Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/5560/21
Провадження № 1-кп/490/70/2024
У Х В А Л А

«18» жовтня 2024 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

представника

потерпілого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є українкою, громадянином України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 Кримінального Кодексу України

встановив:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

1. Під час судового засідання прокурор вважав за доцільне, з огляду на неявку обвинуваченої у судове засідання, розгляд справи відкласти.

Проти можливості закриття кримінального провадження за спливом строків давності притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності прокурор заперечував, спираючись про те, що питання про закриття провадження у такому випадку може бути вирішеним лише за умови особистої присутності обвинуваченої у судовому засіданні

2. Представник потерпілого під час судового засідання позицію прокурора підтвердила.

3. Обвинувачена у судове засідання не з`явилась.

Вона сповіщалась про час та місце розгляду справи та судом їй роз`яснювалось право висловити заперечення проти закриття провадження у справі, проте скористатись цим правом вона не побажала.

Встановлених судом обставин із посиланням на докази

Відповідно до статті 49 Кримінального Кодексу України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули встановлені у пунктах 1-5 частини 1 вказаної статті строки.

Об`єднана палата Касаційного Кримінального Суду у складі Верховного Суду сформулювала висновок про застосування норм права, відповідно до якого:

Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч. 1 ст. 49 КК диференційовані строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового розслідування або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, котра вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цьому разі перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. Одночасно факт умисного вчинення особою будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства або суду є обставиною, яка зупиняє диференційовані строки, визначені в ч. 1 ст. 49 КК.

Якщо особа, що ухилилася від досудового розслідування або суду, буде затримана чи з`явиться із зізнанням до моменту закінчення загального (недиференційованого) строку давності (до спливу 5-річного строку з дня вчинення кримінального проступку чи 15-річного строку з дня вчинення злочину), то диференційовані строки давності, визначені у ч. 1 ст. 49 КК, відновлюються. У цьому разі час, який минув з дня вчинення кримінального правопорушення, до дня, коли особа стала ухилятися від досудового розслідування або суду, а також час, який минув із дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання до дня набрання вироком законної сили, зараховується у диференційований строк давності.

Якщо відновлення диференційованих строків давності, визначених у ч. 1 ст. 49 КК, при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності виявиться для неї менш сприятливим, застосуванню підлягає загальний строк давності, визначений у ч. 2 ст. 49 КК: п`ять років з дня вчинення кримінального проступку, п`ятнадцять років з дня вчинення злочину. За таких обставин до загального строку давності зараховується і час, протягом якого особа ухилялася від досудового розслідування або суду (з дня ухилення до дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання)».

Отже, звільнення від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 Кримінального Кодексу України є можливим за наявності трьох умов:

-закінчення зазначених у законі строків;

-не ухилення особи від слідства або суду

-не вчинення протягом цих строків нового злочину певного ступеню тяжкості;

Вирішення питання про наявність таких у мов в цьому випадку призводить до такого.

А. Щодо закінчення зазначених законом строків.

Вирішуючи питання про те, чи сплили передбачені законом строки давності притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, суд, виходе з такого.

Відповідно до положень пунктів 1-5 частини 1 статті 49 Кримінального Кодексу України, питання при закінчення строків давності вирішується, виходячи з:

1.початкового моменту перебігу строку давності;

2.передбаченої законом тривалість строку давності.

Початковим моментом перебігу строку давності є день вчинення особою діяння, що містить елементи складу кримінального правопорушення, передбаченого Особливою частиною Кримінального Кодексу України.

Тривалість строків давності відповідно до пунктів 1-5 частини 1 статті 49 Кримінального Кодексу України визначається ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, в свою чергу, відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України, визначається відповідно до санкцій статей Особливої частини цього Кодексу.

Статті Кримінального Кодексу ж, санкції яких мають враховуватись при визначенні ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, визначаються відповідно до вчиненого особою діяння та наявності в такому діянні елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Таке доводить, що для вирішення питання про закінчення строків давності слід визначити:

I.сутність вчиненого особою діяння, час його вчинення та наявність в ньому елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого в Особливій частині Кримінального Кодексу України;

II.ступінь тяжкості цього діяння;

III.тривалість строку давності

І……Вирішуючи питання про порядок визначення сутності вчиненого ОСОБА_7 діяння, часу його вчинення та наявність в ньому елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого в Особливій частині Кримінального Кодексу України, суд виходе з такого.

