У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 січня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області - ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 , за участю прокурора - ОСОБА_3 , підозрюваного - ОСОБА_4 та його захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, клопотання слідчої Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові - ОСОБА_6 , у рамках кримінального провадження, відомості про яке 09.11.2024 року внесені до ЄРДР за №№0000723, погоджене з прокурором, відносно :

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, працюючого фізичною особою підприємцем, військовослужбовця служби за призовом під час мобілізації на особливий період, солдата, на посаді сапера розмінування ІНФОРМАЦІЯ_5 військової частини НОМЕР_1 , призваного: 08.11.2024 ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, -

про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И В :

З внесеного слідчим клопотання, яке погоджене з прокурором та доданих до нього матеріалів слідує, що шостим слідчим відділом (з дислокацією у м. Ужгороді) ТУ ДБР у м. Львові проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000723 відомості про яке 09.11.2024 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408, ч. 1 ст. 332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.11.2024 №313 ОСОБА_4 зараховано до списків військової частини та призначено на посаду сапера розмінування ІНФОРМАЦІЯ_5 військової частини НОМЕР_1 .

Так, ОСОБА_7 будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , проходячи службу на посаді сапера розмінування ІНФОРМАЦІЯ_5 військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитися від проходження військової служби, без дозволу командування частини НОМЕР_1 , в умовах військового стану, 09.11.2024 близько 08:30 год. маючи на меті назавжди ухилитись від проходження військово служби, самовільно залишив розташування вказаної військової частини.

В подальшому цього ж дня, 09.11.2024, ОСОБА_7 , перебуваючи в транспортному засобі службового автомобіля ДПС України Рено Дастер, н/з НОМЕР_2 в якості пасажира заднього сидіння, під час руху транспортного засобу по дорозі «Н-09», близько о 16:15 год., був зупинений та виявлений працівниками Національної Поліції по вул. Незалежності, м. Тячів неподалік заправки АЗС «БРСМ» та в подальшому затриманий працівниками Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) ТУ ДБР розташованого у м. Львові.

Таким чином, солдат ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , проходячи службу на посаді сапера розмінування ІНФОРМАЦІЯ_5 військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитися від проходження військової служби, без дозволу командування частини НОМЕР_1 , в умовах військового стану, 09.11.2024 близько 08:30 год. маючи на меті назавжди ухилитись від проходження військової служби, самовільно залишив розташування вказаної військової частини, та був не законно відсутній на військовій службі до моменту виявлення 09.11.2024 близько 16:15 год. працівниками Національної Поліції по вул. Незалежності, м. Тячів неподалік заправки АЗС «БРСМ», чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 408 КК України - тобто нез`явлення до місця несення служби з метою ухилення від військової служби в умовах воєнного стану.

09.11.2024 ОСОБА_7 , затримано в порядку ст. 208 КПК України та 10.11.2024 відносно ОСОБА_7 складено та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення ґрунтується на зібраних у ході досудового розслідування доказах, а саме: протоколом затримання ОСОБА_7 у порядку ст. 208 КПК України, повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, допитом свідка, повідомленням військової частини, про факт самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 та матеріалами кримінального провадження в цілому.

11.11.2024 відповідно до ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, задоволено клопотання слідчого, погодженого з процесуальним керівником, та обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у період з 09.11.2024 по 06.01.2025 включно, без можливості внесення застави.

Постановою керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону продовжено строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні до трьох місяців, так як на даний час у вказаному кримінальному провадженні необхідно встановити інших свідків та можливих учасників кримінального правопорушення, також необхідно встановити ступінь придатності військовослужбовця ОСОБА_7 до служби у період дії воєнного часу, на займаній посаді, отримати відповіді на раніше скеровані запити про витребування відомостей в порядку ст. 91 КПК України.

Зокрема на даний час не отримано відповідей на раніше скеровані запити до ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , безпосередньо з військової частини НОМЕР_1 , також встановлюються можливі свідки та очевидці даної події, а також є необхідність у встановленні ступеню придатності військовослужбовця ОСОБА_7 до служби у період дії воєнного часу, на займаній посаді.

