Провадження № 1-кп/202/907/2025
УХВАЛА

Іменем України

09 січня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника(в режимі ВКЗ) ОСОБА_4 ,

обвинуваченої(в режимі ВКЗ) ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в приміщенні Індустріального районного суду міста Дніпропетровська кримінальне провадження за №0002100, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.07.2024 року, у відношенні,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Слов`янськ Донецької області, громадянки України, не одруженої, на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей чи не працездатних осіб не маючої, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №002100 від 09.07.2024 року, у відношенні ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України разом з угодою про визнання винуватості від .09.2024 року, між прокурором та обвинуваченою.

Даною угодою визначено наслідки її укладення та затвердження, у відповідності до приписів статті 473 КПК України, а також наслідки її невиконання.

У підготовчому судовому засіданні, прокурор підтримав угоду про визнання винуватості та просив її затвердити.

Обвинувачена ОСОБА_5 та її захисник, підтримали укладену угоду та просили її затвердити.

Заслухавши учасників судового засідання, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди вимогам процесуального законодавства, з`ясувавши в обвинувачуваної розуміння нею її процесуальних прав, добровільності та обставин, які стали наслідками підписання угоди про визнання винуватості, суд приходить до висновку, що в затвердженні вказаної угоди необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора. Угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Згідно ч. 1 ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода обвинуваченого на його призначення.

Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 474 КПК України суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Для з`ясування добровільності укладення угоди у разі необхідності суд має право витребовувати документи, у тому числі скарги підозрюваного чи обвинуваченого, подані ним під час кримінального провадження, та рішення за наслідками їх розгляду, а також викликати в судове засідання осіб та опитувати їх. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Згідно п. 18 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» № 13 від 11.12.2015 року, за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти рішення про відмову у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, та продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення.

У відповідності до угоди про визнання винуватості, 13.04.2023 року ОСОБА_5 , усвідомлюючи факт збройної агресії РФ проти України, в період дії воєнного стану, діючи умисно, перебуваючи на території Російської Федерації (точне місце під час досудового розслідування не встановлене) за допомогою власного мобільного телефону марки «Redmi», моделі «Redmi 9» (M2004J19AG), imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , використовуючи власний акаунт в соціально-орієнтованій мережі «Вконтакте» під псевдонімом « ОСОБА_6 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснила поширення публікації користувача « ОСОБА_7 », опублікованої останнім ІНФОРМАЦІЯ_3 , що містить глорифікацію ооби, яка здійснювала збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році.

Продовжуючи свій злочинний умисел, діючи з єдиним кримінально протиправним наміром, 26.04.2023 року ОСОБА_5 , усвідомлюючи факт збройної агресії РФ проти України, в період дії воєнного стану, діючи умисно, перебуваючи на території Російської Федерації (точне місце під час досудового розслідування не встановлене) за допомогою власного мобільного телефону марки «Redmi», моделі «Redmi 9» (M2004J19AG), imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , використовуючи власний акаунт в соціально-орієнтованій мережі «Вконтакте» під псевдонімом « ОСОБА_6 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснила поширення публікації користувача « ОСОБА_7 », опублікованої останнім 18.04.2023, що містить глорифікацію осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Складеною 29 листопада 2024 року угодою про визнання винуватості ОСОБА_5 , прокурором враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинувачену, беззастережне визнання своєї винуватості, та обставин які пом`якшують та обтяжують покарання, узгоджено покарання за ч. 2 ст. 436 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років із застосуванням положень ст. 75,76 КК України.

Аналізуючи встановлені судом обставини та підстави укладання угоди, у даному випадку суд вбачає порушення самої мети інституту угоди, який зазначений у главі 35 КПК України, оскільки обвинувачена ОСОБА_5 хоч і визнає фактичні обставини вчинення злочину і згодна на визначене їй покарання угодою, втім затвердження даної угоди не відповідатиме інтересам суспільства, враховуючи кваліфікацію діяння в якому обвинувачується ОСОБА_5 , яка вчинила злочин будучи обізнаною та усвідомлюючи факт збройної агресії РФ проти України, в період дії воєнного стану, який продовжено до теперішнього часу, що у свою чергу може викликати сумніви у стороннього спостерігача в об`єктивності і законності затвердження такої угоди та здійснення правосуддя загалом і може привести до утворення суспільного резонансу.

Таким чином, суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, зважаючи на вказані обставини та враховуючи, що ухвалення вироку на підставі вказаної угоди за викладеними обставинами вчинення кримінального правопорушення, призведе до невідповідності інтересам суспільства, вважає необхідним відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314-317, 469, 474 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В затвердженні угоди про визнання винуватості від 29 листопада 2024 року, укладеної між прокурором Донецької обласної прокуратури ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0002100, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.07.2024 року, та обвинуваченою ОСОБА_5 - відмовити.

Кримінальне провадження №0002100, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.07.2024 року у відношенні ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 436-2 КК України повернути прокурору.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1