Справа № 159/6122/24
Провадження № 1-кп/159/201/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2025 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської області кримінальне провадження № 0000880 по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Карпилівка, Камінь-Каширського району, Волинської області, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, не судимого, проживає за адресом АДРЕСА_1 .

у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

08 липня 2024 року близько 14.20 години, ОСОБА_6 , всупереч вимог Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховуючи на їх відведення, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним транспортним засобом марки «Mercedes-Benz ML 280 CDI»,, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою «Ковель-Камінь-Каширський» в напрямку м. Ковель, поблизу населеного пункту с. Гішин Ковельського району Волинської області, проявив безпечність та неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, перед перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод та небезпеки іншим учасникам руху, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не урахував дорожньої обстановки, стану транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, чим порушив вимоги п.п. 2.3 (б), 2.9 (а), 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, в результаті чого з`їхав праворуч за межі проїзної частини на узбіччя в кювет, пошкодивши при цьому вказаний транспортний засіб. Внаслідок вищевказаних грубих порушень Правил дорожнього руху України пасажир вказаного автомобіля ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходився на передньому пасажирському сидінні, отримав тілесні ушкодження у вигляді політравми: закритого відламкового перелому середньої третини лівої ліктьової кістки, закритого перелому акроміального кінця правої ключиці, закритої травми грудної клітки з закритими переломами 6-10 ребер справа та забоєм обох легень, множинних забійних саден тулуба, що утворились від дії тупих твердих предметів, можливо внаслідок ударів об виступаючі частини салону автомобіля та за ступенем тяжкості відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я, згідно пункту 2.1.2.в «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень». У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, знаходиться грубе порушення водієм автомобіля марки «Mercedes-Benz ML 280 CDI»,, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 вимог п.п. 2.3 б); 2.9 (а); 10.1; 12.1 Правил дорожнього руху України. Так, у відповідності до вимог п. 2.3 Правил дорожнього руху України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну; У відповідності до вимог п. 2.9 Правил дорожнього руху України водієві забороняється а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; У відповідності до вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; У відповідності до вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Потерпілий у судовому засіданні вказав, що цивільний позов він не заявляє, претензій до обвинуваченого не має, просить не позбавляти обвинуваченого волі та призначити йому покарання у виді штрафу.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину в скоєні кримінального правопорушення визнав повністю та показав, що як зазначено в обвинувальному акті 08 липня 2024 року він з потерпілим розпивали горілку. Випили грам по 300 горілки. Йому на телефон подзвонили з приводу ремонту автомобіля. То він з потерпілим вирішили поїхати на ремонт. Проїжджаючи по дорозі, поблизу населеного пункту с. Гішин Ковельського району Волинської області, біля мосту його автомобіль підкинуло на нерівності дороги і він не впоравшись їз керуванням злетів у кювет. Автомобіль на якому вони їхали з потерпілим від цього розгойдувало та побило. Внаслідок цього, він з потерпілим отримали тілесні ушкодження про які написав експерт та які зазначені в обвинувальному акті.

У зв`язку з тим, що обвинувачений в судовому засіданні свою вину, в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, визнав повністю, суд розцінює його показання як об`єктивні, які відповідають фактичним обставинам і вважає достатнім розглянути справу без дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та ухвалення вироку відповідно до ст..349 КПК України.

Суд вважає, що події кримінального правопорушення мали місце, вина ОСОБА_6 доведена повністю, його необережні дії слід кваліфікувати за ч.1 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обговорюючи питання про міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер скоєного кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, дані про особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, розкаявся, сприяв розкриттю кримінального правопорушення, добровільно сплатив витрати лікувальної установи на лікування потерпілого, що судом враховується як обставини які пом`якшують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання не встановлено.

ОСОБА_6 , вчинив необережний нетяжкий злочин, має постійне місце проживання, одружений, на час вчинення кримінального правопорушення працював майстром лісу в ДП «Волинський військовий лісгосп», наразі не працює, здійснює догляд за батьком, який має 2 групу інвалідності, відомостей про негативну характеристику відсутні, на обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра на обліку не перебуває, не судимий, його дружина вагітна, з досудової доповіді вбачається, що ризик повторного вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим та ризик його суспільної небезпечності оцінюється як середній.

За наведених обставин суд приходе до висновку, що призначення обвинуваченому покарання у мінімальному розмирі санкції статті кримінального закону буде достатньою мірою відповідати загальних засад призначення покарання передбачених ст. 65 КК України оскільки суд вважає, що дана міра покарання є достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Щодо висновків досудової доповіді, позиції потерпілого та захисту, щодо примирення та можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, суд зазначає про таке.

