Дата документу 25.12.2024
Провадження № 1-кс/334/3299/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2024 року слідчий суддя Ленінського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

за участю заявника ОСОБА_3 ,

встановив:

слідчому судді надійшла скарга ОСОБА_3 , в якій він просить визнати протиправною бездіяльність слідчого Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, що полягає в невнесенні відповідних відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його повідомленням про вчинення кримінального правопорушення 11.12.2024, поданого та зареєстрованого в Запорізькому РУП ГУНП в Запорізькій області № 34694; зобов`язати слідчого відповідно до вимог статті 214 КПК України не пізніше 24 годин з моменту винесення ухвали слідчого судді внести до ЄРДР відповідні відомості за його повідомленням; зобов`язати слідчого не пізніше 24 годин з моменту винесення ухвали слідчого судді надати йому витяг з ЄРДР; зобов`язати заступника начальника Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області начальника слідчого відділу ОСОБА_4 не пізніше 24 годин з моменту винесення ухвали слідчого судді забезпечити невідкладне внесення слідчим до ЄРДР відповідних відомостей за його повідомленням про вчинення кримінального правопорушення; виконання даної ухвали покласти на заступника начальника Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області начальника слідчого відділу

ОСОБА_5 обґрунтування скарги зазначив, щовін 11.12.2024 звернувся до Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області із повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, ознаки якого передбачені частиною другою статті 366 та частиною другою статті 367 КК України. Повідомлення було зареєстроване в цей же день за № 34694. Подія злочину полягає в тому, що головний спеціаліст мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 склав відносно заявника протокол № 6218 від 11.12.2024 про адміністративне правопорушення та вніс до нього завідомо неправдиві відомості про те, що ОСОБА_7 не з`явився за повісткою про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення облікових даних, чим скоїв правопорушення, ознаки якого передбачені частиною третьою статті 210-1 КУпАП, а саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинену в особливий період. ОСОБА_6 не зупинили ті обставини, що заявник надав документи, що підтверджують оновлення ним військово-облікових документів через застосунок Резерв+, що заявник є особою з інвалідністю 3 групи, а відтак не підлягає мобілізації. Крім того ОСОБА_6 не мав належних доказів оповіщення заявника про виклик до РТЦК та СП. Ці обставини встановлені постановою № 6218 від 18.12.2024, якою встановлено відсутність події адміністративного правопорушення та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення. Таким чином ОСОБА_6 , достеменно знаючи, що заявник оновив військово-облікові дані, є особою з інвалідністю 3 групи, повістки про виклик не отримував, а отже у нього відсутні будь-які обов`язки, передбачені частиною третьою статті 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та абзац 3 частини десятої статті 1 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», вніс в протокол № 6218 від 11 грудня 2024 року завідомо неправдиві відомості. В подальшому не притягнення заявника до адміністративної відповідальності за підробленим протоколом перебувало поза волею ОСОБА_6 , а закриття провадження відбулось лише внаслідок активної правової позиції заявника щодо захисту своїх прав. Отже наявність викладених обставин викликає об`єктивну необхідність їх перевірки та встановлення кримінально-процесуальними заходами, якими є слідчі дії, право на проведення яких (за певними винятками, які не стосуються цього випадку) виникає з моменту внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Тому невнесення відомостей в ЄРДР за наявності обґрунтованих підстав вважати, що ОСОБА_6 скоєне кримінальне правопорушення, унеможливлює здійснення досудового розслідування, а відтак досягнення завдання кримінального провадження. Запорізьким РУП ГУНП в Запорізькій області до ЄРДР не внесені відомості про кримінальне правопорушення, отримані уповноваженою особою на підставі його повідомлення від 11.12.2024. Вважає, що така бездіяльність Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області суперечить вимогам статті 214 КПК України та призвела до того, що належний орган слідства позбавлений можливості розпочати досудове слідство, здійснити слідчі дії з метою встановлення складу злочину і притягнення винних до відповідальності. Допущена бездіяльність суперечить меті захисту публічних інтересів щодо забезпечення законності у державі.