Також, необхідно встановити обставини, що обтяжують чи пом`якшують покарання передбачені ст.ст. 66, 67 КК України.

Беручи до уваги всі наведені факти, слід зауважити, що на сьогодні і надалі мають місце обставини, які вказують на наявність декількох ризиків, визначених у ст. 177 КПК України, а саме:

- усвідомлюючи можливу міру і строк покарання за скоєне, в разі застосування запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, підозрюваний ОСОБА_7 задля уникнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, матиме реальну можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

- у кримінальному провадженні всі докази, ще не встановленні (не відшукані) і відповідно не дослідженні, а тому у разі застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу не пов`язаного із триманням його під вартою, ОСОБА_7 будучи обізнаним про обставини кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, матиме реальну можливість вчиняти дії спрямовані на знищення, приховання або спотворення речей чи документів, що мають важливе значення для досудового розслідування та відомості, які у них містяться, можуть бути доказами під час слідства та судового розгляду;

- також зважаючи, що на даний час досудове розслідування триває, через об`єктивно виправдану потребу досудового розслідування проводяться слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії, а відтак особи, яким відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню у провадженні ще не допитані. В такому разі, застосування запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою дозволить підозрюваному, який обізнаний про коло таких осіб, шляхом умовлянь, чиненням тиску та/або будь-яким іншим чином вплинути на них з метою серед іншого зміни показань про обставини провадження, як на стадії досудового розслідування, так і під час судового розгляду;

- підозрюваний будучи обізнаний про обставини кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, в разі застосування запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, матиме реальну можливість будь-яким чином перешкоджати всебічному, повному і неупередженому дослідженню його обставин та в цілому належному виконанню завдань кримінального провадження, та на даний час вже встановлені такі факти, які вище описані;

- беручи до уваги, що підозрюваному інкримінуються умисне особливо тяжке кримінальне правопорушення, в тому числі досліджуються обставини можливої його причетності до вчинення інших кримінальних правопорушень, а тому наявні обґрунтовані підстави вважати про присутність ризику вчинення ним інших злочинів.

Злочин, який інкримінується ОСОБА_7 є особливо тяжким і передбачає можливість призначення йому покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, що може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування чи суду.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому кримінальному провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Згідно ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, неналежно виконував би обов`язки якби на нього були покладені, а тому виникла необхідність продовження запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, без можливості внесення застави.

Враховуючи викладені вище обставини, можливо зробити висновок, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, у тому числі - застава, не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 4, ч.1 ст.177 КПК України, та забезпечити виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язків, а тому орган досудового розслідування звертається до слідчого судді з клопотанням про продовження строку тримання під вартою, без можливості внесення застави.

Крім цього, застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту стосовно підозрюваного ОСОБА_7 не суперечитиме п.2 ч.3 ст.132 КПК України, оскільки саме такий запобіжний захід дасть можливість уникнути настання перелічених вище ризиків та забезпечить виконання підозрюваного покладених процесуальних обов`язків.

Згідно ст.183 КПК України, заборон щодо застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не встановлено.

В даному кримінальному провадженні наявність виключності випадку, обумовлена тим, що, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , набуло значного суспільного резонансу, оскільки вказані злочинні дії останнього є вчиненими з надмірною зухвалістю та явною зневагою до народу України та інших військовослужбовців які здійснюють збройну відсіч країни агресора. Вказані дії призводять до ослаблення обороноздатності країни та підрив морального духу військових та суспільства. Випадки ухилення від служби негативно впливають на моральний дух інших військових, які сумлінно виконують свої обов`язки. Це може спричинити зниження мотивації, виникнення недовіри серед військовослужбовців і загальне зниження бойової ефективності. Коли одні військовослужбовці ухиляються і інші проходять військову службу, це створює нерівність і соціальну напругу серед інших, хто жертвує своїм життям і здоров`ям. Відповідно, усі зусилля органів державної влади та громадян України, а також інших підрозділів, які здійснюють збройну відсіч агресору, сконцентровані та зосереджені на здійсненні оборони України від російських загарбників. За викладених обставин, вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, пов`язаного із нез`явлення до місця несення служби з метою ухилення від військової служби в умовах воєнного стану, призводить не лише до дестабілізації морально-психологічного стану української армії, але й до суттєвих змін щодо несення служби в ЗСУ.

