У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_7 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 вересня 2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Микільське Білозерського району Херсонської області, засудженого вироком Херсонського міського суду Херсонської області за ч. 4 ст. 185 КК України, відбуває покарання у Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор».

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 вересня 2024 року приведено вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 31 січня 2024 року щодо ОСОБА_6 у відповідність із вимогами нового кримінального законодавства.

Постановлено, в зв`язку із змінами законодавства вважати, що вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 31 січня 2024 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 162 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки.

Постановлено строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту набрання чинності цієї ухвали.

Зараховано у строк відбуття покарання ОСОБА_6 частково відбуте ним покарання у період з 01.05.2024 до моменту набрання чинності цією ухвалою з розрахунку один день відбутого покарання за два дні обмеження волі.

Постановлено направити ОСОБА_6 в місця відбуття покарання у вигляді обмеження волі в порядку передбаченому для осіб засуджених до позбавлення волі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор ОСОБА_7 просить ухвалу скасувати і постановити нову ухвалу про звільнення від призначеного покарання ОСОБА_8 у зв`язку з тим, що він засуджений за діяння, караність якого законом усунена.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор ОСОБА_7 вважає ухвалу суду незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що внаслідок прийняття Закону № 3886-ІХ, фактично караність дій ОСОБА_8 , вказаних у вироку Херсонського міського суду Херсонської області від 31.01.2024, на теперішній час усунута.

Вважає, що у даному випадку, вирішуючи питання під час виконання вироку про перекваліфікацію дій засудженого з ч. 4 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України, суд фактично перебрав на себе повноваження суду першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження та поза процедурою перегляду судових рішень в апеляційному та касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, фактично переглянув визнане доведеним обвинувачення ОСОБА_9 , зробив переоцінку доказів, змінив кваліфікацію його дій та призначив йому інше покарання, яке не було призначене вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 31.01.2024. На думку прокурора, вказаними діями суд фактично погіршив становище ОСОБА_10 .

Зазначає, що переглянувши визнане доведеним обвинувачення ОСОБА_6 , змінивши кваліфікацію дій та призначивши інше покарання (фактично визнавши його винуватим у вчиненні іншого кримінального правопорушення) поза належною процедурою судового розгляду, суд першої інстанції також порушив право на захист засудженого ОСОБА_8 , не забезпечивши йому можливості надати свої пояснення з приводу «нового» обвинувачення.

Тому прокурор вважає, що за таких обставин ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про звільнення від призначеного покарання ОСОБА_8 у зв`язку з тим, що він засуджений за діяння, караність якого законом усунена.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

В. о. начальника Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» звернувся до суду з поданням, у якому просив привести вирок Херсонського міськрайонного суду Херсонської області від 31 січня 2024 року щодо ОСОБА_6 у відповідність із вимогами діючого законодавства.

В обґрунтування подання послався на те, що 09.08.2024 набув чинності Закон України № 3886-ІХ від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким діяння, за вчинення якого ОСОБА_6 наразі є засудженим, декриміналізоване.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Херсонського міськрайонного суду Херсонської області від 31.01.2024 ОСОБА_6 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 визнаний винним за 4 епізодами таємного викрадення майна (крадіжки), а саме:

- 17.08.2023 крадіжка, вчинена за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у інше приміщення, в умовах воєнного стану на суму 398,18 грн;

- 18.08.2023 крадіжка, вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у інше приміщення, в умовах воєнного стану на суму 362,60 грн;

- в період часу з 01.10.2023 по 31.10.2023 крадіжка, вчинена повторно, поєднана з проникненням у сховище, вчинена в умовах воєнного стану на суму 1266,67 грн;

- 08.11.2023 крадіжка, вчинена повторно, в умовах воєнного стану на суму 356,64 грн.

Суд першої інстанції в обгрунтування своїх висновків зазначив, що станом на 2023 рік вартість майна, крадіжка якого утворює склад кримінального правопорушення, має перевищувати 2684 грн. Вартість же майна, за викрадання якого ОСОБА_6 є засудженим за вироком Херсонського міськрайонного суду Херсонської області від 31 січня 2024 року, цієї суми не досягає.

Оскільки внаслідок прийняття Закону № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року, відбулась декриміналізація крадіжок майна на суму від 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд першої інстанції вважав, що кримінальна караність вказаних у вироку дій ОСОБА_6 щодо самого по собі викрадення майна на теперішній час усунута.

Разом з тим, суд першої інстанції вважав, що інкримінований ОСОБА_6 злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, є складеним, адже складається з двох злочинних діянь: проникнення у житло (будучи розглянутим ізольовано, це діяння утворює склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України) і викрадення майна.

При цьому, суд першої інстанції зазначив, що декриміналізація одного з діянь, що утворюють складений злочин, не тягне за собою декриміналізацію й інших діянь, що утворюють цей же складений злочин. Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що після змін у законодавстві дії ОСОБА_6 слід кваліфікувати лише за ч. 1 ст. 162 КК України та призначити йому покарання у максимальних межах, передбачених санкцією цієї статті.

Суд першої інстанції вважав, що оскільки таке покарання є покаранням більш м`якого виду, відбуте ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі слід зарахувати з розрахунку 1 день відбутого покарання за 2 дні обмеження волі.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу.

