Справа № 738/2824/24
№ провадження 1-в/738/3/2025
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2025 року м. Мена

Менський районний суд Чернiгiвської областi в складi:

судді - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засiданнi клопотання засудженого ОСОБА_2 про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, пробаційним наглядом,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_3

учасників судового розгляду:

прокурора - ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

В С Т А H О В И В:

Суть питання, що вирішується ухвалою.

До Менського районного суду Чернігівської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_2 про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, пробаційним наглядом.

Клопотання мотивоване тим, що вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 листопада 2013 року його засуджено за ч.2 ст.15, п.п.4, 6, 9, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.152, ч.4 ст.187, ч.1 ст.364, ч.1 ст.366,ч1 ст.70 КК України до 15 років позбавлення волі. Строк відбування покарання обчислюється з 28 червня 2013 року. З 2014 року відбуває покарання в ДУ «Менська виправна колонія (№91)», де характеризується позитивно, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, порушень режиму утримання не допускає, працевлаштований, має заохочення, бере активну участь у виховних програмах та заходах, вважає, що своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці став на шлях виправлення, а тому має право на застосування до нього пільги у вигляді заміни невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, пробаційним наглядом.

Виклад позиції учасників судового розгляду.

Засуджений ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляду справи без його участі.

Представник Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» в судове засідання не з`явився.

Відповідно до ч.5 ст.539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Захисник засудженого в судовому засіданні підтримала клопотання свого підзахисного, просила його задовольнити, зазначила про те, що ОСОБА_2 відбув більше 3/4 частини призначеного судом покарання, своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці став на шлях виправлення, а тому заслуговує на застосування до нього пільги, передбаченої ст.82 КК України, у вигляді заміни невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, пробаційним наглядом.

Прокурор в судовому засіданні просила в задоволенні клопотання відмовити, посилаючись на те, що засуджений ОСОБА_2 відбуває покарання за вчинення декількох особливо тяжких злочинів, в тому числі і за вчинення тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.364 КК України.

Встановлені судом обставини.

Судом встановлено, що вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 листопада 2013 року ОСОБА_2 засуджений за ч. 2 ст. 15, п.п 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 152, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч.1 ст.70 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на 3 роки, з позбавленням спеціального звання «лейтенант міліції».

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 18 лютого 2014 року вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 листопада 2013 року залишено без змін.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 06 березня 2014 року виправлено описку в даті постановлення ухвали з «18 лютого 2014 року» на «19 лютого 2014 року».

Згідно з розпорядженням про виконання вироку, що набрав законної сили, вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 листопада 2013 року набрав законної сили 19 лютого 2014 року.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 травня 2014 року вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 листопада 2013 року приведений у відповідність з діючим законодавством. Засудженого ОСОБА_2 звільнено від покарання у виді конфіскації всього майна, яке є його власністю, призначеного за ч.3 ст.364 КК України, а також призначене йому покарання за ч.3 ст.364 КК України у вигляді 6 років позбавлення волі змінено на 3 роки обмеження волі.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 25 липня 2017 року вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 листопада 2013 року, залишений без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 19 лютого 2014 року та приведений у відповідність до чинного законодавства ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 травня 2014 року, приведено у відповідність до Закону України №1492-VIII від 07 вересня 2016 року щодо змін внесених в частину 4 статті 68 КК України, та засуджено ОСОБА_2 за ч.2 ст.15 п. п. 4, 6, 9, 12 ч.2 ст.115 КК України із застосуванням ст.54 КК України, ч.3 ст.152, ч.4 ст.187, ч.3 ст.364, ч.1 ст.366, ст.70 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки, з позбавленням спеціального звання «лейтенант міліції». В іншій частині вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 листопада 2013 року, залишений без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 19 лютого 2014 року та приведений у відповідність до чинного законодавства ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 травня 2014 року, залишено в тій же редакції.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 07 лютого 2018 року ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 25 липня 2017 року без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_2 обчислюється з 28 червня 2013 року. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 10 березня 2026 року на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції ЗУ №838-VІІІ від 26.11.2015) ОСОБА_2 зараховано в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 28 червня 2013 року до 18 лютого 2014 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 16 березня 2018 року відповідно до ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_2 зараховано у строк покарання строк його попереднього ув`язнення замість помилково вказаної дати 18 лютого 2014 року 19 лютого 2014 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Станом на 09 січня 2025 року засуджений відбув більше 3/4 частини призначеного судом покарання у виді позбавлення волі, невідбута частина покарання у виді позбавлення волі становить 02 роки 09 місяців 25 днів.