За таких обставин, враховуючи те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, який має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками для суспільства, наявність по справі реальних ознак справжнього реального інтересу, що кримінальне правопорушення вчинене у сфері, яка тісно переплітається із інтересами держави у сфері оборони та національної безпеки в умовах воєнного стану, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, на думку сторони обвинувачення, з урахуванням виключності випадку, в сторони обвинувачення є всі достатні та обґрунтовані підстави вважати, що будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 , тому останньому слід продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, в межах строку досудового розслідування.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав з викладених у такому підстав. Просив продовжити відносно підозрюваного ОСОБА_7 обраний раніше запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Зазначив, що підозра є обґрунтованою та ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема: підозрюваний може впливати на свідків, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, ухилятися від органу досудового розслідування та суду, не зменшились.

Захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення внесеного слідчим клопотання. Зазначив, що підозра необґрунтована та ризики відсутні, а тому просив відмовити у задоволенні клопотання або визначити розмір застави.

Підозрюваний ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримав думку свого захисника.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали внесеного клопотання з додатками, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування. Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

У відповідності до ст.186 КПК України клопотання про застосування або зміну запобіжного заходу розглядається слідчим суддею, судом невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту фактичного затримання підозрюваного, обвинуваченого або з моменту надходження до суду клопотання, якщо підозрюваний, обвинувачений перебуває на свободі, чи з моменту подання підозрюваним, обвинуваченим, його захисником до суду відповідного клопотання.

У відповідності до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що Шостим слідчим відділом (з дислокацією у м. Ужгороді) ТУ ДБР у м. Львові проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000723 відомості про яке 09.11.2024 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408, ч. 1 ст. 332 КК України.

09.11.2024 ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України та 10.11.2024 відносно ОСОБА_7 складено та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення ґрунтується на зібраних у ході досудового розслідування доказах, а саме: протоколом затримання ОСОБА_7 у порядку ст. 208 КПК України, повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, допитом свідка, повідомленням військової частини, про факт самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 та матеріалами кримінального провадження в цілому.

11.11.2024 відповідно до ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, задоволено клопотання слідчого, погодженого з процесуальним керівником, та обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у період з 09.11.2024 по 06.01.2025 включно, без можливості внесення застави.

Слідчий суддя враховує, що відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі Мюррей проти Сполученого Королівства (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.

Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого є тримання під вартою, що визначено в рішенні ЄСПЛ за скаргою «Феррарі-Браво проти Італії».

Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, яка за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», 42310/04, § 219, 21.04.2011р.).

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Слідчий суддя враховує те, що повідомлена ОСОБА_7 підозра, достатньо обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами. Крім цього, обґрунтованість підозри ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 408 КК України була встановлена при обранні запобіжного заходу та була предметом апеляційного розгляду.

Сукупність фактичних даних, які містяться в доданих до клопотання доказах, є достатніми для висновку про причетність підозрюваного до вищевказаного злочину.

При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Окрім того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» Європейський Суд з прав людини зазначив, що поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

Слідчий суддя констатує, що питання про належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, для підтвердження винуватості підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, вирішується судом безпосередньо під час розгляду кримінального провадження. Оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість, на даній стадії досудового розслідування слідчим суддею суду першої інстанції перевірці не підлягають.

Під час розгляду даного клопотання слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали досудового розслідування, свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Як вбачається з матеріалів, наданих слідчим, які обґрунтовують клопотання, зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на даному етапі розслідування достатньою сукупністю доказів.

Таким чином, є підстави вважати, що перебуваючи на волі, підозрюваний з метою ухилення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування, вчинити спроби незаконно впливати на свідків злочину, знищити чи сховати речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Щодо обґрунтованості застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя також вважає за необхідне зазначити наступне.

