ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 208/5733/21 Номер провадження 11-кп/814/1051/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого- судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Полтава провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 , що діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 30 грудня 2024 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Ухвалою Машівського районного суду Полтавської області від 30 грудня 2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області, мешканця АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, освіта середньо спеціальна, раніше не судимий, засудженого вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06.10.2022 року, скасованим в частині призначення покарання вироком Дніпровського апеляційного суду від 12.12.2022, за ч. 2 ст. 286 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки,

-відмовлено у задоволенні подання Державної установи «Машівська виправна колонія № 9» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 .

Мотивуючи прийняте рішення суд зазначив, що хоча засуджений і відбув достатній строк для застосування умовно-дострокового звільнення, має чотири заохочення та стягнень не має, вживає заходи до погашення завданої шкоди потерпілому, проте не в достатній мірі, та водночас допустив три порушення режиму відбування покарання, зокрема і відмовлявся від праці, тобто його поведінка не була сумлінною протягом всього строку покарання та не є бездоганною, а тому суд уважає що ОСОБА_7 не довів своє виправлення та в задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання потрібно відмовити.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи , яка її подала

В апеляційній скарзі адвокат засудженого просить ухвалу скасувати, задовольнити подання ДУ «Машівська виправна колонія №9» відносно ОСОБА_7 та звільнити ОСОБА_7 умовно-достроково від відбування покарання на невідбутий строк покарання.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що розглядаючи подання суд належним чином не врахував всі обставини кримінального провадження та прийшов до помилкового висновку про те, що він не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання.

Зазначає, що він в повній мірі усвідомлює наслідки вчиненого ним злочину, щиро шкодує про нього, що свідчить про доведеність його виправлення, має сумлінну поведінку за весь період відбування покарання на підставі того, що у змісті характеристики містяться відомості про дотримання ним умов відбування покарання, активну позитивну динаміку та відсутні негативні дані про його особу.

Позиція учасників провадження.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність ухвали суду.

Адвокат ОСОБА_8 , що діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 та засуджений ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримали.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог місцевим судом дотримано.

У п.п.1, 2, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" визначено, що умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

За змістом ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого у соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Окрім того, відповідно до ст.9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що вироком Дніпровського апеляційного суду від 12.12.2022 вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06.10.2022 щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасований. Ухвалений в цій частині новий, яким призначено ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2роки.

На виконання вироку Дніпровського апеляційного суду від 12.12.2023 ОСОБА_7 взято під варту 16.06.2023. Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислюється з 16.06.2023 (а.о.с. 4 ч. 1).

Отже, ОСОБА_7 відбуває покарання з 16.06.2023, кінець строку покарання 16.06.2026.

За період відбування покарання в місцях позбавлення волі має чотири заохочення за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки та вимог безпеки праці, останній раз 11.11.2024, стягнень не має, працевлаштований підсобним робітником у жовтні-листопаді 2024, за час перебування в установі надійшла постанова ВП №71724456 від 06.03.2024 про стягнення моральної шкоди в сумі 214552,87 грн, спілкується з особами позитивної спрямованості, підтримує стабільні зв`язки з рідними, які позитивно впливають на засудженого, усвідомлює наслідки вчиненого правопорушення для потерпілої особи, позитивно ставиться до працівників установи, вину у скоєному визнає, вирок суду вважає справедливим (а.с. 2-4, а.о.с. 144-146, 150, 151 ч.2).

Водночас, засудженим, 18.01.2024р. був проігнорований режимний захід «Підйом», о 06.10 год. був на своєму спальному місці та спав за результатами чого проведено профілактичну бесіду (а.с.55-62).

Також 10.03.2024р. о 08.40 год., 16.03.2024р. о 07.10 год. відмовився від прибирання прилеглої території та території відділення КДіР, обмежено бесідою виховного характеру, першою причиною засуджений пояснив приниженням його гідності виконання такого виду робіт, в другому випадку боліла голова (а.о.с.78-83, 88-92).

Згідно з довідками, виданими бухгалтерією Державної установи «Машівська виправна колонія (№ 9»), ОСОБА_7 відбуває покарання в установі з 05.03.2024, 02.04.2024 до установи надійшла постанова ВП №71724456 від 06.03.2024 про стягнення моральної шкоди в сумі 214552,87 грн, за час перебування в установі утримано із заробітної плати 1 017,59 грн, достроково погашено позов на суму 1 200,00 грн, заборгованість по позову становить 212 335, 28 грн, у жовтні-листопаді 2024 був працевлаштований підсобним робітником, має 100% відпрацювання (а.о.с.150, 151 ч.2).

Наказом по ДУ «Водянська ВК (№146) від 07.08.2023р. був прийнятий на посаду підсобного робітника виробничої майстерні (а.о.с.34).

За довідкою ВДВС від 14.05.2024р. на користь потерпілої ОСОБА_7 стягнуто 4952, 13 грн, залишок заборгованості 195047, 87 грн (а.о.с.117).

18.11.2024 засуджений погасив судові витрати за вироком суду (а.о.с.152).

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 81 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення злочину) умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Однією з головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто готовність до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Передумовою дострокового звільнення є саме «бездоганна» поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання.

Відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Аналізуючи досліджені докази, суд першої інстанції дійшов висновку, що хоча засуджений і відбув достатній строк для застосування умовно-дострокового звільнення, має чотири заохочення та стягнень не має, вживає заходи до погашення завданої шкоди потерпілому, проте не в достатній мірі, та водночас допустив три порушення режиму відбування покарання, зокрема і відмовлявся від праці, тобто його поведінка не була сумлінною протягом всього строку покарання та не є бездоганною, а тому суд уважає що ОСОБА_7 не довів своє виправлення та в задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання потрібно відмовити.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

На думку апеляційного суду, є відсутніми підстави для висновку про досягнення ОСОБА_7 необхідного ступеню виправлення, що підтверджувало би доцільність звільнення його умовно-достроково від відбування покарання.

Так, необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, яка полягає в тому, що засуджений виправився і в подальшому немає необхідності у відбуванні ним покарання.

У даному випадку, хоча відбутий ОСОБА_7 строк покарання і узгоджується з вимогами КК України, проте наразі застосування положень ст.81 КК України щодо засудженого є передчасним і невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції. Матеріали судового провадження, особової справи не підтверджують те, що мета покарання, яка насамперед полягає у виправленні засудженого, а також запобіганні вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, наразі досягнута, тобто у більш короткий строк, ніж встановлено вироком суду.

Судом повно та всебічно вивчено усі дані про особу засудженого, та обґрунтовано зроблено висновок, що поведінка засудженого протягом усього періоду відбування та його ставлення до праці, не доводить його виправлення, у розумінні ст. 6 КВК України , про що суд обґрунтовано зазначив в ухвалі.

За таких обставин, місцевий суд, дослідивши обставини провадження, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст.376,405,407,419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , що діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 30 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4