Справа № 358/641/21 Провадження № 1-кп/358/109/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

дистанційно обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі в режимі відеоконференції з Державною установою «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000019 від 11.03.2021 року стосовно :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гулі, Обухівського (Миронівського) району Київської області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , поштовий індекс: 08842, раніше відповідно до ст. 89 КК України не судимого, засоби зв`язку: НОМЕР_1 ,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Богуслав, Київської області, українця, громадянина України, з середньо технічною освітою, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , поштовий індекс: 23042, раніше відповідно до ст. 89 КК України не судимого, РНОКПП ; засоби зв`язку: НОМЕР_2 ,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Апостолово, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого, засоби зв`язку відсутні,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Богуславського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України, яке призначено до судового розгляду.

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 обвинувачуються в тому, що на початку березня 2021 року, точної дати та часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 перебували за місцем проживання останнього, а саме по АДРЕСА_2 , де у них виник умисел на викрадення будь - якого майна з будинків в АДРЕСА_4 .

В подальшому, ОСОБА_5 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 того ж дня, точної дати та часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, приблизно о 14.00 год. прибув разом з останніми до господарства, яке належить ОСОБА_7 і розташоване за адресою АДРЕСА_4 де, скориставшись відсутністю власника та очевидців своєї злочинної діяльності, реалізуючи свій корисливий злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна з господарства ОСОБА_7 , яке розташоване за вище вказаною адресою, діючи умисно, спільно з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , зайшов з останніми на територію господарства та підійшов до господарського приміщення, яке розташоване на території даного господарства.

Перебуваючи біля вказаного господарського приміщення ОСОБА_5 , заручившись підтримкою ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , які виконували свою частину злочинного умислу, шляхом пошкодження запираючого пристрою, проникли всередину господарського приміщення, звідки таємно, викрали алюмінієвий чавун, об`ємом 15 літрів, вартістю 479,40 грн., електроплиту (двох камфорну), вартістю 179,40 грн. Після цього, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зникли, а викраденим майном розпорядилися на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , відповідно до висновку експерта, складеного за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи, завдали потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду на суму 658,80 гривень.

Крім того, в період часу з 07.03. по 11.03.2021 року, точної дати та часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 перебували за місцем проживання останнього, а саме по АДРЕСА_2 , де у них виник умисел на викрадення будь - якого майна з будинків в АДРЕСА_5 .

В подальшому, ОСОБА_5 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , в період часу з 07.03. по 11.03.2021 року, точної дати та часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, приблизно о 17.00 год. прибув разом з останніми до господарства, яке належить ОСОБА_8 і розташоване за адресою АДРЕСА_5 де, скориставшись відсутністю власника та очевидців своєї з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 злочинної діяльності, ОСОБА_5 , реалізуючи свій корисливий злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна з господарства ОСОБА_8 , яке розташоване за вище вказаною адресою, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , зайшов з останніми на територію господарства і підійшов до господарського приміщення, яке розташоване на території даного господарства.

Перебуваючи біля вказаного господарського приміщення ОСОБА_5 , заручившись підтримкою ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , які виконували свою частину злочинного умислу, шляхом пошкодження запираючого пристрою, проникли всередину господарського приміщення, звідки таємно викрали монтіровку, вартістю 57,60 грн., радіоприймач «Меридіан РП-270» вартістю 270 грн., дверцята чавунні до груби вартістю 155,40 грн. Після цього, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_6 та ОСОБА_9 з місця вчинення злочину зникли, а викраденим майном розпорядилися на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , відповідно до висновку експерта, складеного за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи, завдали потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на суму 483 гривні.

Дії ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше приміщення.

В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 визнали і підтвердили фактичні обставини вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, за епізодом початку березня 2021 року та епізодом в період часу з 07.03.2021 по 11.03.2021 року, в тому числі здійснення умисного незаконного проникнення до іншого приміщення потерпілих, тобто обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 усвідомлювали, що господарські приміщення, до яких вчинялось проникнення, перебувають у володінні чужої особи.