Відповідно до усталеної практики (постанова ВСУ від 31 березня 2016 року в справі № 5-27кс16) на забезпечення дієвості правових механізмів інституту примирення, його цілей і мети впливають складні зв`язки між принципами публічності і диспозитивності. Як зазначено в цьому рішенні, суд надає особливого значення існуванню в інституті примирення конкуренції принципів публічності і диспозитивності, яка визначає пріоритети публічного і приватного інтересів та їх взаємозв`язок, і вважає, що для встановлення співвідношення публічних і приватних пріоритетів в інституті примирення сторін визначальною є категорія «інтерес».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху», прийнятим Верховною Радою України 16 лютого 2021 року, з метою більш жорсткого дотримання учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, Кримінальний кодекс України доповнено ст. 286-1, санкція якої передбачає більш суворе покарання, ніж санкція ст. 286 КК України.

Також, цим же законом внесені зміни до ст. ст. 45-48, 75 КК України щодо прямої заборони на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям, примиренням винного з потерпілим, з передачею особи на поруки, у зв`язку із зміною обстановки, а також звільнення від відбування покарання з випробуванням при засудженні за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, законодавцем видокремлено в окремий склад кримінального правопорушення порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з його підвищеною суспільною небезпечністю порівняно з кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 286 КК України.

Крім цього, слід зазначити, що безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, є суспільні відносини, які забезпечують безпеку руху й експлуатацію транспортного засобу, а додатковим обов`язковим об`єктом виступають відносини життя та здоров`я особи і, хоча, протиправними діями спричиняється шкода потерпілому, проте, ця шкода є лише проявом посягання на основний об`єкт - безпеку руху транспортного засобу.

Як зазначено в ч.1 ст.1 КК України кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.

Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Санкція ч.1 ст. 286-1 КК України передбачено мінімальне покарання на строк 1 рік у виді позбавлення волі. Інші види менш обтяжливого покарання, не передбачено. Тоді як за аналогічне діяння без стану сп`яніння караються штрафом від 3000 до 5000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Таким чином з наведеного вбачається, що посилення відповідальності за аналогічне правопорушення але у стані сп`яніння, а також скасування у цьому випадку можливості застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням особи яка керувала транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вказують на набуття пріоритету публічного інтересу для запобігання прояву вчиненню нових таких кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

В свою ж чергу ч.2 ст.65 КК України вимагає, щоб особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Ті обставини, на які посилаються потерпілий та сторона захисту, що пом`якшують покарання законодавцем враховані в ст.69-1 КК України, де вказано, що за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

В ст. 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин. Частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи. При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити із системного тлумачення статей 66 та 69 КК і тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеня тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини у своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. При цьому, призначаючи засудженому більш м`який вид покарання, аніж встановлений санкцією статті (частини статті) Особливої частини КК, суд має належно обґрунтувати, що саме цей захід примусу дозволить досягти ключової мети покарання, а саме виправлення винної особи та запобігання вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Про це зауважив ВС в Постанові від 19 жовтня 2022 року, справа №170/667/21.

Одже в підсумках суд дійшов що, законодавець відділяє порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами в стані сп`яніння як істотну кваліфікуючу обставину обтяження покарання при рівних наслідках кримінального правопорушення. Тому на думку суду при визначенні розміру покарання жодна із встановлених пом`якшувальних обставин не повинна нівелювати кваліфікуючу ознаку стану алкогольного сп`яніння особи, яка знаючи про відповідні заборони все ж вирішила сісти в такому стані за кермо, піддаючи небезпеці як себе, так і інших осіб.

Суд беззаперечно визнає наявність кількох обставин наведених вище, які пом`якшують покарання обвинуваченому, але вони за своєю суттю та соціальною вагомістю не є тими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину і самі по собі, не можуть бути безумовною підставою застосування ст. 69 КК України. Їх наявність дає суду підстави врахувати вимоги ст.69-1 КК України для призначення мінімального покарання визначеного санкцією ч.1 ст. 286-1 КК України.

Окремо суд зазначає, на доводи захисника про застосування до обвинуваченого такого виду покарання як штрафу у виді 5000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 85000 грн.

В судовому засіданні, обвинувачений повідомив суду, що він не працює, джерела своїх доходів суду не зазначив. Отже за відсутності реального доходу та наведених обставин, дає суду підстави вважати, що призначення покарання у виді штрафу, з цієї точки зору також є неефективним заходом примусу до виконання в порядку ч.1 ст.26 КВК України.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався. Клопотань про обрання запобіжного заходу від прокурора не надходило.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Речові докази по справі: автомобіль марки «Mercedes Benz» моделі «ML 280 CDI» д.н.з. НОМЕР_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_7 повернути останній, скасувавши арешт накладений ухвалою слідчого судді від 17.07.2024р. №159/4472/24.

Витрати на залучення експерта сумі 6058,24 грн. підлягають відшкодуванню обвинуваченим на підставі ч.2 ст.124 КПК України.

Керуючись ст. ст. 374, 375 КПК України суд - ,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим в скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту затримання на виконання цього вироку.

Стягнути з ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 6058,24 грн.

Речові докази по справі: автомобіль марки «Mercedes Benz» моделі «ML 280 CDI» д.н.з. НОМЕР_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_7 повернути останній, скасувавши арешт накладений ухвалою слідчого судді від 17.07.2024р. №159/4472/24.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити після його проголошення обвинуваченому, прокурору, потерпілому.

Головуючий:ОСОБА_1