Справа № 947/6647/25
Провадження № 1-кс/947/4221/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2025 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджене прокурором відділу Спеціальної прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000091 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.01.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 369-2 КК України

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджене прокурором відділу Спеціальної прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000091 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.01.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 369-2 КК України.

У клопотанні сторона обвинувачення, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання просить накласти арешт на транспортні засоби, які перебувають у власності підозрюваного ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Слідчий та прокурор у судове засідання не з`явились, натомість прокурор групи прокурорів ОСОБА_6 надав до канцелярії суду заяву про розгляд вказаного клопотання за його відсутності. Крім того, сторона обвинувачення просила розглянути клопотання та без повідомлення власника майна, його представників.

За ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Враховуючи ту обставину, що власником нерухомого майна, на яке прокурор просить накласти арешт, є ОСОБА_5 , щодо якого існують достатні підстави вважати про пов`язаність з подіями, які розслідуються у кримінальному провадженні, то слідчий суддя дійшов висновку, що наявні обґрунтовані підстави вважати про існування можливості у власника майнавжити заходів, що унеможливлять накладення арешту на нього, а за такого, з метою забезпечення арешту майна, відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України розгляд клопотання слід проводити без повідомлення власника такого майна, його представників.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду встановлено, що слідчим управлінням ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000091 від 28.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який в подальшому неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України з 24.02.2022 в Україні до теперішнього часу введено воєнний стан.

Відповідно до п. 1.2. «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затверджене Наказом Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008 (далі Положення), військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Згідно п. 2.1 Положення, для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Члени ВЛК діють на принципах верховенства права, законності, поваги та дотримання прав людини і громадянина, доброчесності, колегіальності, рівноправності членів комісії, вільного обговорення і вирішення питань, об`єктивності, неупередженості та обґрунтованості прийнятих рішень, висновків і пропозицій.

Доброчесність є одним з визначальних принципів військовослужбовців, державних службовців, працівників, які є членами ВЛК. Їх діяльність спрямована на забезпечення національних інтересів України під час виконання завдань та функцій держави, сприяння та реалізації прав та законних інтересів людини і громадянина, підтримання позитивного іміджу держави та Збройних Сил України.

Відповідно до п. 6.1. Положення, направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ТЦК та СП, начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, слідчим, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням.

Прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби виключно за рекомендацією лікаря закладу охорони здоров`я (установи), у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть зумовлювати непридатність до військової служби.

Відповідно пункту 113 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, переміщення осіб рядового складу, сержантського та старшинського складу за наявності обґрунтованих підстав з урахуванням висновків атестування, рекомендацій їх безпосередніх і прямих начальників на підставі клопотань командирів (начальників), які порушили питання про переміщення, здійснюється: між з`єднаннями, військовими частинами, оперативними командуваннями - наказами посадової особи, якій підпорядковані відповідні з`єднання, військові частини та оперативні командування; між видами Збройних Сил України, окремими родами військ (сил) Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані начальникам структурних підрозділів Генерального штабу Збройних Сил України, - наказом Головнокомандувача Збройних Сил України. У період дії - воєнного стану таке переміщення здійснюється наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України; між військовими частинами видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані Міністерству оборони України, - наказом керівника служби персоналу Міністерства оборони України.

Згідно пункту 113 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, переміщення військовослужбовця за станом здоров`я або за станом здоров`я членів його сім`ї здійснюється за рапортом військовослужбовця та за наявності відповідного медичного висновку.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Згідно статті 11 «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України», затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Незважаючи на викладене, ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, всупереч зазначених вимог законодавства, вчинив злочини у сфері службової та професійної діяльності за наступних обставин.

Так, у січні 2025 року військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 ЗСУ ОСОБА_7 , отримав направлення на проходження військово-лікарської комісії у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, у зв`язку з чим вирішив отримати консультації щодо проходження медичного огляду для отримання об`єктивного висновку ВЛК.

В цей же час, через знайомих, ОСОБА_7 отримав номер мобільного телефону ОСОБА_8 , з яким домовився про особисту зустріч в м. Одеса для отримання консультацій щодо проходження ВЛК.

У подальшому, в один із днів січня, але не пізніше 27.01.2025 ОСОБА_8 , розуміючи різноманітну специфіку захворювань вирішив залучити для надання відповідних консультацій ОСОБА_5 , як більш досвідчену та компетентну особу, яка має широке коло знайомих серед медичних закладів, в тому числі серед службових осіб діючих штатних та позаштатних військово-лікарських комісій.

