свою винуватість у ДТП, не надавав викривальні показань, що відповідно виключає і можливість використання його визнавальних показань, порушення права свободу від самовикриття.

А, отже, підстави для висновку про необхідність застосування положень п.1 ч.3 ст.87 КПК України та збирання доказів під час досудового розслідування з істотним порушенням вимог КПК України є відсутніми.

Також судом апеляційної інстанції не встановлено існування обставин, передбачених ст.77 КПК України, які би унеможливлювали участь слідчого ОСОБА_14 в цьому кримінальному провадженні під час досудового розслідування, в тому числі тих, що викликали би обґрунтовані сумніви в його неупередженості. Доводи обвинуваченого в зазначеній вище частині зводяться до незгоди з наявністю підстав для притягнення його ( ОСОБА_10 ) до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України та порядком здійснення слідчим кримінального провадження, що не є підставою для відводу слідчого. Окрім того, в матеріалах справи наявна копія ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 22 вересня 2022 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_10 про відвід слідчого ОСОБА_14 в кримінальному провадженні, що є предметом розгляду (т.2 а.п.138).

Таким чином, доводи і показання обвинуваченого про те, він є невинуватим у вчиненні ДТП, оскільки вона сталась із вини водія автомобіля «Skoda Fabia», н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_13 , підлягають критичній оцінці та є способом захисту ОСОБА_10 від пред`явленого обвинувачення, оскільки повністю спростовуються сукупністю зазначених вище взаємоузгоджених і підтверджуючих зміст один одного доказів

Усупереч доводам апеляційної скарги, перевіркою матеріалів справи не встановлено вчинення суддею місцевого суду дій, які би, як наслідок, вплинули на повноту наданих ОСОБА_10 показань чи унеможливили належну реалізацію ним цього права (дачі показань у судовому засіданні). Окрім того, ОСОБА_10 під час провадження в суді апеляційної інстанції мав можливість навести й навів аргументи, з яких, як він вважав, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, але такі аргументи не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду та є безпідставними.

Доводи ж апелянта про те, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив в задоволенні клопотань сторони захисту про допит осіб, які були залучені понятими під час проведення огляду місця події, та призначення експертизи технічного стану транспортного засобу «Volvo FH42TB», н.з. НОМЕР_1 , для з`ясування причин раптової зупинки його двигуна, є неспроможними.

Виходячи з установлених у ході судового розгляду даних, у тому числі обставин, повідомлених стороною захисту, є відсутніми обставини, які би свідчили про те, що поняті, які були залучені для проведення огляду місця ДТП, могли повідомити суду невідомі або інші відомості, що мали би значення для встановлення обставин учиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, збирання доказів та які неможливо було би повно та об`єктивно встановити з наявного у справі доказового матеріалу. Стороною захисту не наведено належних обгрунтувань для здійснення допиту понятих із урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження.

Також ініційоване стороною захисту експертне дослідження не віднесене КПК України до обов`язкових видів експертиз і колегія суддів не вбачає обставин, передбачених ст.ст.242, 332 КПК України, що вказували би на доцільність і необхідність призначення експертизи технічного стану транспортного засобу «Volvo FH42TB», н.з. НОМЕР_1 , ураховуючи наявну наведену вище сукупність доказів, що містить повні відомості, необхідні для належного з`ясування та встановлення обставин ДТП, вирішення питання щодо наявності чи відсутності в діях водіїв порушень вимог ПДР України, які знаходились у причинному зв`язку з виникненням.

На переконання колегії суддів, установивши фактичні обставини справи, дослідивши та проаналізувавши зібрані під час досудового розслідування й надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_10 було пред`явлено обвинувачення, надавши доказам оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Підстав для висновку про неналежність, недопустимість чи недостовірність наданих стороною обвинувачення доказів, на підставі яких судом першої інстанції зроблено висновок про винуватість ОСОБА_10 , не встановлено.

За змістом ч.5 ст.74 КК України особа підлягає звільненню за вироком суду від покарання на підставах, передбачених ст.49 КК України.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, відповідно до ч.4 ст.12 КК України є нетяжким злочином.

Санкцією ч.1 ст.286 КК України передбачено найбільш суворе покарання у вигляді обмеження волі.

Пунктом 2 ч.1 ст.49 КК України унормовано, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею нетяжкого злочину, за який визначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше 2 років, до дня набрання вироком законної сили сплинуло 3 роки.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, ОСОБА_10 вчинив 29 грудня 2021 року.

Строки давності, визначені в п.2 ч.1 ст.49 КК України, не зупинялись, не переривались і закінчились, оскільки з дня вчинення ОСОБА_10 зазначеного вище кримінального правопорушення до дня набрання вироком місцевого суду законної сили за результатами нового апеляційного розгляду минуло 3 роки.

За таких обставин, зважаючи на те, що в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_10 заперечив проти його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, то обвинуваченого необхідно звільнити від призначеного покарання за ч.1 ст.286 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, що обумовлює необхідність зміни оскаржуваного вироку в означеній частині.

У зв`язку з цим, доводи апеляційної скарги про невідповідність призначеного ОСОБА_10 першою судовою інстанцією покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, не аналізуються.

Разом з цим, перевіривши матеріали справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що цивільні позови ОСОБА_11 , пред`явлені до АТ «Страхова компанія "МЕГА-ГАРАНТ" та ОСОБА_10 , місцевим судом було розглянуто з істотним порушенням вимог процесуального закону з огляду на наступне.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону .

Виходячи з положень ч.1 ст.412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Розгляд же справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей з приводу його повідомлення про місце, дату й час розгляду справи, є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та безумовною підставою для скасування судового рішення.