1. Норма статті 49 Кримінального Кодексу України на відміну від норм, що регулюють звільнення від кримінальної відповідальності з інших підстав, не пов`язує звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із визнанням цією особою своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, її каяттям у такому або відшкодуванням нею завданої нею шкоди.

Норми §2 глави 24 Кримінального Процесуального Кодексу України, що регулюють порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності, зокрема, за цією обставиною, не передбачають, що для звільнення особи від кримінальної відповідальності за цією обставиною необхідними є встановлення внаслідок досудового розслідування або судового розгляду як самого факту вчинення кримінального правопорушення, так й усіх обставин його вчинення. При цьому відповідно до частини 1 статті 17 Кримінального Процесуального Кодексу України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом. Таким чином, діюче законодавство не пов`язує звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й з встановленням часу та характеру вчиненого особою кримінального правопорушення внаслідок кримінального провадження.

В той же час, у частині 2 статті 285 Кримінального Кодексу України зазначається про звільнення від кримінальної відповідальності особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому, як розтлумачив Верховний Суд України у пункті 3 своєї Постанові від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328 К/С-16, системно-структурний аналіз норм Кримінального Процесуального Кодексу доводить, що обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акта, що містить офіційну, сформовану на досудовому розслідуванні версію про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Таке доводить, що при вирішенні питання про можливість звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності сутність вчиненого особою діяння, час його вчинення та наявність в ньому елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого в Особливій частині Кримінального Кодексу України, слід визначати, на підставі версії державного обвинувачення про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, що викладена в обвинувальному акті.

2. В провадженні Центрального районного суду міста Миколаєва перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 2 статті 125 Кримінального Кодексу України.

2.1. У наданому суду обвинувальному акті стверджується, що ОСОБА_6 вчинила кримінальний проступок за таких обставин.

У ході досудового розслідування встановлено, що 01.07.2021 приблизно о 22:30 годині, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, потерпілий ОСОБА_8 разом зі своїми друзями перебував за адресою: м. Миколаїв, вул. Московська, 68/1, поблизу закладу «Віва Італія».

У цей же час у тому ж місці перебувала ОСОБА_6 зі своїм нареченим, відпочиваючи у вищевказаному закладі на літньому майданчику.

Перебуваючи у вказаному місці у зазначений час між ОСОБА_6 , її нареченим та потерпілим і його друзями, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, виник словесний конфлікт. В ході конфлікту, ОСОБА_6 , перебуваючи поруч з потерпілим, а саме навпроти нього, нанесла йому удар правою рукою, у якій була склянка, у обличчя, а саме у область носу та верхньої губи.

В результаті вищезазначених дій ОСОБА_6 , потерпілому ОСОБА_8 спричинені тілесні ушкодження у вигляді синця, садна носа, сквозної рани верхньої губи, які по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних пошкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.

2.2. Вказані дії ОСОБА_6 органами дізнання та публічним обвинуваченням кваліфіковані за частиною 2 статті 125 Кримінального Кодексу України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

За такого при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності сутність вчиненого нею діяння, час його вчинення та наявність в ньому елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого в Особливій частині Кримінального Кодексу України, суд визначає на підставі версії державного обвинувачення, за якою

01 липня 2021 року та вчинила кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 125 Кримінального Кодексу України.

Таке дозволяє визначити початковим моментом перебігу строку давності в цьому випадку 01 липня 2021 року.

ІІ……Вирішуючи питання про ступінь тяжкості кваліфікованого за частиною 2 статті 125 Кримінального Кодексу України кримінального правопорушення, вчинення якого інкримінується ОСОБА_6 , суд враховує санкцію цієї норми та положення статті 12 цього Кодексу.

Ці норми дозволяють вирішити питання про ступень тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого звинувачена ОСОБА_6 , таким чином.

1. Санкція частини 2 статті 125 Кримінального Кодексу України передбачає максимальне покарання у вигляді обмеження волі строком на 02 роки.

2. Відповідно до частини 1 статті 12 Кримінального Кодексу України за такого це кримінальне правопорушення є кримінальним проступком.

Отже, кримінальне правопорушення, вчинення якого інкримінується ОСОБА_6 , є кримінальним проступком.

ІІІ……Вирішуючи питання щодо тривалості строків давності у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення ОСОБА_6 , суд виходе з приписів частини 1 статті 49 Кримінального Кодексу України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 цієї статті у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання у виді обмеження волі, строк давності становить три роки.

Таке доводить, що в цьому випадку строк давності притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності тривав до 01 липня 2024 року.

Б. Щодо неухилення обвинуваченої від слідства та суду.