Обвинувачений ОСОБА_5 заявив клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з декриміналізацією закону, який встановлював відповідальність за вчинення крадіжки, перекваліфікацію його дій з ч.3 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України та закриття кримінального провадження за закінчення строків давності.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні просив перекваліфікувати вчинені ним дії з ч.3 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України, звільнивши його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закрити кримінальне провадження з цієї підстави.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 підтримав клопотання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , просив також перекваліфікувати його дії з ч.3 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України та закрити кримінальне провадження за закінченням строків давності.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 звернув увагу, що 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Оскільки вартість викраденого обвинуваченими ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 майна за епізодами від березня 2021 року склала 658,80 грн., та з 07.03.2021 по 11.03.2021 склала 483 грн., що на час вчинення діяння не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, отже до цих діянь мають застосуватись положення ст.5 КК України, тобто на теперішній час інкриміновані обвинуваченим дії не підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Враховуючи вищевикладене, вважає, що дії ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за епізодами кримінального правопорушення від березня 2021 року та з 07.03.2021 по 11.03.2021 року слід перекваліфікувати з ч.3 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України, та звільнити ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 162 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.

Потерпілий ОСОБА_8 , потерпіла ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши заявлені обвинуваченими ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , прокурором ОСОБА_10 клопотання, думку сторін кримінального провадження, перевірив матеріали справи, суд доходить наступних висновків.

09.08.2024 року набув чинності Закон України № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі за текстом Закон № 3886-IX), яким статтю 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна» викладено в новій редакції та фактично частково декриміналізовано частину діянь, які раніше підпадали під дію ст.ст. 185, 190, 191 КК України, через збільшення розміру вартості викраденого майна для притягнення осіб до адміністративної відповідальності за вчинення дрібних викрадень.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. За частиною 1 статті 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Такий же принцип неявно гарантований і ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливими для обвинуваченого.

Законом № 3886-IX у ст. 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З цього виходить, що статті 185, 190, 191 фактично містять відсилку до ст. 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Таким чином, кількісна зміна розміру дрібного викрадення з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян безпосередньо вплинула на суть таких кримінально караних діянь, як крадіжка, шахрайство, привласнення та розтрата, адже в тексті кримінального закону цей розмір прямо не визначено і він указаний законодавцем у ст. 51 КУпАП.

Отже, із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

Як наслідок, для діянь, які на час їх вчинення становили кримінальне правопорушення за статтями 185, 190 або 191 КК, але в яких вартість предмета кримінального правопорушення не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, дана зміна «скасовує кримінальну протиправність діяння» у значенні ст. 5 КК.

За приписами ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, зміна до ст. 51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта неоподатковуваного мінімуму доходів громадян для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Така правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року (справа № 278/1566/21).

Відповідно до Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК, у 2021 році становила 2270 грн.

ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 обвинувачуються за ч. 3 ст. 185 КК за вчинення (за епізодом на початку березня 2021 року) таємного викрадення чужого майна (крадіжку) на суму 658,80 грн, поєднаного з проникненням у інше приміщення та (за епізодом з 07.03.2021 по 11.03.2021 року) таємного викрадання чужого майна (крадіжка) на суму 483 грн., поєднаного з проникненням у інше приміщення.

Оскільки вартість викраденого майна на час вчинення діяння не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, до цього діяння має застосовуватися ст. 5 КК України, тобто діяння ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 втратили кримінальну караність та мають ознаки адміністративного правопорушення.

Однак, оскільки діяння вчинене з проникненням у інше приміщення, дії обвинувачених підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 162 КК у зв`язку з таким.

Об`єктивна сторона ст. 162 КК полягає, серед іншого, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи, зокрема, у незаконному проникненні до іншого приміщення, як це встановлено органом досудового розслідування.

Частиною 3 статті 337 КПК встановлено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі (ч. 1 ст. 12 КК).

З огляду на зміст ч. 1 ст. 162 КК України дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч. 3 ст. 185 КК України, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 .

Таким чином, враховуючи положення ч.3 ст.337 КПК України, дії обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 слід перекваліфікувати з ч.3 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України, кваліфікувавши їх, як незаконне проникнення у інше приміщення.

Відповідно до ч.1 ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Положеннями ч.4 ст.286 КПК України визначено, що у разі, якщо під час судового розгляду сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Ця норма, як і положення ст.49 КК України, є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.

Згідно з п.1 ч.2 ст.284 КПК України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження. За правилами ч.8 цієї статті закриття кримінального провадження на цій підставі не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. У цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.

