ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 674/1324/24

Провадження № 11-кп/820/164/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 12 листопада 2024 року у кримінальному провадженні №0000313, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.08.2024, стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Струга Новоушицького району Хмельницької області, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та мешканця АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.125 ч.1 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 15 000 гривень відшкодування моральної шкоди а також 5 000 грн. витрат на правову допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено,-

в с т а н о в и л а:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком суду, 10 серпня 2024 року близько 22 год. 00 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи на дитячому майданчику, який розміщений на території Міцівецької гімназії по вулиці Богдана Хмельницького, 55-В в с. Міцівці, Новодунаєвецької територіальної громади Кам`янець-Подільського району Хмельницької області на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час словесної суперечки із малолітнім ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийняв рішення про спричинення останньому тілесних ушкоджень. Тоді ж, ОСОБА_8 , реалізовуючи свій протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою спричинення тілесних ушкоджень малолітньому потерпілому, перебуваючи в положенні стоячи навпроти ОСОБА_9 , умисно, кулаком правої руки наніс один удар в область лівого ока останнього, від якого потерпілий втратив рівновагу та впав спиною на поверхню землі. В подальшому продовжуючи реалізувати свої протиправні дії, спрямовані на заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 , скориставшись тим, що малолітній потерпілий ОСОБА_9 перебуває в положенні лежачи, на спині, сів зверху на нього та умисно наніс ще два удари кулаком лівої руки по обличчю потерпілого.

Вказаними діями ОСОБА_8 спричинив малолітньому потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді синця повік лівого ока з розповсюдженням на ліву щоку та садна на верхній губі зліва, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 просять вирок суду змінити в частині вирішення цивільного позову неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 .

Стверджують, що суд першої інстанції при постановленні вироку допустив припущення, оскільки зазначив, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує характер та глибину душевних страждань цивільного позивача від спричинених йому тілесних ушкоджень. Зокрема, потерпілий є неповнолітнім, про що був обізнаний обвинувачений, нанесення тілесних ушкоджень відбувалось значно старшим за віком відносно віку потерпілого та в присутності його однолітків, що вочевидь значно принижувало гідність потерпілого.

Проте, доказів у підтвердження такої мотивації в судовому засіданні здобуто не було, не вказав про очевидність настання таких наслідків і психолог.

Зазначають, що задоволений судом розмір моральної шкоди у сумі 15000 грн. є неспіврозмірним та завищеним, оскільки потерпілий ОСОБА_9 не поніс жодних витрат матеріального характеру пов`язаних із лікуванням та, надаючи свої пояснення в судовому засіданні, не навів жодного доводу щодо заподіяних йому втрат немайнового характеру.

Окрім того, ОСОБА_8 в ході судового розгляду надавались пояснення про те, що він проживає в сільській місцевості, не працює та живе за рахунок домашнього господарства, що позбавляє можливості сплатити моральну шкоду у сумі 15000 грн.

Вважають, що висновок суду про те, що обвинувачений не намагався якимось чином відшкодувати шкоду, суперечить фактичним поясненням потерпілого та обвинуваченого, наданими в судовому засіданні, оскільки ОСОБА_8 намагався вибачитись та відшкодувати збитки потерпілому, проте останній відмовився спілкуватись.

Не погоджуються апелянти із стягненням судових витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги, оскільки в матеріалах справи відсутні документи, що їх підтверджують. Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений з адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, оформлені в установленому законом порядку, а саме квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне дорученням з відміткою банку або іншим банківським документом, касовий чек, посвідчення про відрядження.

Вказують, що у відповідності до ст.128 ч.2 КПК України, цівільний позов може бути пред`явлений законними представниками неповнолітніх осіб та осіб, визнаних у встановленому законом порядку недієздатними та обмежено дієздатними.

Водночас у даному кримінальному провадженні позивачем є неповнолітній ОСОБА_9 , його представником по договору про надання правничої допомоги - ОСОБА_6 . Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 04.09.2024 року законного представника неповнолітнього ОСОБА_10 замінено на ОСОБА_11 .

Отже, позовна заява про відшкодування моральної шкоди заявлена недієздатною особою, а тому її слід залишити без розгляду.

Узагальнені доводи учасників апеляційного перегляду провадження.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали подану ними апеляційну скаргу, просили змінити вирок суду, зменшивши розмір моральної шкоди та витрат за надання правової допомоги на користь потерпілого.

Представник потерпілого - ОСОБА_6 та прокурор заперечили проти апеляційних вимог, вважали вирок суду законним та обґрунтованим.

Вислухавши доповідача, учасників апеляційного розгляду, вивчивши матеріали провадження у межах апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Мотиви суду з посиланням на норми кримінального та процесуального закону.

Положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до вимог, встановлених ст. 370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ст.125 ч.1 КК України, як спричинення умисного легкого тілесного ушкодження, в апеляційній скарзі захисту не оспорюється, тому вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Колегія суддів вважає, що за наслідками судового розгляду судом було постановлено законне, обґрунтоване та мотивоване судове рішення з додержанням вимог ст. 370 КПК України, норм матеріального та процесуального права, постановлене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у відповідності до ст. 94 КПК України з наведенням відповідних мотивів.

Колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги сторони захисту в частині зменшення відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_9 , за таких підстав.

Позовні вимоги потерпілого були заявлені у межах положень ст. 128 КПК України, за якоюособа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Виходячи із положень ст.129 КПК України, ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом на підставі фактичних обставин справи з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги потерпілого були розглянуті судом з додержанням положень ст.129 КПК України, за якими, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову, вирішує по суті заявлені позовні вимоги.

Моральна шкода, завдана фізичній особі підлягає відшкодуванню особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За рекомендаціями, викладеними в п. 9 Постанови № 4 від 31 березня 1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Судами при визначенні розміру моральної шкоди враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір стягнення має бути співрозмірним завданій шкоді.

Колегія суддів виходить з того, що при вирішенні питання про стягнення на користь потерпілого ОСОБА_9 завданої йому протиправними діями обвинуваченого моральної шкоди, суд вірно зважив на характер, глибину душевних і фізичних страждань, перенесених потерпілим, від спричинення йому тілесних ушкоджень а також характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 внаслідок неправомірних дій ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді синця повік лівого ока з розповсюдженням на ліву щоку, садно на верхній губі зліва, садно на правому ліктьовому суглобі, що по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Як убачається з мотивувальної частини оскарженого вироку, суд першої інстанції, визначаючи розмір морального відшкодування також врахував, що потерпілий є неповнолітнім, про що був достовірно обізнаний обвинувачений, нанесення тілесних ушкоджень відбувалось значно старшим за віком відносно віку потерпілого та в присутності його однолітків.

Судом вірно враховано і те, що потерпілий в силу свого віку, на відповідному етапі формування особистості та психологічного стану, пережив страх та тривалі душевні страждання, його психологічний стан потребує за діяння певних зусиль для відновлення.

Окрім того, як вбачається із пояснень потерпілого ОСОБА_9 , наданих в судовому засіданні, товариші-підлітки негативно ставились до нього після нанесення тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_8 , що створю додаткову психологічну травму для потерпілого.

Колегія суддів вважає, суд першої інстанції, виходячи із засад розумності та справедливості, дійшов до висновку, що моральне відшкодування в сумі 15 000 грн. буде відповідною компенсацією за діяння особи, яка заподіяла шкоди.

На думку колегії суддів, такі об`єктивні обставини, встановлені судом, безсумнівно доводить моральні та фізичні страждання потерпілого ОСОБА_9 внаслідок причинення йому тілесних ушкоджень, та погоджується з висновками суду про відшкодування моральної шкоди потерпілому у розмірі 15 000 гривень, який не можна визнати надмірним.

Приймаючи до уваги обставини події кримінального правопорушення, колегія суддів вважає такий розмір відшкодування моральної шкоди співрозмірним обсягу понесених потерпілим моральних страждань та не знаходить підстав для його зменшення за апеляційними вимогами захисту.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що стягнута моральна шкода є необґрунтованою та непосильною для ОСОБА_8 , оскільки він проживає в сільській місцевості, не працює та живе за рахунок домашнього господарства, колегія суддів відкидає, враховуючи характер кримінального правопорушення, ступінь фізичних та душевних страждань потерпілого, обмеження можливості реалізації своїх потреб, а також поведінку обвинуваченого, який після вчинення умисного тілесного ушкодження не просив вибачення у потерпілого ОСОБА_9 , а погрожував матері та бабусі.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що обвинувачений ОСОБА_8 є працездатним, не має непрацездатних утриманців, має нормальний стан здоров`я, відповідно взмозі відшкодувати потерпілому ОСОБА_9 завдану моральну шкоду.

Апеляційні твердження захисту в тій частині, що потерпілий ОСОБА_9 не поніс жодних витрат матеріального характеру пов`язаних з лікуванням, наведених висновків не спростовують, оскільки заподіяння обвинуваченим потерпілому легких тілесних ушкоджень доведено вироком суду і учасниками провадження, зокрема стороною захисту не заперечується.

Надання медичних документів на підтвердження погіршення психологічного стану, тяжкості моральних страждань законом не передбачено, такі обставини оцінюються судом, виходячи з сукупності наведених критеріїв, тому апеляційні доводи сторони захисту в цій частині колегія суддів відкидає.