Стаття 183 КПК України визначає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Слідчий суддя вважає, доведеним те, що існує реальна загроза того, що підозрюваний перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування, вчинити спроби незаконно впливати на свідків злочину, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, а відтак вважає неможливим забезпечення контролю за поведінкою підозрюваного в умовах, які не пов`язані з триманням під вартою та відповідно запобігання вказаних в ухвалі ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Слідчим суддею при обранні запобіжного заходу оцінено також особу підозрюваного, який офіційно працевлаштований, є військовослужбовцем, раніше не судимий.

Оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, враховуючи наявні ризики, існування яких доведено, слідчий суддя вважає доведеною ту обставину, що застосування більш м`якого запобіжного заходу у даному випадку не забезпечить потреби досудового розслідування на даному етапі, та не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Таким чином, наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, дає підстави для продовження обраного запобіжного заходу стосовно ОСОБА_9 , у виді тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, яка за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», 42310/04, § 219, 21.04.2011р.). Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57). Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі Мюррей проти Сполученого Королівства (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу. Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого є тримання під вартою, що визначено в рішенні ЄСПЛ за скаргою «Феррарі-Браво проти Італії».

При розгляді клопотання слідчий суддя враховує наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжкого злочину.

Разом з тим, санкція за вчинення якого передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк до 12 років, тому слідчий суддя враховує тяжкість покарання, що загрожує останньому в разі визнання винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, що хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, в сукупності з наведеними вище обставинами суттєво збільшує ризик втечі, а тому враховується при оцінюванні ризиків.

Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Згідно ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання. У строк тримання під вартою включається час перебування особи в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи. У разі повторного взяття під варту особи в тому ж самому кримінальному провадженні строк тримання під вартою обчислюється з урахуванням часу тримання під вартою раніше. Строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати: 1) шести місяців - у кримінальному провадженні щодо злочинів невеликої або середньої тяжкості; 2) дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

При вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою слід враховувати вимоги статей 177, 178, 197, 199 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вважаю, що доводи є обґрунтованими, оскільки заявлені у клопотанні ризики не зменшилися та продовжують існувати.

Так, при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 слідчий суддя враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим, тобто наявні підстави вважати, що останній, перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування, може вчинити спроби незаконно впливати на свідків злочину, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть бути недостатніми для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Переконливих доказів на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які приймались до уваги при обранні ОСОБА_7 запобіжного заходу, слідчому судді не надано.

Разом з тим, встановлено, що на даний час, завершити досудове розслідування неможливо, оскільки по справі необхідно виконати ряд процесуальних дій, спрямованих на збір доказів з метою повного, всебічного і неупередженого з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що внесене слідчим клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , з врахуванням вимог ч.1 ст. 197 КПК України, підлягає до задоволення.

Також встановлено, що постановою в.о. керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону від 02.01.2025 року, строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до 10.02.2025 року.

Виходячи з вищевикладеного, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого про продовження підозрюваному ОСОБА_7 строків тримання під вартою підлягає задоволенню, так як є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризик якого залишився з огляду на серйозний характер загрози для суспільного порядку протиправних діянь, їх тяжкість з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, та може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Згідно ч.4 ст.196 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом. Вказана норма застосовується і до вимог ухвали слідчого судді про продовження строків тримання під вартою.

Статтею 113 КПК України передбачено, що процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст. 114 КПК України, будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого цим Кодексом, та мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою підлягає задоволенню в межах строків досудового розслідування, а саме до - 08.02.2025 року.

Відповідно до п. 3 ч.4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

З оглядну на вказані вимоги закону та фактичні обставини справи, слідчий суддя приходить до висновку, що у даному випадку підозрюваному ОСОБА_7 не слід визначати розмір застави.

Керуючись ст. ст. 176-178, 193, 197, 199, 309, 310 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Клопотання слідчої - задоволити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, в межах строку досудового розслідування, а саме - до 08.02.2025 року, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1