А……Як розтлумачив Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у Постанові від 30 травня 2019 року у справі № 639/793/17 визначив таке.

Закон, який регулює питання звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (ст. 49 КК України), пов`язує зупинення строків давності не з постановами про зупинення слідства, а лише з умисними діями особи, спрямованими на ухилення від слідства.

Згідно з висновком, який міститься в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2015 року №5-1кс15, під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49КК слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що вчинила певний злочин і здійснила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду. Давність персоніфікована, у зв`язку з чим про ухилення особи від слідства можна говорити лише тоді, коли слідство проводиться щодо конкретної особи. Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. Із законодавчого положення про відновлення перебігу строку давності з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання випливає, що особу винного встановлено і здійснюються заходи, спрямовані на встановлення її місцезнаходження.

При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Б……З огляду на такі настанови судової практики суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає таке.

1. Матеріали справи доводять, та сторони або потерпіла зрештою не заперечують того, що в межах цього кримінального провадження 13 липня 2021 року ОСОБА_6 було висунуте обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 Кримінального Кодексу України.

Отже, після цієї дати обвинувачена усвідомлювала, що в неї є наявним юридичний обов`язок з`являтись до суду за викликом та перебувати «в межах досяжності» суду.

Принагідно суд відзначає, що під час досудового розслідування обвинувачена від органів досудового розслідування не ухилялась.

2. З матеріалів кримінального провадження вбачається, та сторони не заперечують того, що у період до 02 лютого 2024 року ОСОБА_6 від суду не ухилялась.

3. Матеріали кримінального провадження також вказують, що 02 лютого 2024 року судом було ухвалено про оголошення обвинуваченої ОСОБА_6 у розшук.

Проте, з матеріалів, отриманих внаслідок заходів щодо розшуку обвинуваченого, вбачається, що ОСОБА_6 жодних дій саме з метою уникнення кримінальної відповідальності, не вчиняла; виїхала за кордон лише з огляду на широкомасштабне вторгнення збройних сил російської федерації.

Наведені обставини не дозволяють прийти до висновку про те, що станом на 02 лютого 2024 року ОСОБА_6 ухилялась від суду.

4. Інших відомостей про те, що обвинувачена ухилялась від суду, матеріали кримінального провадження не містять.

Наведене у сукупності доводить, що в обставинах цього кримінального провадження ОСОБА_6 від суду не ухилялась.

В. Щодо невчинення протягом цих строків нового злочину певного ступеню тяжкості.

Відповідно до частини 3 статті 49 Кримінального Кодексу України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частині першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років. При цьому строки давності обчислюються окремо за кожний злочин.

В зв`язку з цим суд відзначає, що матеріали справи не містять відомостей про те, що після 01 липня 2021 року ОСОБА_6 вчинила злочин.

Таке доводить, що в цьому випадку перебіг давності не переривався.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали і положення закону, яким він керувався.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Під час вирішення питання про наявність підстав для подальшого розгляду цього кримінального провадження

І……Відповідно до частини 2 статті 288 Кримінального Процесуального Кодексу України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність.

ІІ……З огляду на таке суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає наступне.

1. Встановлені судом обставини доводять, що в цьому випадку з моменту вчинення стверджуваного кримінального правопорушення до моменту розгляду питання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності встановлені у частині 1 статті 49 Кримінального Кодексу України строки давності притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності в зв`язку із вчиненням вказаних автором обвинувального акту діянь сплинули.

2. У надісланому ОСОБА_6 повідомленні йому було роз`яснено, що він має право заперечувати проти закриття провадження у справі, а також що у разі її неявки у судове засідання та ненаправлення нею заперечень у визначений судом строк суд вважатиме, що проти закриття провадження у справі за спливом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності вона не заперечує.

Таке дозволяє прийти до висновку про те, що обвинувачена шляхом неявки до суду висловила свою позицію у справи, яка полягає ні в чому іншому, як у тому, що вона не заперечує проти закриття провадження у справі із спливом строків давності притягнення її до кримінальної відповідальності.

3. Заперечення представника потерпілого проти закриття провадження у справі в цьому випадку не можуть бути покладеною у підґрунтя судового рішення, адже не узгоджуються із вимогами кримінального закону.

Відповідно до процитованих вище приписів частини 2 статті 288 Кримінального Процесуального Кодексу України за такого провадження у цій справі слід закрити, що унеможливлює подальший розгляд цього кримінального провадження.

Під час вирішення питання про можливість закриття кримінального провадження за відсутності обвинуваченої.

