Справа №950/695/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/270/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_11 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 , потерпілих ОСОБА_7 і ОСОБА_13 та захисника ОСОБА_9 на вирок Лебединського районного суду Сумської області від 08.01.2024, відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лебедина, Сумської області, громадянина України, не працюючого, що зареєстрований по адресі АДРЕСА_1 , фактично проживав по адресі АДРЕСА_2 , не одруженого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 2 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_11 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 , потерпілих ОСОБА_7 і ОСОБА_13 та захисника ОСОБА_9 в яких:

- прокурор ОСОБА_14 просив вирок Лебединського районного суду Сумської області від 08.01.2024 відносно ОСОБА_10 , в частині призначеного йому покарання, змінити та просив вважати ОСОБА_10 засудженим за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі та на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання. В іншій частині вирок суду прокурор просив заслишити без зміни.

- прокурор ОСОБА_12 просив вирок Лебединського районного суду Сумської області від 08.01.2024 відносно ОСОБА_10 , скасувати в частині засудження його за ч. 2 ст. 125 КК України і просив ухвалити своє рішення, яким звільнити обвинуваченого за даною нормою закону на підставі ст. 49 КК України від кримінальної відповідальності. В іншій частині вирок суду прокурор просив залити без зміни.

- потерпілі просили вирок Лебединського районного суду Сумської області від 08.01.2024, скасувати в частині цивільного позову та ухвалити новий вирок, яким просили додатково стягнути зі ОСОБА_10 :

- на користь ОСОБА_7 59 892,64 грн матеріальної шкоди і 85 000 грн моральної шкоди;

- на користь ОСОБА_13 265 000 грн моральної шкоди;

- на користь обох потерпілих понесені ними витрати на правничу допомогу на загальну суму 22 000 грн (з них 7000 грн за допомогу в ході досудового розслідування і за складання позову, 10 000 грн за участь в судових засіданнях в суді першої інстанції, 5000 грн за підготовку апеляційної скарги і за участь адвоката в апеляційному розгляді справи);

- захисник обвинуваченого просила вирок Лебединського районного суду Сумської області від 08.01.2024, скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 за ч.2 ст. 125 та за ч. 1 ст. 122 КК України просила закрити через невстановлення достатніх доказів для доведення вини її підзахисного ОСОБА_10 .

Даним вироком ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі і звільнено ОСОБА_10 від призначеного покарання по ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Також цим же вироком ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років обмеження волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_10 визначено рахувати з моменту його затримання

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 на відшкодування матеріальної шкоди 8 156,38 грн та на відшкодування моральної шкоди 15000 грн, а всього 23 156,38 грн.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь ОСОБА_13 на відшкодування матеріальної шкоди 9 348,04 грн і на відшкодування моральної шкоди 35000грн, а всього 44 348,04 грн.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог обидва прокурори зазначали, що фактичних обставин справи, доведеності вини обвинуваченого та правильності правової кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 125 та за ч.1 ст. 122 КК України вони не оскаржують, однак вважали що суд допустив помилку при застосуванні ст. 49 КК України.

Так, в ході судових дебатів захисник обвинуваченого вказала на необхідність звільнення ОСОБА_10 за ч.2 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України від кримінальної відповідальності у разі визнання судом його винуватим за даною нормою закону.

Проте, суд не з`ясувавши думку обвинуваченого з приводу звільнення від кримінальної відповідальності, значно погіршив його становище і звільнив ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 125 КК України від кримінального покарання, що є істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону.

При цьому, у мотивувальній частині вироку суд зазначив про необхідність звільнення обвинуваченого від призначеного покарання та застосування вимог ч.5 ст. 74 КК України, але в резолютивній частині не послався на дану норму матеріального права, застосувавши лише вимоги ст. 49 КК України і звільнивши ОСОБА_10 за вироком від покарання, а не від відповідальності за ухвалою, що є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Прокурори звертали увагу, що протиправні дії ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 125 КК України є кримінальним проступком, вони вчинені у січні 2020 року, з цієї дати минуло більше 3 років і перебіг строків давності не зупинявся і не переривався.

Тому, прокурор ОСОБА_14 вважав, що не визнання ОСОБА_10 вини та відсутність його клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності вказує на наявність підстав для звільнення його за ч. 2 ст. 125 КК України від кримінального покарання на підставі п.2 ч.1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України.

Прокурор ОСОБА_15 вважав, що зважаючи на проголошене в судових дебатах клопотання захисника, наявні підстави для застосування до обвинуваченого положень п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України і звільнення його за ч. 2 ст. 125 КК України від кримінальної відповідальності.

Потерпілі зазначали, що з фактичними обставинами справи, доведеністю вини обвинуваченого, кваліфікацією його дій та мірою призначеного йому покарання вони потерпілі згодні, однак не погоджувались з сумами стягнутих на їх користь коштів, а також з безпідставною відмовою суду в задоволенні позову щодо стягнення з обвинуваченого на їх корить витрат на правову допомогу.