27.01.2025 о 15:00 год. ОСОБА_7 перебуваючи по АДРЕСА_1 , зустрівся із ОСОБА_8 , який прибув на вказану зустріч спільно ОСОБА_5 . В ході особистої розмови, ОСОБА_7 розповів вказаним особам про наявні у нього проблеми зі здоров`ям та його побоювання щодо отримання висновку ВЛК з зазначенням про його повну придатність до несення військової служби.

В ході даної розмови із ОСОБА_7 , у ОСОБА_8 та ОСОБА_5 виник злочинний умисел спрямований на незаконне збагачення шляхом одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_7 за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, а саме на невстановлених досудовим розслідуванням посадових осіб військово-лікарської комісії та Збройних Сил України.

Надалі, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне збагачення шляхом одержання неправомірної вигоди, пояснили йому про те, що являються військовослужбовцями ВМС ЗСУ, мають широке коло знайомих з числа посадових осіб у військово-лікарських комісіях та командуванні військових частин ЗСУ та за надання неправомірної вигоди можуть здійснити вплив на посадових осіб ВЛК, щодо визнання ОСОБА_7 непридатним або обмежено придатним до несення військової служби з подальшим сприянням у переміщенні останнього до тилової військової частини для подальшого несення служби. Крім цього, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 зазначили, що ненадання ОСОБА_7 неправомірної вигоди, унеможливить отримання ним об`єктивного висновку ВЛК та за результатами її проходження він буде визнаний придатним до несення військової служби.

В цей же час, в ході даної бесіди, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , запитав у ОСОБА_7 про те скільки грошових коштів останній може передати в якості неправомірної вигоди, на що ОСОБА_7 не зміг надати відповідь. Почувши вказане, ОСОБА_8 , діючи спільно з ОСОБА_5 , почали погрожувати ОСОБА_7 тим, що якщо він не вкаже суму неправомірної вигоди, то вони зроблять це за нього, назвавши занадто велику суму грошових коштів. Після даних погроз, ОСОБА_7 повідомив, що станом на 27.01.2025 останній володіє грошовими коштами у розмірі 5000 доларів США, після чого ОСОБА_8 та ОСОБА_5 зазначили, що даної суми грошових коштів буде достатньо для здійснення ними впливу на посадових осіб ВЛК, щодо визнання ОСОБА_7 непридатним або обмежено придатним до несення військової служби з подальшим сприянням у переміщенні останнього до тилової військової частини для подальшого несення служби та вказали йому очікувати на їх подальші вказівки.

Після цього, 31.01.2025 о 10:00 год., продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на одержання неправомірної вигоди, ОСОБА_8 надіслав ОСОБА_7 повідомлення в якому вказав останньому отримати у власній військовій частині повторне направлення на проходження ВЛК, після чого він та ОСОБА_5 посприяють в проходженні ОСОБА_7 медичного огляду без черги. Крім цього, ОСОБА_8 вказав про те, що при отриманні направлення ОСОБА_7 має одразу повідомити йому інформацію про ВЛК, яке буде вказане у документі.

04.02.2025 ОСОБА_7 , діючи за вказівками ОСОБА_8 та ОСОБА_5 отримав у військовій частині НОМЕР_1 , де він проходить службу, направлення на проходження ВЛК у АДРЕСА_2 , про що повідомив ОСОБА_8 за допомогою текстових повідомлень у мобільному застосунку «WhatsApp».

04.02.2025 о 18:40 год., ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на одержання неправомірної вигоди, в ході телефонної розмови з ОСОБА_7 , висунув вимогу в негайному переданні останнім неправомірної вигоди, у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 готовий виїжджати до м. Снігурівка Миколаївської області, для вирішення питання щодо проходження ОСОБА_7 . ВЛК.

Крім цього, в ході цієї розмови, ОСОБА_8 повідомив, що він та ОСОБА_5 не зможуть вирішити питання щодо визнання ОСОБА_7 непридатним до несення військової служби, однак гарантовано останній буде визнаний обмежно придатним до несення військової служби та буде переведений до м. Одеса у іншу військову частину, за що ОСОБА_7 має зараз передати неправомірну вигоду частинами, а саме передати зараз грошові кошти в сумі 2000 доларів США та 2000 доларів США вже після оформлення відповідного переведення, на що ОСОБА_7 повідомив, що він зараз перебуває поза межами міста Одеси, а грошові кошти знаходяться за місцем його проживання.