Колегія апеляційного суду не приймає до уваги доводи сторони захисту про те, що обвинувачений намагався відшкодувати шкоду потерпілому, оскільки в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_8 вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав в повному обсязі, однак матеріали кримінального провадження не містять даних про відшкодування ним в ході досудового розслідування та судового розгляду заподіяної шкоди, що свідчить про те, що останній не виявляв бажання виправити ситуацію, що склалася.

Колегія суддів не погоджується з доводами захисту про безпідставність стягнення процесуальних витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги потерпілому, та виходить з наступного.

Положення, які стосуються процесуальних витрат, регламентовані главою 8 КПК України (ст.ст. 118-126). Натомість положення, які стосуються цивільного позову, визначені главою 9 КПК України (ст.ст. 128-129). Це свідчить про різну правову природу процесуальних витрат та шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням. Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження. Натомість шкода у кримінальному провадженні пов`язана не з процесуальними відносинами, а з матеріально-правовими - вчиненням кримінального правопорушення чи іншого суспільно небезпечного діяння. Вирішення питання про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого процесуальних витрат не залежить від того чи потерпілий звертався до суду із позовом про відшкодування шкоди у кримінальному провадженні та від результату розгляду такого позову.

Відповідно до ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються із:

1) витрат на правову допомогу;2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження;3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів;4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів, виготовленням дублікатів і копій документів.

Згідно з ч. 2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до вимог ст. 124 ч. 1 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Згідно з ст. 91 ч. 1 п. 3 КПК вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Обов`язок доказування даних щодо розміру процесуальних витрат покладається на сторону, що їх подає (ч.2 ст. 92 КПК України).

Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги.

Представником потерпілого на підтвердження процесуальних витрат на правову допомогу надано договір про надання правової допомоги від 14.08.2024 року, укладений між законним представником потерпілого ОСОБА_10 та адвокатом ОСОБА_6 (а.с.36), розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу (а.с.32) та квитанцію про оплату гонорару від 21.08.2024 року (а.с.33).

Згідно умов договору (п.п. 4.1) сторони домовилися, що розмір гонорару за правову допомогу передбачену відповідним договором встановлюється в розмірі, що визначений за домовленістю сторін.

21.08.2024 року клієнт ОСОБА_10 сплатила адвокату ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 10 000 грн., таким чином в повному обсязі провів розрахунок за надані послуги.

У Постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від16.04.2020р. по справі № 727/4597/19 колегією суддів зроблено висновки, що профільний закон «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги додокумента, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату, а оскільки адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність до них не можуть бути застосовані положення Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,громадського харчування та послуг», Положення «Про форму та зміст розрахункових документів», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року№13 та Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні,затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148 оскільки останні не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку та не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність.

У вказаній постанові Верховний Суд також зазначає, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката та одночасно доходить висновку, що адвокат може видати клієнту найого вимогу складений в довільній формі документ (квитанцію, довідку, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Отже, як випливає з викладеної позиції Верховного Суду, видана адвокатом квитанція, довідка або інший документ, складений у довільній формі на підтвердження отримання відклієнта готівкових коштів за надання правової допомоги разом із договором про надання правової допомоги (актами виконаних робіт тощо) є належним доказом для підтвердження витрат учасника справи на професійну правничу допомогу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на користь ОСОБА_9 5 000 грн. процесуальних витрат на професійну правову допомогу пропорційно до розміру задоволених вимог.

З наведених підстав колегія суддів також погоджується із висновком суду в частині стягнення витрат на правову допомогу на користь ОСОБА_9 , в розмірі 5 000 грн.

На переконання колегії суддів, витрати на професійну правову допомогу, стягнуті судом першої інстанції з обвинуваченого на користь потерпілого та цивільного позивача відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

На переконання колегії суддів, твердження сторони захисту про те, що позовна заява про відшкодування моральної шкоди заявлена недієздантою особою, є неспроможними, оскільки позовні вимоги неповнолітнього потерпілого були заявлені у межах положень ст. 128 КПК України за якоюособа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Як убачається з матеріалів даного кримінального провадження, потерпілою особою являється неповнолітній ОСОБА_9 , тобто така особа, яка не може самостійно подати цивільний позов. А тому, цивільний позов про відшкодування моральної шкоди був поданий її представником ОСОБА_6 , тобто особою, яка відповідно до ст.58 ч.2 КПК України користується процесуальними правами потерпілого, інтереси якого від представляє.

Отже, всі обставини, вказані в апеляційній скарзі, на які посилається обвинувачений та його захисник, були ретельно вивчені судом та піддані аналізу при вирішенні питання про визначення розміру моральної шкоди та судових витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги, які підлягають стягненню на користь потерпілого.

Інших обставин, передбачених ст. 409 КПК України для зміни або скасування вироку суду, апеляційні скарги не містять та колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404,405,407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 12 листопада 2024 року ухвалений щодо ОСОБА_8 - залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3