Провадження №1-кс/463/9501/24
УХВАЛА

слідчого судді

09 грудня 2024 року місто Львів

Cлідча суддя Личаківського районного суду міста Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

встановила:

до Личаківського районного суду міста Львова надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, якою скаржниця просить визнати бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного Бюро розслідувань у м. Львові, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за її заявою від 21.11.2024 року та зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові внести до ЄРДР відомості за її заявою про вчинення кримінального правопорушення за ст.ст. 182, 356, 364, 365, 382, 396 КК України та почати досудове розслідування.

Скарга мотивована тим, що у провадженні СВ Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області перебуває її заява про кримінальне правопорушення за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст. 127, 396 КК України від 26.09.2024 року про вчинення кримінальних правопорушень відносно її доньки ОСОБА_4 , якій було завдано психологічної, моральної та матеріальної шкоди. 21.11.2024 року вона звернулася до ТУ ДБР у м. Львові із заявою про вчинення кримінальних правопорушень слідчим Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 та іншими службовими особами. У такій заяві стверджувала, що слідчим не внесені дані до ЄРДР згідно поданої нею заяви від 26.09.2024 року, у якій зазначено про дві статті кримінального закону, а саме: ч.2 ст. 127 та ст. 396; згідно ст.. 55 КПК України її донька є потерпілою, а слідчий довгий час не надавав їй як законному представнику пам`ятку про права та обов`язки потерпілого; слідчий змушує її на проведення експертиз всупереч закону; слідчий відмовляється від роз`яснення їй статтей, які вказані у повістці про виклик на допит; у повістці про виклик на допит не зазначено її процесуальний статус, та не зазначено номера телефону та інших засобів зв`язку; 14.11.2024 року слідчим ОСОБА_6 їй відмовлено у допиті та наданні матеріалів та свідчень про кримінальний злочин; ОСОБА_6 двічі намагався особистим телефоном фіксувати допит без попередження та моєї згоди, що є порушенням її прав на недоторканність приватного життя. Крім цього, слідчий ОСОБА_6 вводив її в оману, стверджуючи, що камера у слідчій кімнаті здійснює відео спостереження зі звуком, що є неправдою; стверджував, що їй відправлено повідомлення про рішення слідчого щодо статусу у кримінальному провадженні, що також є неправдою, намагався її переконати у тому, що вона не є законним представником її дитини, що на її думку виглядає як бажання позбавити її батьківських прав.

Станом на час подачі скарги відомості не внесенні до ЄРДР, відповідь не надана. Зазначена бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, на думку скаржниці суперечить положенням ч.1 ст.214 КПК України, яка закріплює обов`язок слідчого, дізнавача, прокурора невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей. Враховуючи наведене вважає, що органом досудового розслідування порушено вимоги ст.214 КПК України. Тому просить зобов`язати посадову особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові внести відомості до ЄРДР за заявою про злочин.

Протоколом автоматичного визначення слідчого судді від 29.11.2024 визначено для розгляду скарги слідчу суддю ОСОБА_1 .

Ухвалою слідчої судді від 29.11.2024 відкрито провадження та призначено скаргу до розгляду на 02.12.2024. Зобов`язано уповноважену особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, надати суду до початку судового засідання інформацію про те: 1) чи надходила на адресу ТУ ДБР, розташованого у м.Львові, заява ОСОБА_3 від 21.11.2024 про вчинення кримінального правопорушення; 2) чи розглянута така заява та яке рішення, за результатами її розгляду прийнято (внесено відомості до ЄРДР чи відмовлено у їх внесенні шляхом скерування скаржнику відповідного інформаційного листа).

02.12.2024 року при розгляді скарги було оголошено перерву у судовому засіданні для витребування інформації від ТУДБР у м. Львові до 05.12.2024 року.

05.12.2024 року розгляд скарги відкладено до 09.12.2024 року.