Того ж дня, о 20:20 год. ОСОБА_7 здійснив телефонний дзвінок ОСОБА_8 , поруч з яким перебував ОСОБА_5 . В ході вказаної телефонної розмови, ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, шляхом одержання неправомірної вигоди, в грубій формі, використовуючи погрози та ненормативну лексику, неодноразово виказав ОСОБА_7 вимогу негайної передачі неправомірної вигоди та прибуття останнього до м. Одеса з метою особистої зустрічі з ОСОБА_5 та ОСОБА_8 та зазначив, що в разі відмови ОСОБА_7 передавати грошові кошти останній буде позбавлений можливості отримати за результатами проходження ВЛК висновок про обмежену придатність, що в свою чергу унеможливить його переведення до будь-яких інших тилових військових частин.

На вказані незаконні погрози ОСОБА_5 та ОСОБА_8 ОСОБА_7 повідомив, що на даний час він не має можливості прибути в м. Одеса і запевнив, що наступного дня він прибуде на їх вимогу та передасть визначені ними грошові кошти.

Надалі, 05.02.2025 о 09:06 год., ОСОБА_7 здійснив телефонний дзвінок ОСОБА_8 та повідомив про те, що прибув у м. Снігурівка, Миколаївської області для проходження ВЛК. В свою чергу, ОСОБА_8 наказав ОСОБА_7 йти у лікарню та реєструватись для проходження ВЛК.

В подальшому, 05.02.2025 о 12:23 год. ОСОБА_8 в ході телефонної розмови, повідомив про те, що він та ОСОБА_5 все вирішили та наказав ОСОБА_7 пройти до лікаря-офтальмолога ВЛК у м. Снігурівка, Миколаївської області, вказати йому про те, що ОСОБА_7 прийшов «від ОСОБА_9 » та після цього зазначений лікар проставить у медичних документах відповідні відмітки.

Після цього, 05.02.2025 о 12:48 год. ОСОБА_8 в телефонній розмові, повідомив, що завдяки його та ОСОБА_5 впливу, ОСОБА_7 за результатами проходження лікаря-офтальмолога визнаний обмежено придатним та має їхати в м. Одесу для особистої зустрічі з ним.

У подальшому, того ж дня, о 18:38 год. ОСОБА_8 на автомобілі марки «Hyundai» моделі «Tucson», з державним номером НОМЕР_2 прибув за адресою: м. Одеса, вул. Артура Савельєва, 1б, де останній зустрівся із ОСОБА_7 та наказав йому сідати у вказаний автомобіль.

Після цього, 05.02.2025 близько 18:40 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи у автомобілі марки «Hyundai» моделі «Tucson», з державним номером НОМЕР_2 , реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на одержання неправомірної вигоди, шляхом впливу на посадових осіб ВЛК, щодо визнання ОСОБА_7 обмежено придатним до несення військової служби з подальшим сприянням у переміщенні останнього до тилової військової частини для подальшого несення служби, виказав останньому вимогу в передачі йому неправомірної вигоди для нього та ОСОБА_5 в розмірі 4000 доларів США. На вказане ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_8 про те, що не має при собі даної суми, та може надати лише 2000 доларів США, які було попередньо обумовлено у телефонній розмові.

Почувши вказану відповідь, ОСОБА_8 вказав, що він та ОСОБА_5 , зробили те, що обіцяли, а саме допомогли ОСОБА_7 пройти ВЛК, за результатами якої він отримав висновок про обмежену придатність до військової служби та в подальшому вони допоможуть отримати ОСОБА_7 рекомендаційний лист про переміщення для подальшого проходження військової служби у м. Одеса, тому він зобов`язаний передати їм повну суму в розмірі 4000 доларів США.

У відповідь на вказане, ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_8 , що може принести решту неправомірної вигоди в розмірі 2000 доларів США, наступного ранку, на що ОСОБА_8 погодився.

Таким чином, ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , умисно та протиправно, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, близько 18 год. 50 хв. 05.02.2025, перебуваючи за адресою: м. Одеса, вул. Артура Савельєва, 1б у транспортному засобі марки «Hyundai» моделі «Tucson», з державним номером НОМЕР_2 , одержали через ОСОБА_8 від ОСОБА_7 , для себе раніше обумовлену неправомірну вигоду, а саме грошові кошти в сумі 2000 (дві тисячі) доларів США, що відповідно до курсу гривні затвердженого Національним банком України станом на 05.02.2025 становить 83 500 (вісімдесят три тисячі п`ятсот) гривень за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, а саме на невстановлених досудовим розслідуванням службових осіб військово-лікарської комісії, щодо визнання ОСОБА_7 обмежено придатним до несення військової служби з подальшим сприянням у переміщенні останнього до тилової військової частини для подальшого несення служби.

