Справа № 489/2089/25
Провадження № 1-кп/489/678/25
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Вирок

іменем України

27 березня 2025 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , розглянувши у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт та додані до нього матеріали щодо вчинення кримінального проступку у кримінальному провадженні №0000245 від 11.08.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Баштанка Баштанського району Миколаївської області, громадянки України, з повною загальною середньою освітою, перебуваючої в декретній відпустці, заміжньої, маючої на утриманні малолітню дитину, зареєстрованої та проживаючої по АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

встановив:

Відповідно до обвинувального акту - ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які спільно проживали по АДРЕСА_1 .

07.08.2023 о 21:00 год. ОСОБА_2 , перебуваючи по АДРЕСА_1 , умисно нанесла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , декілька ударів (точна кількість не встановлена, але не менше дев`яти) тупим твердим предметом (палицею) в область лівої верхньої кінцівки, лівої лопатки та обох нижніх кінцівок потерпілої, чим заподіяла ОСОБА_3 тілесні ушкодження у вигляді синців лівої верхньої кінцівки, синців та саден в ділянці лівої лопатки, синців та саден обох нижніх кінцівок, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачена ОСОБА_2 своїми діями вчинила умисне легке тілесне ушкодження, тобто скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України.

Під час досудового розслідування підозрювана ОСОБА_2 беззаперечно визнала свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згодна з розглядом обвинувального акта за її відсутності. До суду прокурор надіслав обвинувальний акт з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні, до якого додані: письмова заява підозрюваної ОСОБА_2 від 25.03.2025, складена в присутності захисника ОСОБА_4 , щодо беззаперечного визнання нею своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами вчинення кримінального правопорушення, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою статті 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні; письмова заява потерпілої ОСОБА_3 , складена в присутності законного представника та психолога, щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами вчинення кримінального правопорушення, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні, а також матеріали досудового розслідування (кримінального провадження №0000245 від 11.08.2023), у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання підозрюваною ОСОБА_2 своєї винуватості.

Вивчивши обвинувальний акт, додані до нього матеріали та матеріали кримінального провадження, суд вважає доведеним, що ОСОБА_2 своїми умисними діями вчинила умисне легке тілесне ушкодження, тобто скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України.

При призначенні покарання суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Так, обвинувачена вчинила кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, пов`язане із заподіянням тілесних ушкоджень малолітній дитині, характеризується посередньо, раніше не судима, має на утриманні малолітню дитину, на лікуванні у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебувала.

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_2 , судом не встановлено.

До обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_2 , суд відносить вчинення злочину щодо іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних відносинах, та вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини.

Ураховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, заміжня, має на утриманні малолітню дитину, характеризується посередньо, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та наявність обставин, що обтяжують покарання, а також відсутність її щирого каяття у вчиненому, тривале жорстоке поводження з потерпілою, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити ОСОБА_2 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт. Саме вказаний вид покарання, на переконання суду, є необхідним й достатнім для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченою, так і іншими особами.

Цивільний позов не заявлявся. Речові докази відсутні. Витрати на залучення експертів відсутні. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Судом встановлено, що відносно ОСОБА_2 у даному кримінальному провадженні запобіжний захід не застосовувався та з урахуванням того, що суд дійшов висновку про можливість призначення їй покарання у виді громадських робіт, тому відсутні підстави для застосування відносно неї запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Вирішуючи питання щодо доцільності застосування до обвинуваченої обмежувальних заходів, суд доходить таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 91-1 КК України, в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені обов`язки, в тому числі направлення для проходження програми для кривдників.

Згідно з п. 10 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», у разі порушення кримінального провадження у зв`язку з вчиненням домашнього насильства перелік заходів щодо тимчасового обмеження прав або покладення обов`язків на особу, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, або визнана винною у його вчиненні, а також порядок застосування таких заходів визначаються КК України та КПК України.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 91-1 КК України, заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Європейський Суд з прав людини в справі «Опуз проти Туреччини» (Opuz v. Turkey) - 33401/02, Рішення від 9 червня 2009 року [Палата III] зазначив, що національні органи влади повинні вживати необхідних заходів, щоб забезпечити права потерпілих від домашнього насильства з метою запобігання та припинення «неодноразового» насильства, так само погроз застосування насильства.

Враховуючи факт заподіяння обвинуваченою тілесних ушкоджень щодо своєї малолітньої потерпілої, з якою вона перебуває у сімейних відносинах, внаслідок чого порушуються права та інтереси останньої, тобто вчинення особою кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, з метою зміни поведінки обвинуваченої шляхом застосування відповідних психологічних методів, суд доходить висновку про необхідність покладення на неї обмежувальних заходів у виді проходження програми для кривдників.

Вказані висновки суду про необхідність застосування до особи, яка вчинила домашнє насильство, обмежувальних заходів узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Касаційного кримінального суду від 05.12.2024 у справі № 185/2010/24, про те, що «доводи касаційної скарги прокурора щодо не застосування апеляційним судом до обвинуваченого положення ст. 91-1 КК України, які передбачають можливість застосування до особи, яка вчинила домашнє насильство, одного або декількох обмежувальних заходів, обґрунтованими, що відповідно до ст. 413, п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК України є підставою для скасування судового рішення у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність».

Керуючись статтями 369-371, 373, 374, 376, 381, 382 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_2 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити їй покарання у виді громадських робіт на строк сто годин громадських робіт.

На підставі п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, застосувати до ОСОБА_2 обмежувальний захід та покласти на ОСОБА_2 обов`язок пройти програму для кривдників протягом двох місяців.

Запобіжний захід ОСОБА_2 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1