Так, потерпілий ОСОБА_7 через отримані тілесні ушкодження проходив курс лікування, в нього був пошкоджений одяг і він втратив заробіток за місцем роботи (м.Москва АО «Об`єднана двигунобудівельна корпорація»), який суд за січень і лютий місяці 2020 року (в сумі 28 463,00 грн та 26 302 грн) не врахував при вирішенні цивільного позову як не врахував і понесені витрати за придбання квитків на потяг з м. Москви до м. Лебедин на загальну суму в 5126,84 грн. Також суд безпідставно зменшив до стягнення і суму в рахунок відкодвання моральної шкоди, оскільки він ОСОБА_7 зазнав приниження честі і гідності, так як його побиття відбулося молодшим за нього чоловіком на очах у рідних, в тому числі і дітей, які злякались і плакали. Крім цього, він ОСОБА_7 лікувався, а відсутність його на робочому місці протягом 2-х місяців призвела до його звільнення з роботи і втрати заробітку. Також через неявку обвинуваченого до суду, судовий розгляд досить довго тривав і через це він потерпілий також зазнав стресу. Більше того, обвинувачений перед ним навіть не вибачився.

Щодо потерпілого ОСОБА_13 то тут, на переконання апелянтів, суд безпідставно при вирішенні цивільного позову, не врахував те, що ОСОБА_13 переніс декілька операцій і на даний час знову потребує оперативного втручання по відновленню і протезуванню щелепи. До цього часу він ОСОБА_13 переживає і несе фізичні та моральні страждання. Також, за час лікування він втратив заробіток (до цього працював у приватних осіб) і родина опинилась в скрутному матеріальному становищі та він був змушений виїхати працювати і лікуватись за кордон. Просив врахувати потерпілий і те, що його діти були налякані, оскільки події (побиття і напад собаки обвинуваченого на них) відбувався на очах в дітей. Діти проходили лікування у психолога.

Крім цього, потерпілі вважали, що існують і підстави для стягнення з обвинуваченого на їх користь понесені ними витрати за залучення адвоката у розгляді справи.

Захисник обвинуваченого зазначала, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а вирок ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Так, захисник цитувала пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 і свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 і зауважувала, що показами цих свідків спростовано викладене в обвинувальному акті нанесення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень обом потерпілим. Крім цього, на переконання захисника, суд врахував у вироку докази, які слід було визнати недопустимими, що є порушенням КПК України.

Інші учасники кримінального провадження, а саме представник потерпілих ОСОБА_8 апеляційну скаргу на вирок суду не подавала.

На апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 представник потерпілих ОСОБА_7 і Древаля адвокат ОСОБА_8 подала заперечення.

Крім того, до початку апеляційного розгляду, від обвинуваченого ОСОБА_10 надійшло письмове клопотання про скасування вироку суду, звільнення його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125 та ч.1 ст. 122 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття даного кримінального провадження.

Як встановлено судом першої інстанції о 20.00 год 08.01.2020 ОСОБА_13 , разом зі своїм батьком ОСОБА_7 , своєю дружиною ОСОБА_21 та малолітніми дітьми ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проходили по провулку Котляревського, м. Лебедин Сумської області. В цей час біля подвір`я по АДРЕСА_2 перебував ОСОБА_10 , який затіяв словесну суперечку з ОСОБА_13 та ОСОБА_7 .

Під час словесної суперечки ОСОБА_10 о 20.10 год 08.01.2020, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин та з метою спричинення ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, та, відповідно, і шкоди здоров`ю останньому, із значною силою, наніс удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_13 . Внаслідок вищевказаних умисних протиправних дій ОСОБА_10 , потерпілому ОСОБА_13 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: 1) Поєднаної краніофаціальної травми; 2) ЗЧМТ, струсу головного мозку; 3) перелому лівої виличної кістки зі зміщенням; 4) перелому гілки нижньої щелепи зліва зі зміщенням; 5) перелому стінок лівої гайморової пазухи, лівобічний гемосинус які є середньої тяжкості тілесними ушкодженнями.

Суд кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_10 по ч. 1 ст.122 КК України - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Крім того, ОСОБА_10 о 20.15 год, 08.01.2020 в ході словесної сварки яку він затіяв з ОСОБА_13 та ОСОБА_7 діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин та з метою спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, та, відповідно, і шкоди здоров`ю останньому, наніс три удари кулаком правої та лівої руки в обличчя ОСОБА_7 . Внаслідок вищевказаних умисних протиправних дій ОСОБА_10 , потерпілому ОСОБА_7 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: 1) ЗЧМТ, струсу головного мозку; 2) синця розміром 4x3 см. верхнього та нижнього ока лівого ока; 3) набряку м`яких тканин та синця розміром 6x4 см. лівої скроневої ділянки; 4) двох ран розмірами 1x0,3 см. та 0,8x0,2 см. слизової поверхні нижньої та верхньої губи; 5) закритого перелому кісток носу без зміщення які є легкими тілесними ушкодженнями, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Суд кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_10 по ч. 2 ст.125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_9 , які підтримали подане обвинуваченим до початку апеляційного розгляду справи клопотання, про звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 та ч.1 ст. 122 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, думку прокурора ОСОБА_6 , яка не заперечувала щодо задоволення , думку потерпілого ОСОБА_7 який проти задоволення клопотання обвинуваченого заперечив ,та його представника ОСОБА_8 , яка щодо вирішення клопотання поклалась на розсуд суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи клопотання колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 405 КПК України апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених цією главою. Після виконання дій, передбачених статтями 342-345 цього Кодексу, і вирішення клопотань суддя-доповідач у необхідному обсязі доповідає зміст оскарженого судового рішення, доводи учасників судового провадження, викладені в апеляційних скаргах та запереченнях, і з`ясовує, чи підтримують свої апеляційні скарги особи, які їх подали.