26.02.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом у порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого; обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

У клопотанні сторона обвинувачення обґрунтовуючи клопотання посилається на п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Пункт 3 ч.2 ст.170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

У ч. 5 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КПК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Можливість накладення арешту на майно з метою забезпечення можливої конфіскації закон пов`язує з: 1)наявністю процесуального статусу підозрюваного в особи, щодо майна якої ставиться питання про арешт; 2)вказівка на конфіскацію як додатковий вид покарання в санкції статті Кримінального кодексу України, яка інкримінована підозрюваному; 3)належність підозрюваному майна, щодо якого ставиться питання про арешт, на праві власності.

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_5 перебуває у статусі підозрюваного у даному кримінальному провадженні. Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_5 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 369-2 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами у їх сукупності.

Санкцією ч. 3 ст. 369-2 КК України визначено обов`язковим додатковим покаранням конфіскацію майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Перелік майна, яке підлягає конфіскації, наведений у ч. 1 ст. 49 КВК України, згідно з якою конфіскації підлягає майно, що є власністю засудженого, в тому числі його частка у спільній власності, статутному фонді суб`єктів господарської діяльності, гроші, цінні папери та інші цінності, включаючи ті, що знаходяться на рахунках і на вкладах чи на зберіганні у фінансових установах, а також майно, передане засудженим у довірче управління.

Відповідно до реєстраційних карток, наявних у матеріалах справи, підозрюваному ОСОБА_5 на праві приватної власності належить:

- автомобіль марки «VOLKSWAGEN» моделі «CADDY», VIN-код: НОМЕР_3 , білого кольору, 1999 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 ;

- автомобіль марки «TOYOTA» моделі «AURIS», VIN-код: НОМЕР_5 , сірого кольору, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_6 .

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя враховує положення ч. 5 ст. 170 КПК України, відповідно до якої арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Виходячи із нормативного визначення арешту майна, останній можливий шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження ним.

Враховуючи наявний та встановлений ризик можливого відчуження майна, слідчий суддя погоджується, що невжиття заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту в частині заборони відчуження та розпорядження може призвести до можливості його передачі, відчуження на користь третіх осіб або до настання інших наслідків, які унеможливлять виконання судового рішення в частині конфіскації майна підозрюваного, якщо таке рішення буде постановлене за результатами судового розгляду цього кримінального провадження.

Розумність та співрозмірність обмеження права власності, на думку слідчого судді, відповідає завданням цього кримінального провадження, ураховуючи його стадію, характер інкримінованого підозрюваному ОСОБА_5 діяння та визначення конфіскації майна як безальтернативного виду покарання у санкції інкримінованої статті.

На переконання слідчого судді, загальні інтереси суспільства у вигляді досягнення завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України (зокрема, захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування тощо), виправдовують ступінь втручання у право власності особи, яке пов`язане з накладенням арешту на належне їй майно.

Відповідно до пункту 18 частини першої статті 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні,

Мета судового контролю полягає в тому, щоб досудове розслідування в кримінальних провадженнях проводилось із дотриманням принципу верховенства права.

У порядку встановленому КПК, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення даного клопотання.

Одночасно слідчий суддя наголошує, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або невідворотним позбавленням такого права. Хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей щодо відповідного майна, проте таке обмеження має тимчасовий характер.

Додатково слідчий суддя акцентує, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального правопорушення майно, на яке накладено арешт , буде оглянуто та встановлено, що відпала необхідність в його подальшому арешті, власник такого майна має право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, у відповідності до ст.. 174 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджене прокурором відділу Спеціальної прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000091 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.01.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 369-2 КК України- задовольнити.

Накласти арешт, із забороною права розпорядження, відчуження та проведення будь-яких реєстраційних дій з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання на транспортні засоби, які перебувають у власності підозрюваного ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- автомобіль марки «VOLKSWAGEN» моделі «CADDY», VIN-код: НОМЕР_3 , білого кольору, 1999 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 ;

- автомобіль марки «TOYOTA» моделі «AURIS», VIN-код: НОМЕР_5 , сірого кольору, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_6 .

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1