Заявник ОСОБА_3 скаргу та обставини, якими вона обґрунтована, підтримав.

Представник Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд скарги за його відсутності.

Заслухавши пояснення заявника, дослідивши скаргу та додані до неї документи, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

12.12.2024 ОСОБА_3 звернувся до Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області з заявою про те, що 11.12.2024 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 по АДРЕСА_1 , близько 17.30 години відносно нього був складений протокол № 6218 та написано, що він не з`явився за повісткою, яку йому не вручали. Заява зареєстрована ІТС «ІП НПУ» (журнал Єдиного обліку) за № 34694.

До теперішнього часу відомості за заявою ОСОБА_3 від 12.12.2024 до ЄРДР уповноваженою особою Запорізького РУП ГУНП не внесені.

Положеннями статті 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні частини 2 статті 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Згідно з частиною першою статті 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням (частина перша статті 1 КК України).

Кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення (частина перша статті 11 КК України).

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання вказаних завдань і покликана, з одного боку, забезпечити рішуче оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого виключити незаконне і необґрунтоване залучення громадян в орбіту кримінального процесу, а також марне витрачання сил і засобів правоохоронних органів.

Чинним КПК України закріплено спрощену процедуру початку досудового розслідування (без проведення дослідчої перевірки).

Відповідно до частин першої та другої статті 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР.

Проте така спрощена процедура не означає, що взагалі відсутні критерії для внесення чи невнесення відповідних відомостей до ЄРДР. Її спрощеність виражається у тому, що для перевірки наявності зазначених вище критеріїв не потрібно проводити попередню перевірку викладених у заяві відомостей, а необхідно лише перевірити зміст самої заяви.

Так до ЄРДР, серед іншого, вносяться відомості про: (1) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; (2) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (пункти 4 та 5 частини п`ятої статті 214 КПК України).

Отже, для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами ЄРДР такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті КК України).

Вказане узгоджується з позицією, викладеною в Узагальненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 9-49/0/4-17 від 12.01.2017, за якою КПК дійсно передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.

Якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що (1) обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або (2) в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.

Такий висновок відповідає рішенню Конституційного Суду України від 17.06.2020 № 4-р(ІІ)/2020, у пункті 5 мотивувальної частини якого зазначено, що встановлений законодавцем обсяг судового захисту стосовно оцінки бездіяльності уповноважених державних органів має забезпечити ефективність судового контролю, який має бути забезпечено під час розгляду відповідних питань хоча б у двох судових інстанціях: законодавець має запровадити такий обсяг судового контролю за бездіяльністю слідчого чи прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Реєстру після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, що дозволяв би здійснити ефективний судовий контроль щодо відповідних питань та за наявності підстав надати особі можливість ініціювати початок кримінального провадження, а отже, надати їй реальний доступ до судового захисту.

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 16.05.2019 у справі № 761/20985/18 (провадження № 51-8007км18) наголосила, що якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.

Внесення до ЄРДР неконкретних тверджень (у тому числі припущень) заявника про вчинення кримінального правопорушення за відсутності будь-яких об`єктивних відомостей про обставини його вчинення призвело б до: (1) розпорошення обмежених сил і засобів правоохоронної системи держави на перевірку значної кількості безпідставних та абстрактних повідомлень про кримінальні правопорушення, що в свою чергу (2) не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь, що неминуче знизило б ефективність захисту особи, суспільства та держави від цих кримінальних правопорушень, ускладнило б охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, які зазнали шкоди від таких правопорушень; (3) порушення права та законних інтересів осіб, згаданих в таких повідомленнях; (4) використання інструментів статті 214 КПК України не для ініціювання початку досудового розслідування щодо конкретного кримінального правопорушення, а для спрямування сил і засобів правоохоронних органів загалом на всю діяльність визначеного заявником підприємства, установи чи організації або окремої людини з метою вже самостійного виявлення слідчим, дізнавачем, прокурором обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (а це є вже іншим приводом для початку досудового розслідування за статтею 214 КПК України), а також (5) унеможливлення застосування механізму притягнення заявників до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальні правопорушення (стаття 383 КК України). Зазначене не відповідає завданням кримінального провадження, які визначені у статті 2 КПК України.