Скаржниця ОСОБА_3 у судовому засіданні вимоги скарги підтримала у повному обсязі та просила скаргу задовольнити. Надала пояснення аналогічні тим, що викладені у скарзі. Крім цього, заявила клопотання про притягнення представника ТУ ДБР у м. Львові до адміністративної відповідальності за неповагу до суду у зв`язку з його повторною неявкою в судове засідання.

Представник ТУ ДБР в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату час та місце розгляду скарги в суді. Причини неявки не повідомив, клопотань про розгляд скарги без його участі не надіслав. Проте посадовою особою Територіального управління Державного бюро розслідувань, скеровано копію листа, яким підтвердив факт надходження заяви ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення до ТУ ДБР у м. Львові, яка розглянута та надано відповідь, якою відмовлено у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення за її заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Слідча суддя, дослідивши зміст скарги та додані до неї матеріали, заслухавши позицію особи, яка подала скаргу, дійшла до таких висновків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Відповідно до ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Відповідно до ч.1 ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого КК України.

Кримінальним правопорушенням є передбачене КК України суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення. Не є кримінальним правопорушенням дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі (ст. 11 КК України).

Положення ст. 214 КПК України перебувають у тісному взаємозв`язку з ч. 1 ст.2 та ст. 11 КК України, згідно з якими підставою для кримінальної відповідальності є вчинення особою не будь-яких дій, а суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК України, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки конкретного складу кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до п. 2 Глави 3 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 30.06.2020 № 298 (далі - Положення), відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч.1 та п.4 ч.5 ст. 214 КПК України, підставою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань є виявлення обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Тобто, підставами вважати заяву чи повідомлення саме про кримінальне правопорушення є наявність у таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки кримінального правопорушення, що підтверджують реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). Такими даними є посилання у заяві (повідомленні) про кримінальне правопорушення на фактичні обставини, що свідчать про наявність складу відповідного кримінального правопорушення.

Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення, об`єктивні дані, які свідчать про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Враховуючи приписи ч.1 ст.2, п.10 ч.1 ст.3, ч.1 та п.4 ч.5 ст. 214 КПК України можливо зробити висновок, що однією із обов`язкових умов для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань є повідомлення/виявлення діяння/бездіяльності, яке містить ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого особливою частиною КК України. Внесення до ЄРДР короткого викладу обставин, які вказують на наявні в діянні ознаки складу кримінального правопорушення, підтверджує обґрунтованість початку досудового розслідування.

Згідно висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року в справі № 818/15/18, за правилами п.1 ч.1 ст.303 КПК слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР, а тому, у розрізі такої думки Великої Палати Верховного Суду, слідчий суддя повинен з`ясувати наведені обставини судом касаційної інстанції, як такі, що підлягають установленню, у обсязі наявних та поданих до суду доказів, на час розгляду скарги.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення - це сукупність ознак, які визначають зовнішню сторону кримінального правопорушення і характеризують суспільно-небезпечне діяння (дію або бездіяльність), його негативні наслідки та причинний зв`язок між діянням та наслідками, який обумовив настання останніх, а також місце, час, обстановку, спосіб, знаряддя та засоби вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, крім іншого, вноситься інформація про сукупність ознак, які свідчили б про вчинення того чи іншого кримінального правопорушення, і дали змогу кваліфікувати дії або бездіяльність, про яку йдеться у повідомленні про кримінальне правопорушення, за відповідними статтями Кримінального кодексу України.

Як вбачається із матеріалів справи, 21.11.2024 ОСОБА_3 , в порядку ст. 214 КПК України направила до ТУ ДБР у місті Львові заяву про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст.ст.182, 356, 364, 365, 382, 396 КК України.

На час розгляду скарги відомості за її заявою до ЄРДР не внесено. З наданого суду письмового заперечення старшого слідчого в ОВС Першого СВ ТУ дБР у м. Львові ОСОБА_7 слідує, що заява розглянута та за результатами розгляду у внесенні відповідних відомостей до ЄРДР відмовлено.