Правилами ч.3 ст.288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення обставин, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 19.11.2019 року у справі № 345/2618/16-к, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч.1 ст.49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Виходячи з положень п.1 ч.2 ст. 284, ч.3 ст.285, ч.4 ст.286, ч.3 ст.288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має розглянути таке клопотання й, у випадку встановлення передбачених у ст.49 КК України підстав та наявності згоди з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши останнього від кримінальної відповідальності.

Тобто суд повинен звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження, але до набрання вироком суду законної сили.

Санкцією ч.1 ст.162 КК України передбачено найбільш сурове покарання у вигляді обмеження волі.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.162 КК України згідно з ч.2 ст.12 КК України є кримінальним проступком.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у вигляді обмеження волі, до дня набрання вироком законної сили сплинули 3 роки.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 17 листопада 2022 року у справі №305/2064/19, факт вчинення особою нового злочину має бути підтверджений вироком суду, що набрав законної сили.

Проте матеріали кримінального провадження не містять інформації, яка б стверджувала про вчинення обвинуваченими ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 нового злочину, який би був підтверджений вироком суду, що набрав законної сили.

Судом встановлено, що обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.162 КК України, за епізодом (початок березня 2021 року) та за епізодом (в період часу з 07.03.2021 року по 11.03.2021), а тому, як слідує з матеріалів справи, диференційовані строки давності притягнення їх до кримінальної відповідальності закінчились.

Згідно з ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Пунктом 3 ч.1 ст.118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Судові витрати суд покладає на обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 в порядку ст.124 КПК України, оскільки кримінальне провадження закрито з нереабілітуючих підстав.

Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 вересня 2021 року (справа № 342/1560/20, провадження № 51-2331км21).

Суд також вважає, що з метою вирішення в подальшому долі речових доказів в порядку, та на умовах, які передбачені статтею 100 КПК України, слід застосувати частину четверту статті 174 КПК України - та скасувати арешт майна, який був накладений згідно ухвали слідчого судді Богуславського районного суду Київської області від 17.05.2021.

Долю речових доказів у справі необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Цивільні позови у кримінальному провадженні не подавалися.

Запобіжний захід не застосовувався.

Керуючись, ст.ст. 12, 49, 162 ч. 1 КК України, ст.ст. 284 - 286, 288, 337, 369-372 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Клопотання обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 - задовольнити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_5 з ч.3 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України.

Звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ст.49 КК України.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_4 з ч.3 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ст.49 КК України.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України.

Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ст. 49 КК України.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000019 від 11.03.2021 року стосовно ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 - закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Скасувати арешт майна, який був накладений згідно ухвали слідчого судді Богуславського районного суду Київської області від 17 травня 2021 року, на підставі частини четвертої статті 174 КПК України, для вирішення питання речових доказів на умовах, та в порядку, який передбачено статтею 100 КПК України.

Речові докази в кримінальному провадженні №0000019 від 11.03.2021, а саме: чавун алюмінієвий, об`ємом 15 л, електроплиту (двохкомфорну), які поміщено до кімнати зберігання речових доказів Відділення поліції №2 Обухівського РУП ГУНП у Київській області, за адресою м. Богуслав, вулиця Франка, 14, після набрання ухвалою законної сили повернути потерпілій ОСОБА_7 ; монтіровку, радіоприймач «Меридіан РП-270», дверцята чавунні до груби, які поміщено до кімнати зберігання речових доказів Відділення поліції №2 Обухівського РУП ГУНП у Київській області, за адресою м. Богуслав, вулиця Франка,14, після набрання ухвалою законної сили повернути потерпілому ОСОБА_8 .

Цивільні позови не заявлені.

Запобіжний захід не застосовувався.

Стягнути з обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 судові витрати за проведення судово-трасологічної експертизи № СЕ-19/111-21/13719-ТР від 31.03.2021, на користь держави по 217 (двісті сімнадцять) гривень 94 копійки з кожного.

Стягнути з обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 судові витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи №/21 від 13.05.2021, на користь судового експерта ОСОБА_11 по 100 (сто) гривень 00 копійок з кожного.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок чи ухвала суду, ухвала слідчого судді не набрала законної сили.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Богуславський районний суд Київської області.

Головуючий: суддя ОСОБА_1