КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5 в режимі відеоконференції обвинуваченого ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 січня 2025 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001231 від 24 жовтня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявила письмове клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, виходячи з тяжкості злочину у вчиненні якого він обвинувачується та наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що були враховані при обранні йому запобіжного заходу, наявність яких продовжує існувати.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 січня 2025 року вищевказане клопотання задоволено та продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто по 15 березня 2025 року (включно).

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 січня 2025 року - змінити та постановити ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про продовження щодо ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою а застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 або визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі, передбаченому п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог вказав, що на цей час істотно зменшилися ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які суд застосував до обвинуваченого. Сторона захисту стверджує, що відсутні вагомі докази вчинення обвинуваченим інкримінованого кримінального правопорушення. Так, зі змісту обвинувачення вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого тілесного ушкодження. Втім, в змісті обвинувачення вказано, що тяжке тілесне ушкодження потерпілому було спричинено іншою особою, що, можливо на переконання суду і не може нівелювати наявність цього ризику, то хоча б зменшує цей ризик, ураховуючи, що вочевидь не ОСОБА_6 наносив тяжке тілесне ушкодження особі. Прокурор вказує, що ОСОБА_6 раніше є судимий, однак сторона захисту зазначає, що останній судимий за вчинення необережного злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, що зменшує ризики. На переконання сторони захисту, наявні наступні обставини, які свідчать про можливість застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу. Так, є підтвердженим і не заперечується прокурором, що обвинувачений ОСОБА_6 проживає по АДРЕСА_1 , де останній може перебувати під домашнім арештом. Крім того, у разі застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, або застави, суд не позбавлений можливості покласти на останнього обов`язки не спілкуватися з потерпілим та свідками у кримінальному провадженні, що нівелює зазначений прокурором ризик незаконного впливу на цих осіб. На переконання сторони захисту, прокурор жодним чином не обґрунтував неможливість застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді застави, посилаючись лише на норми КПК України, які надають суду право не визначати розмір застави.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила ухвалу суду залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, які надійшли в порядку ст. 422-1 КПК України та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував тяжкість кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі від 7 до 10 років, особу обвинуваченого, який офіційно не працює, не має місця реєстрації, раніше судимий, схильний до вчинення кримінальних правопорушень, а тому, прийшов до висновку, про наявність ризиків, передбачених положеннями ст. 177 КПК України, які дають підстави для продовження застосованого запобіжного заходу, у зв`язку з чим з метою запобігти спробам обвинуваченого ОСОБА_6 ухилитись від суду, перешкодити встановленню істини по справі шляхом впливу на потерпілого, свідків, продовжити злочинну діяльність, а також з метою забезпечення виконання процесуальних рішень.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 колегія суддів вважає, що підстави, у зв`язку з наявністю яких останньому був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, не відпали, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

На думку колегії суддів, обставини кримінального провадження свідчать про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, оскільки він не забезпечить належної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження.

Враховуючи наведене, доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи та спростовують висновками суду апеляційної інстанції, які викладені вище.

Посилання сторони захисту на визначення обвинуваченому ОСОБА_6 застави є безпідставними, з огляду на вимоги п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, згідно яких встановлено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_6 судом на даному етапі не встановлено, у зв`язку з чим колегія суддів вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, аніж тримання під вартою.

Враховуючи наведене, ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 15 січня 2025 року винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 січня 2025 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто по 15 березня 2025 року (включно) - без зміни.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2