При дослідженні змісту заяви слідчою суддею встановлено, що у ній ОСОБА_3 обґрунтовує наявність достатніх підстав вважати щодо можливого вчинення кримінальних правопорушень слідчим Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 та іншими особами, а саме того, що слідчим не внесені дані до ЄРДР згідно поданої нею заяви від 26.09.2024 року, у якій зазначено про дві статті кримінального закону, а саме: ч.2 ст. 127 та ст. 396; згідно ст.. 55 КПК України її донька є потерпілою, а слідчий довгий час не надавав їй як законному представнику пам`ятку про права та обов`язки потерпілого; слідчий змушує її на проведення експертиз всупереч закону; слідчий відмовляється від роз`яснення їй статтей, які вказані у повістці про виклик на допит; у повістці про виклик на допит не зазначено її процесуальний статус, та не зазначено номера телефону та інших засобів зв`язку; 14.11.2024 року слідчим ОСОБА_6 їй відмовлено у допиті та наданні матеріалів та свідчень про кримінальний злочин; ОСОБА_6 двічі намагався особистим телефоном фіксувати допит без попередження та моєї згоди, що є порушенням її прав на недоторканність приватного життя. Крім цього, слідчий ОСОБА_6 вводив її в оману, стверджуючи, що камера у слідчій кімнаті здійснює відео спостереження зі звуком, що є неправдою; стверджував, що їй відправлено повідомлення про рішення слідчого щодо статусу у кримінальному провадженні, що також є неправдою, намагався її переконати у тому, що вона не є законним представником її дитини, що на її думку виглядає як бажання позбавити її батьківських прав. Однак такі нічим не обгрунтовані.

Беручи до уваги викладене, слідча суддя вважає, що заява ОСОБА_3 не містить інформації про обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим така не являється повідомленням про вчинення кримінального правопорушення та не породжує передбачені ч.1 ст. 214 КПК України обов`язки слідчого щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За такого, підстав для ініціювання кримінального провадження та проведення досудового розслідування не вбачається.

Разом з тим, слідча суддя звертає увагу, що обставини, які викладені у заяві ОСОБА_3 від 21.11.2024 року зводяться лише до незгоди із діями слідчого під час виконання ним своїх посадових та службових обов`язків, які, на її думку є неналежними, а відтак можуть бути підставою для порушення дисциплінарного провадження.

Відповідно до ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора під час досудового розслідування може бути постановлена, зокрема про відмову у задоволенні скарги.

За вищенаведених обставин слідча суддя дійшла висновку, що у задоволенні скарги слід відмовити.

Щодо клопотання ОСОБА_3 про притягнення слідчого до відповідальності за ст. 185-3 КУпАП, слідча суддя зазначає про таке.

Так, відповідно до диспозиції статті 185-3 КУпАП, відповідальність встановлена за неповагу до суду, що виразилась у злісному ухиленні від явки в суд свідка, потерпілого, позивача, відповідача або в непідкоренні зазначених осіб та інших громадян розпорядженню головуючого чи в порушенні порядку під час судового засідання, а так само вчинення будь-ким дій, які свідчать про явну зневагу до суду або встановлених у суді правил.

ОСОБА_3 у поданому нею клопотанні зазначає про повторну неявку слідчого у судове засіданні при розгляді скарги як підставу для притягнення слідчого до адміністративної відповідальності за ст. 185-3КУпАП.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Відтак, слідча суддя, не розцінює повторну неявку слідчого у судове засідання як неповагу до суду, що може бути підставою для притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ст. 185-3 КУпАП, оскільки його відсутність у судовому засіданні не є перешкодою для розгляду скарги, а тому у задоволенні такого клопотання слід відмовити.

Керуючись статтями 303-307, 369-372 КПК України, слідча суддя,

постановила:

у задоволенні копотання ОСОБА_3 про винесення рішення адміністративного правопорушення за статтею 185-3 КУпАП, відмовити.

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено о 10 год. 00 хв. 13.12.2024 року.

Слідча суддя ОСОБА_1