Справа № 346/6900/24
Провадження № 1-кс/346/13/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі слідчого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

розглянувши скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови, винесеної старшим слідчим СВ Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області ОСОБА_4 від 22.11.2024 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.09.2024 року за № 0000671, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.364 КК України,

ВСТАНОВИВ:

30.12.2024 року заявник звернувся із вказаною скаргою, в обгрунтування якої зазначає, що на підставі наказу №5-к від 22.02.2024 року його втретє звільнено з посади викладача хірургії комунального закладу фахової передвищої освіти "Коломийський медичний фаховий коледж ім. І. Франка" Івано-Франківської обласної ради (далі коледж, навчальний заклад).

Наказ № 5-к від 22.02.2024 року про звільнення заявника підписаний заступником директора з навчальної роботи вказаного коледжу ОСОБА_5 .

Однак, Статут цього навчального закладу розроблений відповідно до діючого законодавства України і є документом, який регламентує діяльність даного коледжу (п.1.2. Статуту).

Відповідно до підпункту 1.3. розділу 1 цього Статуту уповноваженим органом управління коледжу є Івано-Франківська обласна державна адміністрація в особі структурного підрозділу у сфері охорони здоров?я (далі - уповноважений орган управління).

Відповідно до підпункту 4.3. розділу 4 Статуту до компетенції уповноваженого органу управління належить прийняття рішення про призначення (звільнення) виконуючого обов?язки директора коледжу.

Згідно з п.п. 9 п. 6. 4 Статуту директор коледжу приймає на роботу та звільняє з роботи працівників, а посадова інструкція, на яку старший слідчий СВ Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 посилається у оскаржуваній постанові, не може суперечити даному Статуту.

Більше того, у листі від 11.03.2024 року № П-17/53 Департамент охорони здоров?я Івано-Франківської обласної державної адміністрації в межах Івано-Франківської області повідомив, що за період з 01.01.2024 р. по 14.03.2024 р., цей Департамент як уповноважений орган управління коледжу жодних розпорядчих документів (наказів, розпоряджень) стосовно призначення виконуючим обов?язки директора коледжу заступника директора з навчальної роботи ОСОБА_6 не видавав.

Отже, вказаний Департамент підтвердив, що тільки він вправі приймати рішення про призначення (звільнення) виконуючого обов?язки директора коледжу, і саме директор коледжу наділений правом звільняти працівників з роботи. Тому заявник вважає, що заступник директора з навчальної роботи ОСОБА_7 перевищив свої службові повноваження при оформленні та підписанні зазначеного наказу про звільнення заявника, а саме фактично присвоїв всю повноту влади в коледжі та використав її всупереч інтересам служби, чим завдав істотної шкоди інтересам коледжу та інтересам заявника, безпідставно позбавивши останнього права на працю, гарантованого Конституцією України.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.10.2024 року, ухваленим у справі № 346/1393/24: визнано незаконним та скасовано вказаний наказ № 5-к від 22.02.2024 року про звільнення заявника з посади викладача хірургії коледжу; поновлено заявника на зазначеній посаді; стягнуто з даного навчального закладу на користь заявника середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.02.2024 р. по 10.10.2024 р.

Вказане рішення суду набрало законної сили, а всі кошти, стягнуті даним рішенням, перераховані заявнику.

З огляду на це заявник вважає, що заступник директора з навчальної роботи ОСОБА_7 завдав збитки коледжу на суму 83 949,6 грн., які складаються з: 72 527,40 грн. (середній заробіток за час вимушеного прогулу) + 1000 грн. (відшкодування моральної шкоди) + 9 211 грн. (судових витрат) + 1 211, 20 грн. (судового збору, стягнутого з коледжу в дохід держави).

Однак, слідчий ОСОБА_4 під час здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, не відібрала пояснення у заявника, не визнала його потерпілим, не допитала у зазначеному процесуальному статусі, не надала йому можливість зняти копії матеріалів кримінального провадження, не вчинила належних дій щодо розслідування вказаного злочину, обмежившись формальним підходом, що призвело до закриття вказаного кримінального провадження без жодних на те правових підстав.

Щодо строку звернення із даною скаргою, то заявник зазначає, що копію оскаржуваної постанови він особисто отримав лише 20.12.2024 р., про що власноручно розписався в оригіналі цієї постанови.