Таким чином, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Зі змісту заяви про кримінальне правопорушення та цієї скарги вбачається, що заявник стверджує про вчинення уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 366 та частиною другою статті 367 КК України. Дії вказаної особи полягали у тому, що ОСОБА_6 склав відносно заявника протокол № 6218 від 11.12.2024 про адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП та вніс до нього завідомо неправдиві відомості про те, що ОСОБА_7 не з`явився за повісткою про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення облікових даних. При цьому ОСОБА_6 не взяв до уваги те, що заявник надав документи, що підтверджують оновлення ним військово-облікових документів через застосунок Резерв+, є особою з інвалідністю 3 групи, а відтак не підлягає мобілізації. Крім того ОСОБА_6 не мав належних доказів оповіщення заявника про виклик до РТЦК та СП.

Частиною другою статті 366 КК України передбачена кримінальна відповідальність за складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів, якщо вони спричинили тяжкі наслідки.

Відповідно до примітки до статті 358 КПК України під офіційним документом у цій статті та статтях 357 і 366 цього Кодексу слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

У протоколі про адміністративне правопорушення № 6218 від 11.12.2024 зазначено, що 30.11.2024 військовозобов`язаний ОСОБА_3 не з`явився за повісткою (розпорядженням) про виклик д ІНФОРМАЦІЯ_2 , про причини неявки не повідомив, чим порушив вимоги частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та абзац 3 частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», чим вчинив правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

При цьому заявник зазначає, що він не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_1 у визначений у повістці час, оскільки не отримував її. Крім цього він оновив військово-облікові документи через застосунок ОСОБА_8 та є особою з інвалідністю 3 групи.

Таким чином у протоколі про адміністративне правопорушення лише зафіксовані обставини, встановлені уповноваженою особою щодо неявки ОСОБА_3 до ІНФОРМАЦІЯ_1 та будь-які завідомо неправдиві відомості до нього не внесені, враховуючи те, що повістка від 20.11.2024 надсилалась заявнику у встановленому порядку за адресою, зазначеною ним у військово-облікових документах.

При цьому поважність причин неявки ОСОБА_3 за повісткою були взяті до уваги керівником ІНФОРМАЦІЯ_1 при розгляді справи про адміністративне правопорушення, що і стало підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, предбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

Отже за обставин, зазначених у заяві про кримінальне правопорушення від 12.12.2024 та у цій скарзі відсутні склади кримінальних правопорушень, передбачених статтею 366 КК України.

Частиною другою статті 367 КК України передбачена кримінальна відповідальність за службову недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб, якщо вона спричинила тяжкі наслідки.

Згідно з пунктами 3 та 4 примітки до статті 364 КК України істотною шкодою у статтях 364, 364-1, 365, 365-2, 367 вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Тяжкими наслідками у статтях 364-367 вважаються такі наслідки, які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Зазначені у заяві про кримінальне правопорушення від 12.12.2024 та у цій скарзі обставини не свідчать про завдання ОСОБА_3 істотної шкоди або тяжких наслідків внаслідок складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, що свідчить про відсутність складів кримінальних правопорушень, передбачених статтею 367 КК України.

Враховуючи те, що скарга ОСОБА_3 містить виключно його власні міркування та припущення про вчинення кримінальних правопорушень щодо нього, не містить об`єктивних даних про вчинення останніми злочину, бездіяльність уповноважених осіб Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не суперечать вимогам статті 214 КПК України, у зв`язку з чим слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення скарги, а відтак доходить до висновку, що її необхідно залишити без задоволення.

Керуючись статтями 214, 303, 306 - 307, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

постановив:

скаргу залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складений 26 грудня 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1