З характеристики засудженого та матеріалів особової справи вбачається, що засуджений ОСОБА_2 перебуває в місцях позбавлення волі з 02 липня 2013 року.

За час перебування в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» режим тримання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочень не мав, до праці не залучався.

В ДУ «Менська ВК (№91)» відбував покарання з 25 березня 2014 року по 15 квітня 2014 року та з 18 липня 2014 року по даний час. За час відбування покарання в установі характеризується позитивно, дотримується вимог, що визначають порядок та умови відбування покарання, розпорядок дня виконує, до дисциплінарної відповідності не притягувався. На підставі наказу №76 від 08 серпня 2014 року був працевлаштований робітником швейної дільниці підприємства з відрядною оплатою праці, до роботи ставився сумлінно старанно. 09 лютого 202 року в порядку ст.100, 101 КВК України був переведений до дільниці соціальної реабілітації установи, де характеризується позитивно. З 09 червня 2020 року на громадських засадах без оплати праці виконував обов`язки дояра господарського двору установи, до роботи ставився добре. З 10 липня 2020 року до 01 вересня 2020 року працював робітником контрагентського об`єкту ФОП « ОСОБА_6 » смт. Макошине, до роботи ставився добре. В опалювальний період брав активну участь в проведенні заготівлі сировини для опалення на дільниці, до роботи ставився добросовісно. На підставі договору цивільно-правового характеру № 124, 147, 98, 241, 284 з 16 квітня 2021 року до 01 вересня 2021 року, з 02 вересня 2021 року до 30 жовтня 2021 року, з 19 жовтня 2022 року до 02 березня 2023 року, з 03 травня 2023 року до 31 липня 2023 року, з 18 вересня 2023 року до 20 листопада 2023 року працював робітником швейної дільниці підприємства установи, до роботи ставився добре, поставлені завдання виконував вчасно та якісно. З 18 жовтня 2021 року до 26 жовтня 2021 року на підставі поданої засудженим письмової заяви на громадських засадах без оплати праці виконував обов`язки кочегара котельні, до покладених на нього обов`язків ставився добре, поставлені перед ним завдання виконував вчасно та якісно. З 26 жовтня 2021 року до 30 грудня 2021 року та з 01 січня 2022 року по 01 квітня 2022 року працював робітником на контрагентському об`єкті ТОВ «Український кардан», до роботи ставився добросовісно, норми виробітку виконував. З 03 травня 2022 року до 18 жовтня 2022 року виконував обов`язки робітника по догляду за вівцями на підсобному господарстві установи, до роботи ставився добросовісно. З 30 червня 2023 року до 06 вересня 2023 року працював робітником контрагентському об`єкті ФОП ОСОБА_7 , з 08 вересня 2023 року до 29 грудня 2023 року працював робітником контрагентському об`єкті ФОП ОСОБА_8 , де до роботи ставився добросовісно. З 15 січня 2014 року по даний час на підставі договору цивільно-правового характеру №284 працевлаштований робітником швейної дільниці підприємства установи, до роботи ставився добре, поставлені перед ним завдання виконує вчасно та якісно. За час відбування покарання засуджений за сумлінну поведінку, ставлення до праці, дотримання правил поведінки, виконання покладених обов`язків отримав десять заохочень. Залучався до реалізації програми диференційованого впливу на засуджених «Підготовка до звільнення», які реалізовував за планом. Бере участь у реалізації програми диференційованого впливу на засуджених «Фізкультура та спорт», яку також виконує за планом. Відвідує заходи виховного та культурно-масового характеру, які проводяться в установі та дільниці, реагує на них позитивно.

Рішенням комісії Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» (протокол №22 від 30 листопада 2022 року) одноголосно вирішено про застосування до засудженого ОСОБА_2 пільги, передбаченої ст.82 КК України, оскільки останній став на шлях виправлення.