Як слідує з матеріалів справи до початку апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_10 подав до апеляційного суду письмове клопотання в якому просив вирок Лебединського районного суду Сумської області від 08.01.2024 скасувати та звільнити його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 125 та ч. 1 ст. 122 КК України, на підставі ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження відносно нього просив закрити.

З урахуванням положень ст. 405 КПК України, колегія суддів вивчивши доводи заявленого обвинуваченим клопотання вважає, що існують підстави для його задоволення виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Згідно із ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно роз`яснень, які містяться у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 13.12.2005 Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Відповідно до ст. 11-1 КПК України таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування строку давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Таким чином, законодавцем передбачено перелік випадків звільнення особи від кримінальної відповідальності, зокрема за закінченням строків давності.

Відповідно до ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує вирок і закриває кримінальне провадження. Тобто, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі встановлення обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності на те згоди підозрюваного, обвинуваченого.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що в межах даного кримінального провадження ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні 08.01.2020 кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за який передбачене покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до одного року, або пробаційний нагляд на строк до двох років, або обмеження волі на той самий строк. Відтак, з урахуванням положень п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, строк давності притягнення ОСОБА_10 до відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України сплинув 08.01.2023.

Також, ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні 08.01.2020 нетяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за який передбачене покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеженя волі на строк до трьох років, або позбавленя волі на строк до трьох років. Відтак, з урахуванням положень п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, строк давності притягнення ОСОБА_10 до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КК України сплинув 08.01.2025.

За таких обставин, на підставі п. 2 та п.3 ч. 1 ст. 49 КК України, обвинувачений ОСОБА_10 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України та за ч. 1 ст. 122 КК України, у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

Вироком Лебединського районного суду Сумської області від 08.01.2024 ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі і звільнено ОСОБА_10 від призначеного покарання по ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Також цим же вироком суду ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років обмеження волі.

Ухвалений у кримінальному провадженні обвинувальний вирок щодо останнього не набрав законної сили, оскільки був оскаржений прокурорами, потерпілими та захисником обвинуваченого в апеляційному порядку.

Враховуючи правову позицію Верховного Суду України, викладену зокрема у його Постанові від 15.10.2024 у справі № 752/19960/16, колегія суддів зазначає, що ухвалений Лебединським районним судом Сумської області 08.01.2024 вирок щодо ОСОБА_10 законної сили не набрав і на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції ОСОБА_10 перебуває в статусі обвинуваченого.

У зв`язку з тим, що обвинувачений заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та закриття кримінального провадження, при цьому сторона захисту підтримала клопотання свого підзахисного та не наполягала на підтримці своєї апеляційної скарги, яка зводилась до скасування вироку суду та закриття кримінального провадження з підстав недоведення вини ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 125 та за ч. 1 ст. 122 КК України, апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_7 і ОСОБА_13 та керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_11 не розглядаються і їх колегія суддів залишає без задоволення.

Разом з тим, оскільки в сказі прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 йшлося про скасування вироку суду першої інстанції відносно ОСОБА_10 в частині його засудження за ч. 2 ст. 125 КК України з подальшим звільненням від кримінальної відповідальності, згідно ст. 49 КК України, що фактично узгоджується з доводами клопотання обвинуваченого заявленого до початку апеляційного перегляду справи, то колегія суддів вбачає підстави для задоволення вимог скарги прокурора ОСОБА_12 .

Водночас, оскільки вирок суду першої інстанції апеляційним судом скасовується саме з підстав закінчення строків давності притягнення ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності, а у кримінальному провадженні потерпілими ОСОБА_7 і ОСОБА_13 заявлено цивільний позов до обвинуваченого, то в такому випадку, колегія суддів цивільний позов потерпілих залишає без розгляду та роз`яснює останнім, що з таким цивільним позовом ОСОБА_7 і ОСОБА_13 мають право звернутись до суду в порядку цивільного судочинства, що узгоджується з позицією Верховного Суду висловлено в постанові від 19.12.2023 (справа № 378/1005/20, провадження № 51-4032км23).

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 та апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 задовольнити.

Апеляційні скарги керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_11 , потерпілих ОСОБА_7 і ОСОБА_13 та захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Лебединського районного суду Сумської області від 08.01.2024, відносно ОСОБА_10 , скасувати.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_10 , від кримінальної відповідальності на підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125 та ч.1 ст. 122 КК України, закрити.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_10 на їх користь матеріальної і моральної шкоди, залишити без розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4