ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1315/25 Справа № 192/2257/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 а вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000495 від 08 серпня 2023 року стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Аполлонівка Солонянського району Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статтею 369 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_8

в режимі відеоконференції:

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_9

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2025 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК та йому призначено покарання у виді обмеження волі строком два роки.

На підставі ст. 75 КК звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком один рік.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 76 КК покладено на ОСОБА_7 в період іспитового строку такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою вид якої буде визначений органом пробації.

Цим вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим в обіцянці службовій особі надати їй неправомірну вигоду за невчинення службовою особою в інтересах того, хто обіцяє таку вигоду будь-якої дії з використанням службового становища, при таких обставинах.

08 серпня 2024 року приблизно о 01 год 00 хв ОСОБА_7 , рухаючись на автомобілі «ВАЗ 210994-20» номерний знак НОМЕР_1 , будучи зупиненим інспектором сектору реагування патрульної поліції ВП №9 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 за адресою: смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області, вул. Гагаріна, поблизу буд. 28, достовірно усвідомлюючи, що ОСОБА_10 є службовою особою, маючи умисел на обіцянку надання неправомірної вигоди службовій особі з метою не притягнення його до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, з метою реалізації умислу пообіцяв надати інспектору сектору реагування патрульної поліції ВП №9 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 неправомірну вигоду в сумі 20000 грн 00 коп, з метою невчинення ним дій щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 22 400 грн.

Не оскаржуючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинувачений вважає вирок незаконним та необґрунтованим в частині призначеного покарання вважає його таким, що не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Як вбачається з вироку, суд недостатньо врахував ступінь суспільної небезпеки корупційного правопорушення, належним чином не вмотивував, які саме обставини справи та дані про особу винного дають підстави для висновку про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням. Суд першої інстанції, обираючи обвинуваченому, покарання в межах санкції ч. 1 ст. 369 КК не дотримався наведених вимог закону, належним чином не врахував суспільну небезпеку кримінальних правопорушень, правопорушень, пов`язаних корупцією. Поза увагою районного суду залишився той факт, що звільнення з випробуванням можливе лише у разі затвердження угоди про визнання винуватості.

Вважає, що законним, справедливим і таким, що сприятиме перевихованню та попередженню ОСОБА_7 вчиненню нових злочинів, буде покарання за ч. 1 ст. 121 КК у виді штрафу на користь держави в розмірі 1200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян 22400 грн. Цей захід примусу нейтралізує негативні настанови, оскільки останній щиро розкаявся у вчиненому та є учасником бойових дій, приймав участь у захисті країни.

Наведене призвело до неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор в судовому засіданні частково підтримав апеляційну скаргу прокурора, який брав участь в суді першої інстанції і просив призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу у сумі 20400 грн.

Обвинувачений та його захисник не заперечували проти задоволення скарги сторони обвинувачення.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду та правова кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 369 КК в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому відповідно до ст. 404 КПК апеляційним судом не переглядаються.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора про неправильність застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок неправильного звільнення від відбування покарання, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого (п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409 КПК).

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вищезазначених вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції не дотримався в повній мірі, з огляду на наступне.

Вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2025 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК та йому призначено покарання у виді обмеження волі строком два роки. На підставі ст. 75, 76 КК звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком один рік та покладенням відповідних обов`язків.

Відповідно до примітки до ст. 45 КК корупційними кримінальними правопорушеннями відповідно до цього Кодексу вважаються кримінальні правопорушення, передбачені зокрема статтями статтями 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 368-369-2 цього Кодексу.

За змістом ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи, що ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні корупційного кримінального правопорушення, рішення суду про звільнення його від відбування покарання з випробуванням не ґрунтується на положеннях закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим в цій частині підлягає зміні, а скарга прокурора частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 грудня 2021 року у справі № 617/775/20 (провадження № 13-110кс21), зміна за результатами розгляду апеляційної, касаційної скарги покарання у виді позбавлення чи обмеження волі, від відбування якого особу було звільнено звипробуванням на підставі ст. 75 КК на штраф не є погіршенням правового становища обвинуваченого, засудженого.

Призначення апеляційним судом покарання у виді штрафу замість призначеного судом першої інстанції покарання у виді обмеження чи позбавлення волі зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК не є: «застосуванням більш суворого покарання» в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК; «неправильним звільненням від відбування покарання» в розумінні п. 4 ч. 1 ст.420КПК; «іншим погіршенням становища обвинуваченого» в розумінні ч. 2 ст.404 і ч. 1 ст. 421 цього Кодексу, у зв`язку із чим задоволення відповідних апеляційних вимог сторони захисту з огляду на приписи ст. 420 КПК не вимагає скасування у відповідній частині вироку суду першої інстанції і постановлення нового вироку. Таке рішення суд апеляційної інстанції постановляє у формі ухвали.

Враховуючи вищевикладене, вимоги апеляційної скарги прокурора про скасування вироку та ухвалення нового вироку, задоволенню не підлягають.

Виходячи з положень ст. 65 КК суди повинні суворо додержуватися вимог цієї норми закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Якщо санкція закону, за яким особу визнано винною, нарівні з обмеженням волі на певний строк передбачає більш м`які види покарання, при постановленні вироку потрібно обговорювати питання про призначення покарання, не пов`язаного з обмеженням волі. У разі обрання покарання у виді обмеження волі це рішення також має бути вмотивовано у вироку.

Додержання цих вимог закону вимагає, що в кожному конкретному випадку суд, призначаючи покарання, повинен мотивувати у вироку, чому саме цей вид покарання він вважає за необхідне призначити обвинуваченому і чому саме обрана ним конкретна міра цього виду покарання є достатньою для досягнення цілей, сформульованих у ч. 2 ст. 50 КК.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому, апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, особу обвинуваченого, який не працевлаштований, раніше не судимий, в реєстрі наркологічних та психіатричних хворих не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину, за місцем проживання характеризується позитивно.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання апеляційним судом не встановлено.

Дії, передбачені ч. 1 ст. 369 КК караються штрафом від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк від двох до чотирьох років, або позбавленням волі на той самий строк.

Апеляційний суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі наближеному до мінімального, з урахуванням, що обвинувачений визнав вину, характеризується позитивно, раніше не судимий, має на утриманні неповнолітню дитину, за місцем проживання характеризується позитивно.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, є обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню з правильним обрахуванням суми штрафу 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20400 грн, а не 22400 грн, як просить прокурор в апеляційній скарзі.

Інших підстав, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону в розумінні статей 87, 412 КПК під час апеляційного перегляду апеляційним судом не встановлено.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 408 КПК, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2025 року стосовно ОСОБА_7 змінити, пом`якшити призначене йому покарання за частиною 1 статті 369 Кримінального кодексу України з двох років обмеження волі із застосуванням статей 75, 76 КК до штрафу в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 (двадцять тисяч чотириста) гривень 00 копійок.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4