З огляду на вище вказане заявник просить поновити пропущений процесуальний строк на подання даної скарги та скасувати зазначену постанову як незаконну з вище вказаних підстав.

В судовому засіданні заявник підтримав подану скаргу. При цьому заявник не зміг пояснити яку саме неправомірну вигоду отримав ОСОБА_7 як суб`єкт злочину, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, про вчинення якого стверджує заявник, а також не зміг пояснити чому він вважає, що ОСОБА_7 була завдана саме істотна шкода охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.

Слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні вказала, що оскаржувана постанова є законною та винесена на підставі здійсненого повного та всебічного досудового розслідування. Зокрема, слідчий вказала, що в діях ОСОБА_7 відсутній складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 364 КК України, оскільки ця особа в період тимчасової непрацездатності директора даного коледжу виконувала повноваження директора без погодження з Департаментом охорони здоров`я. Однак, в повноваження останнього входить приймання на роботу та звільнення з роботи працівників. Слідчий також зазначила, що відповідно до примітки до ст.364 КК України істотною шкодою у вказаній статті вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Тому слідчий просить відмовити в задоволенні даної скарги.

Слідчий також зазначила, що копію оскаржуваної постанови заявник особисто отримав 20.12.2024 р. Копія цього документу надсилалася слідчим заявнику раніше поштою, однак, він не вчинив дій щоб отримати дану копію у відділенні поштового зв`язку.

Слідчий суддя, заслухавши вказаних учасників, вивчивши подану скаргу та матеріали відповідного кримінального провадження, дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень ст.2 КПК України зміст та форма кримінального проваджених повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, рівність перед законом та судом, повага до людської гідності, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Частина 2 ст. 9 КПК України закріплює обов`язок прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Постанова про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній мають бути викладені всі підстави, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників кримінального провадження.

Орган досудового розслідування в залежності від описаних заявником обставин, в яких останній вбачає ознаки кримінально-караних діянь, та залежно від того, як ці ознаки будуть співвідноситися з ознаками складу злочину, на власний розсуд визначає об`єм слідчих та процесуальних дій, достатній, за переконанням слідчого чи прокурора, для прийняття мотивованого рішення у відповідності до положень ч.2 ст.283 КПК України.

Згідно з ч.1 ст.24 вказаного Кодексу кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст.32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно з ч.1 ст.364 КК України безпосереднім об`єктом злочину є встановлений порядок службової діяльності в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях.

Об`єктивну сторону зловживання владою або службовим становищем складає сукупність трьох ознак: 1) діяння (дія або бездіяльність) у формі використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби; 2) суспільно небезпечні наслідки у виді істотної шкоди зазначеним у законі правоохоронюваним правам, свободам або інтересам (ч. 1 ст. 364 КК) або тяжких наслідків (ч. 2 ст. 364 КК); 3) причинний зв`язок між злочинним діянням і наслідками.

Істотною шкодою у статті 364 КК України, якщо вона полягає у завданні матеріальних збитків, вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Суб`єкт злочину за ст. 364 КК України службова особа, тобто особа, яка тимчасово, постійно чи за спеціальним повноваженням здійснює функції представника місцевого самоврядування влади та ін. Службовими особами у ст. 364 КК України є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Суб`єктивна сторона службового зловживання характеризується виною у формі умислу. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони цього злочину є мета: одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони службового зловживання є мотив: а) корисливі мотиви;

б) інші особисті інтереси; в) інтереси третіх осіб.

Службове зловживання належить до злочинів із матеріальним складом і за ч. 1 ст. 364 КК визнається закінченим із моменту заподіяння істотної шкоди правам, свободам та інтересам фізичних чи юридичних осіб або державним чи громадським інтересам.

Слідчим суддею встановлено, що оскаржуваною постановою, винесеною старшим слідчим СВ Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківської області ОСОБА_4 22.11.2024 року, закрито вказане кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364КК України.