Так, положеннями ч.ч.2, 3 ст.62 КПК України унормовано, що права та обов`язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду. Цивільний відповідач має права та обов`язки, передбачені КПК України для обвинуваченого, в частині, що стосуються цивільного позову, а також має право визнавати позов повністю чи частково або заперечувати проти нього. Цивільний відповідач повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються цивільного позову, та отримує їх копії у випадках і в порядку, встановлених КПК України для інформування та надіслання копій процесуальних рішень обвинуваченому.

З огляду на вказані вище норми закону, під час судового провадження в будь-якій інстанції цивільний відповідач має певні права, зокрема: бути завчасно поінформованим про час і місце судового розгляду, брати участь у судовому провадженні, давати пояснення щодо пред`явленого цивільного позову, доводити менший розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню, спростовувати вимоги цивільного позову та обставини, на яких вони ґрунтуються.

Кримінальний процесуальний закон покладає на суд обов`язок забезпечити реалізацію відповідачем його процесуальних прав (ч.6 ст.22 КПК України).

На підставі ч.2 ст.318 КПК України судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених КПК України. У судове засідання викликаються потерпілий та інші учасники кримінального провадження, до яких у силу ст.3 КПК України належить і цивільний відповідач.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_11 як потерпіла та як законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_12 подала два цивільні позови, в кожному з яких просила стягнути відшкодування: майнової та моральної шкоди - з АТ «Страхова компанія "МЕГА-ГАРАНТ"; моральної шкоди із ОСОБА_10 (т.1 а.п.41-66).

Таким чином, АТ «Страхова компанія "МЕГА-ГАРАНТ" та ОСОБА_10 в зазначених вище цивільних правовідносинах є цивільними відповідачами.

11 листопада 2022 року Полтавським районним судом Полтавської області залучено до справи АТ «Страхова компанія "МЕГА-ГАРАНТ" як цивільного відповідача, про що постановлено ухвалу (т.1 а.п.96-97).

Проте, як убачається з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд усупереч викладеному вище, провівши всі судові засідання без участі представника цивільного позивача, не здійснив належне повідомлення АТ «Страхова компанія "МЕГА-ГАРАНТ" про місце, дату й час проведення жодного із судових засідань, у ході яких було здійснено розгляд кримінального провадження по суті, в тому числі розглянуто цивільні позови, пред`явлені до АТ «Страхова компанія "МЕГА-ГАРАНТ".

У матеріалах справи наявне лише одне рекомендоване повідомлення, яке містило повідомлення АТ «Страхова компанія "МЕГА-ГАРАНТ" про судове засідання суду першої інстанції, призначене на 28 листопада 2022 року о 09 годині 00 хвилин. Але це рекомендоване повідомлення повернулось із конвертом до Полтавського районного суду Полтавської області з відміткою про те, що його не вручено АТ «Страхова компанія "МЕГА-ГАРАНТ" у зв`язку з відсутністю адресата за направленою місцевим судом адресою (т.1 а.п.105-106). Таким чином, АТ «Страхова компанія "МЕГА-ГАРАНТ" не було повідомлене, в тому числі про зазначене вище судове засідання.

Але місцевий суд викладене вище залишив поза увагою, не здійснив заходів щодо повідомлення страхової компанії про судовий розгляд іншими способами, зокрема, електронною поштою чи засобами телефонного зв`язку та про подальші судові засідання не сповіщав цивільного відповідача жодним способом.

До того ж, установлено, що суд першої інстанції, порушив вимоги ч.7 ст.376 КПК України, не вживши будь-яких заходів для надіслання представнику цивільного відповідача копії вироку, в якому, зокрема, ухвалено рішення щодо цивільних позовів, пред`явлених до страхової компанії.

Отже, цивільному відповідачеві не було відомо про жодне із судових засідань судового розгляду, в ході якого розглядались цивільні позови ОСОБА_11 , що безпосередньо стосуються інтересів страхової компанії, та про прийняте судове рішення, чим порушено права АТ «Страхова компанія "МЕГА-ГАРАНТ", гарантовані ст.62 КПК України.

Викладений вище підхід узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі №712/2689/17, 20 лютого 2023 року у справі №205/4001/20, в яких касаційний суд установив допущення судами попередніх інстанцій аналогічних порушень вимог закону, у зв`язку з чим дійшов висновку про скасування судових рішень у тій частині вирішення цивільного позову, де його було розглянуто з порушенням положень законодаства, та призначення нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочиства.

На підставі викладеного вище, колегія суддів уважає, що вирок місцевого суду в частині вирішенні цивільних позовів ОСОБА_11 ухвалений із істотним порушення вимог процесуального закону, через це в зазначеній частині підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням допущених судом першої інстанції істотних порушень вимог процесуального закону оцінка доводів апеляційної скарги зі змінами та доповненнями обвинуваченого в іншій частині, які стосуються вирішення цивільних позовів ОСОБА_11 , апеляційним судом не надається, оскільки вона можлива лише після усунення вказаних порушень.

Під час нового розгляду в порядку цивільного судочинства необхідно врахувати наведене вище, ретельно перевірити доводи учасників судового провадження щодо вирішення цивільних позовів ОСОБА_11 , в тому числі, зазначених в апеляційній скарзі зі змінами та доповненнями, вжити заходів для дотримання процесуальних прав усіх учасників судового провадження, провести судовий розгляд відповідно до положень процесуального закону, за наслідком чого ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.

Отже, апеляційна скарга зі змінами та доповненнями підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу зі змінами та доповненнями обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 10 травня 2023 року в частині призначеного ОСОБА_10 покарання змінити.

На підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_10 від призначеного йому покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 10 травня 2023 року в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_11 , пред`явлених до АТ «Страхова компанія "МЕГА-ГАРАНТ", ОСОБА_10 , скасувати та призначити в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4