І……Вирішуючи питання про можливість вирішення питання про закриття кримінального провадження за відсутності обвинуваченої суд враховує такі приписи діючого законодавства та настанови судової практики.

1. Відповідно до статті 8 Кримінального Процесуального Кодексу України

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

/частина 1/

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

/частина 2/

2. Відповідно до статті 2 Кримінального Процесуального Кодексу України

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

При цьому Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 31 серпня 2022 року у справі № 756/10060/17 розтлумачив, що

Послідовність викладення в диспозиції [цієї] правової норми наведених вище завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду.

3. Відповідно до Резолюції Комітету Міністрів Ради Європи (75)11 від 19 січня 1973 року «Про критерії, які регламентують розгляд, що проводиться у відсутність обвинуваченого» Розгляд може бути проведений у відсутності обвинуваченого за таких умов:

-своєчасного повідомлення особи про проведення розгляду і надання йому достатнього часу для підготовки захисту;

-наявності підтвердження про фактичне отримання такого повідомлення;

-проведення розгляду в загальному порядку і наданні захисту права втручатися в цей процес;

-забезпечення надання особі судового рішення, прийнятого за наслідками розгляду, і обчислення термінів на оскарження з моменту вручення такого рішення;

-надання особі права на оскарження судового рішення;

-забезпечення права особи на повторне проведення розгляду в загальному порядку, якщо його відсутність була викликана наявністю поважних причин, про які він не міг повідомити уповноважені органи.

4. Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 132 Кримінального Процесуального Кодексу України

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, [зокрема] що:

1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

ІІ……Вирішуючи питання про наявність в умовах цього кримінального провадження умов для розгляду справи за відсутності обвинуваченої, суд відзначає таке.

1. В цьому випадку обвинувачена був своєчасно повідомленою про час та місце розгляду питання про закриття провадження у справі.

2. Як доведено вище, в цьому випадку закриття провадження у справі відповідає позиції обвинуваченої.

3. Далі, питання про закриття провадження у справі було розглянуте у відкритому судовому засіданні у загальному порядку.

4. Далі, обвинуваченій буде надано судове рішення по суті розглянутого питання, та вона буде мати можливість його оскаржити у встановленому порядку, зокрема - із використанням засобів зв`язку.

Таке доводить, що в цьому випадку судом дотримані усі вимоги щодо забезпечення справедливого розгляду справи за відсутності обвинуваченої.

ІІ……Приймаючи рішення про закриття провадження у справі за відсутності обвинуваченої, суд враховує й таке.

В цьому випадку будь-які підстави для твердження про те, що втручання у права та свободи обвинуваченої виправдовується потребами судового розгляду є відсутніми, адже такі твердження не відповідають вимогам кримінального закону.

Відповідно ж до процитованих приписів пункту 2 частини 3 статті 132 Кримінального Процесуального Кодексу України за таких обставин застосування до неї заходів примусу є відсутніми.

Таке доводить, що в цьому випадку суд вжив усі можливі заходи для забезпечення явки обвинуваченої у судове засідання.

ІІІ……Суд враховує й таке.

1. Розгляд справи за відсутності обвинуваченої в обставинах, що склались в межах цього кримінального провадження, дійсно прямо законом не передбачений.

2. В той же розгляд справи за відсутності обвинуваченої, як доведено вище, відповідає міжнародним стандартам справедливого судового розгляду та не призведе до порушення її /обвинуваченої/ прав.

3. За таких обставин навіть якщо пристати на позицію про те, ніби в умовах цього кримінального провадження розгляд справи за відсутності обвинуваченої є порушенням певної процедури, таке порушення матиме наслідком забезпечення інтересів ефективного судового провадження, а також визначення навіть для потерпілої належної процедури захисту її прав.

4. Продовження ж здійснення кримінального провадження за таких обставин призведе лише до безпідставного затягування вирішення питань кримінального судочинства та безпідставного й беззмістовного продовження судового розгляду без реальної можливості його завершення задля самого лише формального дотримання процедури.

Наведене у сукупності дозволяє в умовах цього кримінального провадження вирішити питання про закриття провадження у справі за відсутності обвинуваченого.

Керуючись статтями 369-372, 376 Кримінального Процесуального Кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

1.Звільнити ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності в зв`язку із вчиненням кримінального проступку, передбаченого частиною 2 статті 125 Кримінального Кодексу України - в зв`язку з закінченням строків давності.

2.Провадження у справі про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального Кодексу України - закрити.

Ухвала може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 7 (семи) днів.

Головуючий суддя = ОСОБА_10 =