В цій постанові зазначено, що зіставляючи встановлені під час проведення досудового розслідування факти між собою, орган досудового розслідування приходить до висновку про відсутність в діях заступника директора з навчальної роботи ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, оскільки останній на час тимчасової непрацездатності директора коледжу виконував повноваження директора без погодження з Департаментом охорони здоров`я, в чиї повноваження входить приймання на роботу та звільнення з роботи працівників. А тому це дає підстави для закриття кримінального провадження, у зв`язку з відсутністю всіх ознак, необхідних для складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

З оскаржуваної постанови вбачається, що висновки слідчого ґрунтуються на зібраних під час здійснення досудового розслідування доказах, а саме на допитах свідків ОСОБА_8 , яка займає посаду старшого інспектора з кадрів Коломийського фахового коледжу ім. Івана Франка, ОСОБА_7 , який займає посаду заступника директора з навчальної роботи вказаного коледжу, ОСОБА_9 , який займає посаду директора цього коледжу, які узгоджуються між собою і свідчать про об`єктивність та законність висновків слідчого щодо відсутності в діях осіб в межах обставин, про які зазначав заявник у заяві про вчинення злочину, складу злочину, передбаченого ч.1 ст.364 КК України.

Заявник вказує, що ОСОБА_7 завдав збитки вказаному коледжу на суму 83 949 грн. 60 коп., однак, відповідно до змісту примітки до ст. 364 КК України істотною шкодою у вказаній статті вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Згідно з ч. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 01.01.2024 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 3 028 гривень.

Відповідно до п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17,0 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 ст. 169 розділу IV Податковим кодексом України для відповідного року.

Відповідно до змісту пп. 169.1.1 ст. 169 розділу ІV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга становить 50 відсотків розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Таким чином, 50 відсотків розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2024 році становили 1 514 грн.

Отже, істотною шкодою, вказаною у ч.1 ст.364 КК України, вважається шкода, яка перевищує суму 151 400 грн. (1 514 грн. х 100). Однак, заявник у скарзі стверджує, що розмір істотної шкоди становить 83 949, 60 грн., чим сам заявник спростовує наявність складу вказаного злочину, необхідною умовою якого є факт завдання істотної шкоди

Посилання заявника на те, що обставини, встановлені вказаним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.10.2024 року, є мають преюдиційне значення для даного кримінального провадження, є безпідставними, оскільки такі твердження суперечать фундаментальним засадам і принципам кримінального судочинства, одні з яких передбачають, що виключно обвинувальним вироком, який набрав законної сили, встановлюється факт вчинення особою кримінального правопорушення та її вина у вчиненні останнього.

Щодо посилань заявника на те, що слідчий ОСОБА_4 не визнала його потерпілим у вказаному кримінальному провадженні та не допитала його в такому процесуальному статусі, суддя зауважує, що оскарження дій/бездіяльності слідчого щодо нерозгляду клопотання про визнання потерпілим або відмову в задоволенні такого клопотання здійснюється в порядку п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України та не є предметом розгляду даної скарги.

Інші доводи заявника також не спростовують законність оскаржуваної постанови, оскільки стороною заявника не надано жодних підтверджуючих ці доводи доказів.

Таким чином, на підставі наведеного слідчим суддею встановлено, що здійснене слідчим досудове розслідування та винесення за його наслідками оскаржуваної постанови відповідають вищевказаним вимогам ч.2 ст.9 КПК України, які передбачають, що орган досудового розслідування зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

При цьому слідчий суддя вважає, що доводи заявника про незаконність оскаржуваної постанови зводяться до його незгоди із цим рішенням. При цьому заявником не зазначено будь-яких істотних обставин, які би вплинули (могли вплинути) на прийняття слідчим рішення за наслідками проведення розслідування, і що саме ці обставини залишилися поза увагою слідчого. Отже, вжиті слідчим заходи слідчий суддя вважає достатніми для прийняття рішення про закриття даного кримінального провадження.

Тому в задоволенні скарги слід відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Слідчим суддею встановлено, що копію оскаржуваної постанови заявник фактично отримав 20.12.2024 року, а розглядувану скаргу подав до суду 30.12.2024 року, тобто у встановлений законом строк, про що свідчить відповідна відмітка. Отже, відсутні підстави вирішувати питання про поновлення процесуального строку на подання даної скарги.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303-309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

у задоволенні скарги про скасування постанови, винесеної старшим слідчим СВ Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківської області ОСОБА_4 від 22.11.2024 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.09.2024 року за № 0000671, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з часу її постановлення.

Повний текст ухвали складено 14.01.2025 року о 10 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1