Справа № 314/755/22
Провадження № 1-кп/314/473/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2025 м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000020 від 06.01.2022, щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у селі Луначарське Бердянського району Запорізької області, має середню освіту, неодружений, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не має, мешкав на проекті «притулок для бездомних осіб» Філії Всеукраїнського благодійного фонду «Деполь Україна» за адресою: м. Харків, вул. Малопанасівська, 16 «А», раніше судимий:

10 серпня 2015 року Приморським районним судом Запорізької області за ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 121, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 8 місяців. 24 липня 2020 року звільнений з ДУ «Софіївська виправна колонія № 55» умовно-достроково з невідбутим терміном 1 рік 9 місяців 2 дні,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 - в режимі відеоконференції,

ВСТАНОВИВ:

До Вільнянського районного суду Запорізької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 307 КК України, з ухвалою Запорізького апеляційного суду від 20.11.2024 року, якою апеляційну скаргу прокурора задоволено частково і вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 19.04.2024 року скасовано та призначено новий розгляд справи в суді першої інстанції.

14.03.2025 у судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження ОСОБА_3 строку тримання під вартою, обґрунтоване з посиланням на наявність ризиків, визначених п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, та недостатність більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків. На думку прокурора, ризик переховування від суду обумовлюється тяжкістю злочину, у якому обвинувачується ОСОБА_3 , відсутністю у нього зареєстрованого місця проживання, стійких соціальних в`язків, постійного місця роботи, відсутність у нього дружини і дітей, що підтверджує його не прив`язаність до проживання у певній місцевості. Також прокурор вважає, що перебуваючи на волі, ОСОБА_6 може вчинити новий злочин, оскільки ніде не працює, не має альтернативних джерел доходів, окрім збуту особливо небезпечних наркотичних речовин, що свідчить про реальну можливість вчинення ним дій, спрямованих на продовження протиправної діяльності, пов`язаної з їх збутом. Наявність ризику переховування від суду та ризику вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується, унеможливлює застосування щодо ОСОБА_3 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою. Враховуючи викладене, прокурор стверджує про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_3 строком на 2 місяці.

Прокурор у судовому засіданні подане клопотання підтримав з підстав, викладених в останньому. Наполягав на наявності ризиків, передбачених пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений та захисник у судовому засіданні проти клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу заперечували. Обвинувачений 06.01.2025 надав заяву до суду, яка надійшла через канцелярію 03.02.2025 про заміну йому запобіжного заходу тримання під вартою для подальшого проходження військової служби.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши доводи клопотання про продовження строку запобіжного заходу, дослідивши письмові матеріали справи, зазначає наступне.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 15.01.2025 року обвинуваченому ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 15.03.2025 року включно.

Відповідно до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до п.п. 1, 5 ч. 1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За приписами ч. 1 ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан його здоров`я; міцність соціальних в`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у нього постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; його майновий стан, наявність судимостей, ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Судом встановлено, що підставою для обрання відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слугувала обґрунтованість підозри у вчиненні обвинуваченим злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, а також наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Обґрунтованість підозри у вчиненні вказаного кримінального правопорушення не оспорювалась сторонами під час підготовчого судового засідання.

Водночас, наразі обґрунтованість пред`явленого обвинувачення є предметом розгляду в рамках судового засідання та їй буде надана оцінка судом під час ухвалення одного з рішень, передбачених ст. 373 КПК України. З урахуванням думки обвинуваченого, який бажав дослідження всіх письмових матеріалів кримінального провадження та допиту всіх свідків, судом було встановлено повний порядок дослідження доказів.

Надаючи оцінку клопотанню прокурора, суд враховує, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

При цьому, відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», затримання та тримання особи під вартою можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою розгляду провадження, сприяти якому має тримання під вартою.

При оцінюванні наявності вказаного ризику судом взято до уваги відсутність у ОСОБА_3 офіційного працевлаштування, постійного місця роботи, постійного джерела доходу, дружини та дітей, що вказує на відсутність у нього прив`язки до певної місцевості та сталих соціальних в`язків такого ступеня і характеру, який би виключав можливість переховування ОСОБА_3 від суду та був би достатнім для запобігання вчиненню ним нових правопорушень.

При цьому, обвинувачений не має зареєстрованого місця проживання та не має власного житла.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність ризику переховування від суду, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, судом взято до уваги, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого умисного корисливого злочину, та з урахуванням відсутності у нього постійного місця роботи та регулярного доходу, свідчить про наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, у т.ч. продовження незаконної діяльності зі збуту наркотичних речовин.

Наявність у обвинуваченого неофіційного працевлаштування не виключила настання тих обставин, які викладені в обвинувальному акті, та в яких наразі сторона обвинувачення вбачає наявність складу злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

З огляду на викладене, суд погоджується з доводами прокурора про наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, та вважає, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, встановлені під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, продовжують існувати та не зменшилися.

Будь-яких обставин, які б свідчили про зменшення вказаних ризиків або їх усунення, обвинуваченим та захисником не наведено, відповідних доказів не надано.

Застосування більш м`якого запобіжного заходу, на думку суду, не здатне запобігти вищезазначеним ризикам.

Отже, враховуючи наявність ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_3 у разі визнання винним у вчиненні злочину, в якому він обвинувачується; відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків та постійного джерела доходу; беручи до уваги стадію, на якій перебуває судовий розгляд даного кримінального провадження, а саме, не допитані свідки, обвинувачений, та не досліджені всі матеріали кримінального провадження, суд вважає за необхідне продовжити для обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 12.05.2025 року включно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314-316, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про заміну запобіжного заходу відмовити.

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на термін 60 днів.

Кінцевим днем тримання під вартою визначити 12.05.2025.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню, подання апеляційної скарги не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1

14.03.2025