Згідно з висновком щодо ступеня виправлення засудженого, ОСОБА_9 отримав 83 бали.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 28 лютого 2024 року спільне подання начальника ДУ «Менська виправна колонія (№91)» та голови спостережної комісії Менської міської ради Чернігівської області про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання засудженого ОСОБА_2 задоволено.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 22 травня 2024 року ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 28 лютого 2024 року про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_2 скасовано та відмовлено в задоволенні подання начальника ДУ «Менська виправна колонія (№91)» та голови спостережної комісії Менської міської ради Чернігівської області про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання засудженого ОСОБА_2 ..

Мотиви, з яких суд виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керується.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зі змісту частини другої статті 50 КК України слідує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до положень ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, або покарання у виді довічного позбавлення волі невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким є важливою складовою прогресивної системи відбування покарання, яка дає змогу, дотримуючись мети покарання, водночас покращувати правове становище засудженого і зменшувати обсяг та характер карально-виховного впливу на нього. У такий спосіб закон стимулює добросовісне відбування покарання засудженим, визначаючи, що саме від його поведінки значною мірою залежить можливість покращення його правового становища.

Умовами застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким є: 1) засуджений відбуває покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, або довічного позбавлення волі (ч. 1 ст. 82); 2) він став на шлях виправлення (ч. 3 ст. 82); 3) він фактично відбув встановлену ч. 4 ст. 82 частину призначеного судом покарання.

Згідно з ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Дослідивши матеріали особової справи та клопотання засудженого, встановлено, що ОСОБА_2 за час відбування покарання до дисциплінарної відповідальності не притягувався, з часу відбування покарання в місцях позбавлення волі весь час працевлаштований, протягом 2014-2023 року має десять заохочень, брав участь у реалізації програми диференційованого впливу на засуджених «Підготовка до звільнення», яку виконував за планом, на даний час бере участь у реалізації програми диференційованого впливу на засуджених «Фізкультура та спорт», яку також виконує за планом.

Водночас, даючи оцінку доводам засудженого та захисника про застосування до засудженого пробаційного нагляду в порядку заміни покарання, суд зазначає таке.

Законом України № 3342-IX від 23 серпня 2023 року «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» внесено зміни до Кримінального кодексу України, в ст. 51 «Види покарань», а саме частину першу доповнено пунктом 7-1 такого змісту:

7-1) пробаційний нагляд.

Також цим Законом доповнено Кримінальний кодекс України статтею 59? «Пробаційний нагляд», за змістом якої пробаційний нагляд полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства. Пробаційний нагляд призначається на строк від одного до п`яти років. (ч.4 ст. 59? КК України).

У відповідності до абзацу третього частини першої статті 6 Закону України «Про пробацію» завданням пробації є здійснення нагляду за засудженими до покарань у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, громадських робіт, виправних робіт, особами, яким покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк замінено покаранням у виді громадських робіт або виправних робіт, особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, звільненими від відбування покарання вагітними жінками і жінками, які мають дітей віком до трьох років, а також, із урахуванням внесених змін та доповнень - здійснювати нагляд за особами, засудженими до покарання у виді пробаційного нагляду та за особами, яким покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк замінено покаранням у виді пробаційного нагляду.

На засудженого до пробаційного нагляду суд покладає обов`язки відповідно до частини другої статті 59? КК України.

Статтею 51 КК України визначено систему кримінальних покарань, яка включає в себе види покарань та їх порівняльну суворість, яка визначається від першого виду найбільш м`якого покарання до останнього - найсуворішого. Пунктом 7-1 ч.1 вказаної статті визначено вид покарання - «пробаційний нагляд», а пунктом 11 цієї ж статті є вид покарання - «позбавлення волі на певний строк» з чого слідує, що пробаційний нагляд є більш м`яким видом покарання, ніж позбавлення волі.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" під час розгляду питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким слід ретельно з`ясовувати, зокрема, ставлення засудженого до вчиненого злочину.

