Справа № 159/8051/24
Провадження № 1-кс/159/18/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна

10 січня 2025 року м. Ковель

Слідчий суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника

володільця майна ОСОБА_4 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0001714 від 30.11.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, про арешт майна, -

в с т а н о в и в :

Слідчим СВ Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 , за погодженням з процесуальним прокурором ОСОБА_3 , внесено до суду клопотання про арешт майна в рамках вказаного кримінального провадження.

Клопотання обґрунтовано тим, що в провадженні органу досудового розслідування перебуває кримінальне провадження за фактом підроблення документів невстановленими особами за попередньою змовою, на підставі яких було ввезено на територію України і зареєстровано транспортні засоби на Благодійний фонд «Олександра Ткачука».

Відомості про вказане кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР за №0001714 від 30.11.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

26.12.2024 року, близько 16 год. 40 хв., працівниками ВОНС у м. Ковель УПП у Волинській області ДПП, на посту «Явір» було зупинено транспортний засіб марки «Toyota Rav 4», з реєстраційним номером НОМЕР_1 . Під час спілкування з водієм, останній надав тимчасовий реєстраційний документ на транспортний засіб та посвідчення водія. В ході перевірки документів було встановлено, що водієм є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 . Транспортний засіб, на якому рухався ОСОБА_6 належить Благодійному фонду «Олександра Ткачука», зареєстрованому в сел. Ратне по вул. Богдана Хмельницького, 221. На вимогу працівника поліції пред`явити документи, на підставі яких він рухається транспортним засобом, ОСОБА_6 не зміг.

Вищевказаний автомобіль марки «Toyota Rav 4», з реєстраційним номером НОМЕР_1 , та тимчасовий реєстраційний талон НОМЕР_2 , було вилучено та визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Враховуючи вищевикладене, зметою забезпечення збереження речових доказів, вилучених під час огляду місця події, слідчий просить накласти арешт на вказаний автомобіль марки «Toyota Rav 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та на тимчасовий реєстраційний талон НОМЕР_2 , що мають значення речових доказів у кримінальному провадженні.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав дане клопотання та просив його задовольнити.

Представник власника (володільця) майна - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення даного клопотання. Вказувала на те, що водій ОСОБА_6 на законних підставах керував зазначеним автомобілем, оскільки мав в наявності відповідну довіреність від благодійного фонду. В цілому, Благодійний фонд " ОСОБА_7 " працює виключно в правовому полі та на законних підставах надає відповідну гуманітарну допомогу для ЗСУ. Просила відмовити в задоволенні даного клопотання.

Слідчий суддя, заслухавши учасників судового засідання, перевіривши надані матеріали клопотання, включаючи витяг з ЄРДР щодо кримінального провадження, у рамках якого було подано клопотання, та, дослідивши докази по вказаних матеріалах, дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Арештом майна, згідно з вимогами ч. 1 ст. 170 КПК України, є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

У п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку, згідно із ч. 3 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону вбачається, що слідчий, прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту, повинно відповідати критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України. Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК України, а саме: щодо збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Так, з витягу з ЄРДР вбачається, що СВ Ковельського РУП ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001714 від 30.11.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

Відповідно до постанови слідчого СВ Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 про визнання і приєднання до матеріалів речових доказів від 26.12.2024 року, зазначений автомобіль марки «Toyota Rav 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та тимчасовий реєстраційний талон НОМЕР_2 , виявлені та вилучені в ході проведення огляду місця події 26.12.2024 року на 488 км. автодороги М-07 на стаціонарному посту «Вишнів» в населеному пункті Вишнів Ковельського (колишнього Любомльського) району Волинської області, визнано речовими доказами у даному кримінальному проваджені.

Як встановлено в судовому засіданні, досудове розслідування здійснюється за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України (підроблення документів, печаток, штампів та бланків, збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів).

Слідчим та прокурором не надано достатніх та переконливих доказів того, що вказаний транспортний засіб та тимчасовий реєстраційний талон в подальшому будуть слугувати речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Згідно змісту ч. 3 ст. 358 КК України, відповідальність за вказаною статтею настає у разі підроблення документів, печаток, штампів та бланків, збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб.

Предметом злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, є офіційні документи, а не матеріальні цінності.

Натомість, слідчий просить накласти арешт на майно (автомобіль), що не може бути речовим доказом в кримінальному провадженні за ч. 3 ст. 358 КК України.

Органом досудового розслідування також не доведено та не наведено будь-яких вагомих доказів того, що тимчасовий реєстраційний талон є підробленим та може бути речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Як вбачається з матеріалів провадження, жодних законних обставин, які б давали підстави для накладення арешту на вищевказане майно і доводили доцільність застосування такого заходу слідчим та прокурором не доведено, оскільки фактично не наведено і не надано жодного належного та допустимого доказу того, що майно, на яке пропонується накласти арешт, є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, щодо якого проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні.

Крім цього, з доданих до клопотання матеріалів не вбачається достатніх підстав, які вказують на те, що вилучене майно використовувалось як знаряддя вчинення злочину.

Таким чином, на переконання слідчого судді, клопотання про арешт майна не містить належних обґрунтувань, а його матеріали доказів, які підтверджували б необхідність накладення арешту на майно, як того вимагає ст. 171 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0001714 від 30.11.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, про арешт майна, - відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1