Засуджений ОСОБА_6 просив апеляційну скаргу задовольнити та звільнити його від призначеного покарання її задовольнити за вироком від 31.01.2024.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційні скарзі прокурора доводи, суд дійшов таких висновків.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Проте, зазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 КК України, звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Так, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України № 3886-IX від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна) та передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

У зв`язку з вказаними змінами у законодавстві, в. о. начальника Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» звернувся до суду з поданням, у якому просив привести вирок Херсонського міськрайонного суду Херсонської області від 31 січня 2024 року щодо ОСОБА_6 у відповідність із вимогами діючого законодавства.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Херсонського міськрайонного суду Херсонської області від 31.01.2024 ОСОБА_6 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 визнаний винним за 4 епізодами таємного викрадення майна (крадіжки), а саме:

- 17.08.2023 крадіжка, вчинена за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у інше приміщення, в умовах воєнного стану на суму 398,18 грн;

- 18.08.2023 крадіжка, вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у інше приміщення, в умовах воєнного стану на суму 362,60 грн;

- в період часу з 01.10.2023 по 31.10.2023 крадіжка, вчинена повторно, поєднана з проникненням у сховище, вчинена в умовах воєнного стану на суму 1266,67 грн;

- 08.11.2023 крадіжка, вчинена повторно, в умовах воєнного стану на суму 356,64 грн.

На даний час ОСОБА_6 відбуває покарання в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» за вироком Херсонського міськрайонного суду Херсонської області 31.01.2024.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2 684 грн, а 50 відсотків від його розміру становить 1 342 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 2 684 грн (1 342х2=2 684).

Тому суд першої інстанції правильно зазначив, що станом на 2023 рік вартість майна, крадіжка якого утворює склад кримінального правопорушення, має перевищувати 2684 грн.

Вартість майна, за викрадання якого ОСОБА_6 засуджено за вироком Херсонського міськрайонного суду Херсонської області від 31 січня 2024 року, цієї суми не досягає.

Оскільки внаслідок прийняття Закону № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року, відбулась декриміналізація крадіжок майна на суму від 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд першої інстанції вважав, що кримінальна караність вказаних у вироку дій ОСОБА_6 щодо самого по собі викрадення майна на теперішній час усунута.

Суд першої інстанції зазначив, що інкримінований ОСОБА_6 злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, складається з двох злочинних діянь: проникнення у житло (це діяння утворює склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України) і викрадення майна.

За висновком суду першої інстанції, декриміналізація одного з діянь, що утворюють інкримінований злочин, не тягне за собою декриміналізацію й інших діянь, що утворюють цей злочин, а тому через зміни у законодавстві, дії ОСОБА_6 слід кваліфікувати лише за ч. 1 ст. 162 КК України та призначити йому покарання у максимальних межах, передбачених санкцією цієї статті.

З цими висновками колегія суддів не погоджується, з огляду на таке.

Так, у постанові від 07 жовтня 2024 року (справа № 278/1566/21) об`єднана палата Касаційного кримінального суду сформулювала висновок про застосування відповідних частин статей 185, 190, 191 Кримінального кодексу України (далі - КК) з урахуванням положень Закону № 3886-ІХ. Відповідно до висновку, «питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-ІХ, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння».

Порядок вирішення судом питань, пов`язаних із виконанням вироку, регулюється статтею 539 КПК України, а питання, які вирішуються судом під час виконання вироків, визначені статтею 537 КПК.

У ході виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право, зокрема, вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами другою і третьою статті 74 КК (пункт 13 частини першої статті 537 КПК). Відповідно до частини другої статті 74 КК особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

На стадії виконання вироку, відповідно до пункту 13 частини першої статті 537 КПК України, суд має право вирішувати питання про звільнення від покарання у зв`язку з набранням чинності Законом № 3886-ІХ та про пом`якшення покарання шляхом визначення після застосування цього Закону розміру покарання, яке необхідно відбувати засудженому, якщо вирок стосується сукупності злочинів чи сукупності вироків.

Отже, у даному випадку, вирішуючи питання під час виконання вироку про перекваліфікацію дій засудженого з ч. 4 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України, суд фактично перебрав на себе повноваження суду першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження та поза процедурою перегляду судових рішень в апеляційному та касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, фактично переглянув визнане доведеним обвинувачення ОСОБА_9 , змінив кваліфікацію його дій та призначив йому інше покарання, яке не було призначене вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 31.01.2024, який набрав законної сили.

Змінивши правову кваліфікацію дій ОСОБА_6 на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили, та призначивши інше покарання (фактично визнавши його винуватим у вчиненні іншого кримінального правопорушення) поза належною процедурою судового розгляду, суд першої інстанції допустив істотні порушення кримінального та кримінального процесуального законодавства.

За таких обставин, враховуючи положення ст. 74 КК України, ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про звільнення засудженого ОСОБА_6 від призначеного покарання, у зв`язку з тим, що він засуджений за діяння, караність якого законом усунена.

Як свідчать матеріали судового провадження, наразі ОСОБА_6 відбуває покарання за вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 07 жовтня 2024 року, а тому питання про його звільнення з-під варти у даному провадженні не вирішується.

З огляду на наведене, подана апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 410, 412, 413, 417, 419, 424, ч. 1 п. 13 ст. 537 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 вересня 2024 року щодо ОСОБА_6 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою звільнити ОСОБА_6 від покарання, призначеного за вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 31 січня 2024 року, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, у зв`язку з тим, що він засуджений за діяння, караність якого усунена Законом України № 3886-ІХ від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3