Справа № 526/1390/22
Провадження № 1-кп/526/37/2024

В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2024 року Гадяцький районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Гадяч кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за 0000259 та №0000358 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Крайня Мартинка, Хустського району, Закарпатської області, громадянин України, освіта середня, не одружений, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, раніше судимий:

- 31.01.2017 вироком Ленінського районного міста Полтави від за ч.3 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, ухвалою Полтавського апеляційного суду вирок змінено, засуджено за ч.3 ст. 185, 69 КК України до 2 років позбавлення волі,

- 29.11.2021 вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, під вартою з 25 січня 2023 року

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162 КК України,

в с т а н о в и в:

1 епізод: 24 червня 2022 року близько 00 год. 40 хв. в умовах дії в Україні воєнного стану, ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проходив повз садиби, яка перебуває у власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Побачивши за вказаною адресою житловий будинок на земельній ділянці, огородженій парканом, вирішив проникнути до подвір`я будинку та його приміщень, маючи при цьому прямий умисел, спрямований на порушення передбаченого ст.30 Конституції України права на недоторканість житла та іншого володіння особи, й неконкретизований умисел щодо вчинення інших протиправних діянь усередині будинку, в залежності від з`ясованої там обстановки.

З цією метою ОСОБА_4 переліз через паркан, яким була огороджена земельна ділянка садиби ОСОБА_5 та таким чином незаконно проник до території садиби. Після цього підійшов до вікна кухні будинку та за допомогою ножа та металевої арматури, які заздалегідь підготував для злому, розукомплектував фіксуючі частини дерев`яного вікна кухні та через штучно створений отвір у рамі вікна незаконно проник до середини будинку без дозволу власника.

Перебуваючи в середині будинку, зокрема на кухні, ОСОБА_4 в темряві намагався світити ліхтариком, але в цей момент був помічений власником будинку - ОСОБА_6 , який вжив заходів до затримання порушника та викликав працівників поліції.

2 епізод: на початку липня 2022 року, в умовах дії в Україні воєнного стану, ОСОБА_4 , діючи повторно, після проникнення 24.06.2022 до житла ОСОБА_5 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, прибув до садиби за адресою: АДРЕСА_3 , володільцем якої є ОСОБА_7 . При цьому мав прямий умисел, спрямований на порушення передбаченого ст.30 Конституції України права на недоторканість житла та іншого володіння особи, та вчинення інших протиправних діянь усередині будинку, пов`язаних із порушенням права власності на майно.

Проникши таємно від інших осіб на територію садиби без дозволу її власника (володільця) підійшов до вхідних дверей будинку за вищевказаною адресою та шляхом ривка витягнув металеву скобу із замковою пристрою і таким чином шляхом злому відкрив вхідні двері до будинку та проник до його середини. У кімнаті вітальні будинку ОСОБА_4 побачив плиту з грубою на твердому паливі, в якій знаходилась чавунна плита з кільцями на два отвори. За допомогою металевої кочерги ОСОБА_4 демонтував дану металеву деталь із кільцями та виніс її на вулицю.

Після цього шляхом вільного доступу без дозволу власника (володільця) незаконно проник також до іншого володіння ОСОБА_7 - до приміщення літньої кухні, яка знаходиться поряд із зазначеним вище будинком на території садиби за тією ж адресою. Тут виявив пошкоджену чавунну плиту з кільцями вагою 18,72 кг, яку аналогічним чином демонтував і також виніс на вулицю.

Суд визнає винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162 КК України і кваліфікує його дії як незаконне проникнення до житла та іншого володіння.

В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, підтвердив, що дійсно проник до будинку ОСОБА_5 , так як на той час було пізно, була комендантська година, а йому не було де переспать. За допомогою заточки він витяг шибку з вікна будинку та проник всередину, вважаючи, що там нікого не має, однак був виявлений господарем, який викликав працівників поліції. Щодо епізоду по проникненню до житла ОСОБА_8 , пояснив, що вона є його сусідкою, з якою склалися неприязні відносини, тому він проник до її приміщення аби завдати шкоди майну потерпілої в якості помсти.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні показав суду, що жодних претензій до обвинуваченого не має, міру покарання відніс на розсуд суду.

ОСОБА_7 в судове засідання не з`явились, звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі.

Вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення по 1епізоду, окрім визнавальних показів також підтверджується даними витягу з ЄРДР№ 0000259 від 24.06.2022.

Даними протоколу огляду місця події від 24.06.22 та фото таблицями до нього, яким встановлено місце вчинення кримінального правопорушення: АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.п. 14-17)

Протоколом огляду місця події від 20.07.2022 та відеозаписом до нього встановлено обставини проникнення до будинку по АДРЕСА_2 .

З протоколу проведення слідчого експерименту від 22.07.2022 року з ОСОБА_4 та відеозаписом до нього, встановлено обставини та спосіб проникнення до будинку по АДРЕСА_2 . Відеозапис переглянуто в судовому засіданні (а.п.52-54) та іншими матеріалами справи в їх сукупності.

По 2 епізоду докази на підставі ч.3 ст.349 КПК України не досліджувались, так як фактичні обставини справи ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню стосовно тих обставин, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються і при відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, обмежився допитом обвинуваченого.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, є активне сприяння розкриттю злочинів та щире каяття.