Разом з тим, суд зауважує, що ОСОБА_2 відбуває покарання у виді 15 років позбавлення волі, зокрема, за вчинення особливо тяжких злочинів, передбачених ч.2 ст.15 п. п. 4, 6, 9, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.152, ч.4 ст.187 КК України, свою причетність до вчинення злочинів заперечував як під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої, так і апеляційної інстанцій, визнав вину у вчиненні особливо тяжких злочинів під час відбування покарання в місцях позбавлення волі лише у 2020 році (а.о.с.45).

Оскільки виправлення засудженого є процесом змін, які під час відбування покарання відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, то врахування його посткримінальної поведінки в сукупності з іншими обставинами є необхідним елементом як у ході призначення засудженому покарання при ухваленні вироку, так і під час вирішення питання про можливість звільнення його від відбування покарання чи заміни невідбутої частини покарання на більш м`який його вид.

Згідно з вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 листопада 2013 року з ОСОБА_2 та інших засуджених в солідарному порядку присуджено, стягнути, зокрема: на користь лікарні - 10581, 67 грн на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_10 ; 6769, 79 грн на відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, потерпілій ОСОБА_10 ; присуджено по 150 000 грн на відшкодування потерпілій моральної шкоди. Вказаним вироком суду також стягнуто із засудженого ОСОБА_2 процесуальні витрати у кримінальному проваджені, пов`язані із залученням експертів.

Згідно з характеристикою засуджений ОСОБА_2 має позови на суму 230943, 03 грн, в бухгалтерії установи знаходяться на виконанні виконавчі листі на суму 39291 грн, з яких сплачено 7175,96 грн. (а.с.17-20).

Моральна шкода стягнута з ОСОБА_2 на користь потерпілої засудженим не відшкодована. В судовому засіданні захисник засудженого ОСОБА_5 зазначила про те, що ОСОБА_2 на даний час, тобто з дня вчинення злочинів 27 червня 2013 року по день розгляду даного клопотання, відшкодовано потерпілій моральну шкоду в розмірі близько 8000 грн, що є незначною частиною від визначеного розміру моральної шкоди у вироку суду.

Щодо дотримання засудженим норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, то суд вказує на те, що це є обов`язком засуджених, який передбачений положеннями ст. 107 КВК України.

З приводу висновку щодо ступеня виправлення засудженого, то, на думку суду, такий висновок є лише підставою для представлення його до умовно-дострокового звільнення або заміни йому невідбутої частини покарання більш м`яким, а не безумовною підставою для задоволення такого клопотання.

Законодавцем визначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом суду, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання і така заміна може бути застосована за певних умов.

Суд наголошує, що доцільність і необхідність заміни невідбутої частини покарання викликана тим, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути необхідним, і подальше його виправлення можливе в умовах відбування більш м`якого виду покарання, чого не встановлено в цьому провадженні для досягнення мети заходу примусу за вчинення ОСОБА_2 особливо тяжких злочинів. Відбутий ОСОБА_2 строк покарання, хоч і узгоджується з вимогами КК України, проте наразі застосування положень ст.82 КК України щодо засудженого є невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції.

Враховуючи зазначені вище обставини в сукупності, а також те, що процес виправлення та перевиховання засудженого має бути стабільним та послідовним, ту обставину, що пробаційний нагляд, є найбільш м`яким покаранням, визначеним Кримінальним кодексом України у порівнянні з покаранням у виді позбавлення та обмеження волі, виконання якого відбувається за межами установи виконання покарань, беручи до уваги тяжкість вчинених ОСОБА_2 злочинів, незначний розмір відшкодованої ним шкоди за вироком суду, невідбуту частину покарання, яка на час розгляду справи становить 2 роки 09 місяців 25 днів позбавлення волі, суд дійшов висновку відмовити в задоволенні клопотання засудженого, оскільки заміна засудженому ОСОБА_2 найбільш тяжкого виду покарання позбавлення волі на пробаційний нагляд, за вчинення ним вищевказаних кримінальних правопорушень не відповідатиме меті покарання, передбаченій статтею 50 КК виправленню засуджених, запобіганню вчинення ними та іншими особами нових злочинів, а отже є передчасною.

Керуючись ст. 82 КК України, ст. 537, 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_2 про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, пробаційним наглядом відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлений 14 січня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1