Обставинами, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України є рецидив злочинів, вчинення злочину з використанням умов воєнного стану, вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд враховує, що вчинені ним кримінальні правопорушення відповідно до ст. 12 КК України є проступком та особу обвинуваченого, який щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю правопорушень та частину викраденого повернув потерпілій. Проте суд враховує, що за місцем проживання ОСОБА_4 характеризується посередньо, зловживає спиртними напоями, ніде не працює через що відсутні засоби для існування, через незначний проміжок часу з моменту звільнення з місць позбавлення волі став вчиняти умисні корисливі злочини, що свідчить про відсутність наміру ставати на шлях виправлення, на даний час перебуває в місцях позбавлення волі за вироком Великобагачанського районного суду, дані кримінальні проступки вчинив після постановлення цього вироку, тому суд вважає, що йому слід призначити остаточне покарання у вигляді обмеження волі за сукупністю вироків, яке буде необхідним і достатнім з метою його виправлення та попередження нових злочинів.

Суд не вбачає підстав для стягнення процесуальних витрат з обвинуваченого, оскільки проведені експертизи у справі стосувалися обвинувачення за ч.4 ст. 185 КК України, за якою проводилась оцінка майна потерпілих.

Так, процесуальні витрати - це передбачені кримінальним процесуальним законом затрати, які виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, понесені органами досудового розслідування, прокуратури і суду та іншими учасниками кримінального провадження. Умовно їх можна поділити на: витрати, які учасник кримінального провадження несе самостійно та витрати, які здійснюються за рахунок Державного бюджету України.

Компенсація процесуальних витрат особам, які залучаються у кримінальне провадження, перш за все є важливою гарантією повноти встановлення обставин справи, забезпечує реалізацію принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів, захищає права осіб, що здійснюють у кримінальному судочинстві покладені на них процесуальні обов`язки.

В основі механізму відшкодування процесуальних витрат лежать правовідносини між суб`єктами, що в різних процесуальних статусах залучаються у провадження та несуть у зв`язку з цим витрати, і посадовими особами та органами, які зобов`язані компенсувати зазначені витрати за рахунок публічних або приватних коштів.

При цьому, питання розподілу таких витрат повинно вирішуватися індивідуально у кожному кримінальному провадженні з урахуванням всіх обставин їх виникнення, підстав завершення кримінального провадження та судового розгляду.

Так, положення, які стосуються процесуальних витрат, регламентовані главою 8 КПК.

Приписами ст. 118 КПК встановлено, що процесуальні витрати складаються із 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Згідно з приписами ч.1 ст.122 КПК витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучила спеціаліста, перекладача чи експерта, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З аналізу положень кримінального процесуального закону, які регулюють питання розподілу та стягнення процесуальних витрат, слідує, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, а на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. При цьому суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою (ч. 1 ст. 124, ч. 1 ст. 126, п. 13 ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 374 КПК).

Виходячи з викладеного, стягнення процесуальних витрат з обвинуваченого можливе за наявності таких підстав: визнання особи винною у вчиненні злочину (обвинувальний вирок суду), факт понесення процесуальних витрат (документально підтверджені витрати), залучення спеціаліста/експерта саме стороною захисту.

Проте, у висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 17 червня 2020 року (справа № 598/1781/17, провадження № 13-47кс20), зазначено, що суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Разом з цим, кримінальним процесуальним законом прямо не передбачено стягнення процесуальних витрат з особи, відносно якої внесено новий обвинувальний акт, за яким особі через втрату чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, більше не інкримінується діяння, за яким проводились відповідні експертизи.

Враховуючи викладене, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, зокрема документально підтверджені витрати на проведення експертизи, необхідно стягувати з особи, відносно якої здійснювалося кримінальне провадження, у разі: 1) ухвалення щодо неї обвинувального вироку за цим обвинуваченням; 2) у разі залучення експерта саме стороною захисту.

Дане твердження також узгоджується з позицією Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеному в постанові від 12.09.2022 у справі №203/241/17.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що судові витрати по проведенню експертиз слід покласти на рахунок Державного бюджету України.

Цивільні позови по справі не заявлено.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України .

Керуючись ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

з а с у д и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162 КК України та призначити покарання у вигляді 1 року обмеження волі.

У відповідності до ст. 72 КК України менш суворий вид покарання, призначений за цим вироком у вигляді одного року обмеження волі перевести в більш суворий вид, виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, що складає 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, призначеного даним вироком та покаранням, призначеним вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області від 29 листопада 2021 року за ч.3 ст.185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі, остаточно до відбуття за сукупністю вироків призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з 25 січня 2023 року. Зарахувати у строк покарання частково відбуте покарання за попереднім вироком та строк конвоювання та етапування.

Речові докази: дві чавунні плити розміром 70х40 см з кільцями до них - залишити ОСОБА_7 , липкі стрічки та дактилоскопічну карту ОСОБА_4 залишити в матеріалах кримінального провадження.

Судові витрати по проведенню експертиз покласти на рахунок Державного бюджету України.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду через Гадяцький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, ОСОБА_4 з дня отримання копії вироку.

Головуюча: ОСОБА_1