Справа № 662/1768/15-к
провадження № 1-в/650/132/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2024 року селище Велика Олександрівка

Великоолександрівський районний суд Херсонської області,

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Олександрівка подання начальника сектору № 24 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях, про звільнення від призначеного судом покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Строганівка Чаплинського району Херсонської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, мешкаючого по АДРЕСА_1 , засудженого вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 09 червня 2016 року за ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі, із застосуванням статті 75 КК України з іспитовим строком один рік,

в с т а н о в и в :

У вересні 2024 року до суду надійшло зазначене подання, в якому заявник, просить вирішити питання про звільнення засудженого від призначеного судом покарання у зв`язку з декриміналізацією вчиненого ним діяння.

Заявник обґрунтовує свою позицію тим, що на момент винесення вироку дії засудженого кваліфікувалися як злочин, передбачений частиною третьою статті 185 КК України, однак із набранням чинності Законом України № 3886-ІХ від 09 серпня 2024 року, вартість викраденого майна, яка не перевищує двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, визначається як дрібне викрадення, що підлягає адміністративній, а не кримінальній відповідальності.

Відповідно до положень Конституції України та Кримінального кодексу України, закон, який скасовує кримінальну протиправність діяння або пом`якшує відповідальність, має зворотну дію в часі, що надає право на перегляд вказаного вироку з метою звільнення засудженого від кримінального покарання.

На підставі наведеного заявник просить суд застосувати положення статті 74 КК України та ухвалити рішення про звільнення засудженого від покарання.

На судовому засіданні прокурор заявив про обґрунтованість заявленого подання та просив його задовольнити на підставі частини другої статті 74 КК України, яка передбачає звільнення від покарання у разі усунення караності діяння законом, що має зворотну дію в часі.

На судове засідання представник органу пробації не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому також просив задовольнити подання з огляду на те, що вчинене засудженим діяння декриміналізоване відповідно до змін у законодавстві, що усувають його караність, а отже, засуджений підлягає негайному звільненню від призначеного покарання згідно з частиною другою статті 74 КК України.

На судове засідання засуджена особа не з`явилася, про час та місце судового розгляду була сповіщена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Зважаючи на такі обставини та враховуючи положення частини п`ятої статті 539 КПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду подання за відсутності вказаних осіб, за наявними матеріалами справи, яких достатньо для встановлення усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення порушеного перед судом питання.

Дослідивши матеріали особової справи засудженої особи та надані до суду докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

Вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 09 червня 2016 року ОСОБА_5 засуджено за частиною третьою статті 185 КК України до трьох років позбавлення волі, із застосуванням статті 75 КК України з іспитовим строком один рік.

Відповідно до розпорядження про виконання судового рішення, що набрало законної сили, вказаний вирок вступив у законну силу 09 липня 2016 року та його було звернуто до виконання, у зв`язку з чим наразі він перебуває на виконанні в секторі № 24 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях.

Зі змісту вироку встановлено, що ОСОБА_5 засуджено за те, що він та ОСОБА_6 , за попередньою змовою між собою, 24 січня 2014 року, близько 23 години 30 хвилин, будучи в стані алкогольного сп`яніння, умисно, з корисливих спонукань, з метою крадіжки чужого майна, прийшли до подвір`я будинку АДРЕСА_2 , де через відчинені двері проникли до приміщення гаража, звідки таємно викрали набір торцевих ключів, кабельну переносну розетку, колесо в зборі з мопеду «Дельта», пусту пластикову каністру та каністру з тосолом «Арктика», чим заподіяли потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 1020 гривень.

Таким чином, дії засудженого за вказаним епізодом судом кваліфіковані як крадіжка, із відповідними кваліфікуючими ознаками, виходячи із вартості викраденого ним майна, яка становить 1020 грн, що з огляду на втрату чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, на час здійснення судового провадження, свідчить про відсутність підстав для кваліфікації дій засудженої особи як кримінальне правопорушення.

Так, відповідальність за вчинення крадіжки врегульована одночасно положеннями статті 51 КУпАП та статті 185 КК України, розмежування між якими здійснюється з урахуванням вартості викраденого майна.

Якщо відповідно до статті 185 КК України визначаються ознаки суспільно-небезпечного діяння як кримінального правопорушення, то статтею 51 КУпАП визначається вартість викраденого майна, яка дозволяє відмежувати кримінальне правопорушення від адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини третьої статті 51 КУпАП, в редакції станом на момент вчинення засудженою особою інкримінованого кримінального правопорушення було визначено, що викрадення чужого майна вважається дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

При цьому, відповідно до пункту 5 підрозділу 1 Розділу XX. Перехідні положення Податкового кодексу України, в якому визначено правило врахування в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, при посиланні на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, саме рівня податкової соціальної пільги, підпункту 169.1.1. статті 169 Податкового кодексу України, в якому визначено рівень соціальної пільги на рівні 50 відсотків розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» в якій установлено, що з 1 січня 2014 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 1218 грн, неоподатковуваний мінімум доходів громадян для кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень становить 609 грн.

Отже, станом на час вчинення засудженою особою інкримінованого кримінального правопорушення для кваліфікації її дій саме за статтею 185 КК України необхідно було виходити із того, що вартість викраденого майна повинна була перевищувати 121,80 грн.

Тобто за змістом вироку діяння засудженої особи охоплювались складом правопорушення, передбаченого частиною третьою статтею 185 КК України, в частині вартості викраденого майна.

Водночас, 09 серпня 2024 року набрав законну силу Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX, яким положення статті 51 КУпАП було викладено в новій редакції, відповідно до якої, у її частинах першої та другої установлено, що для віднесення суспіль-небезпечного діяння пов`язаного із викраденням чужого майна до адміністративного правопорушення вартість такого майна на момент його вчинення не повинна перевищувати двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1218 грн, станом на 2014 рік.

Нова редакція статті 51 КУпАП в силу принципу зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі підлягає застосуванню при оцінці дій засудженої особи.

Так, відповідно до частини сьомої статті 42 Закону України «Про правотворчу діяльність» у разі викладення структурного елемента нормативно-правового акта в новій редакції попередня його редакція втрачає чинність з дня набрання чинності новою редакцією цього структурного елемента.

Відповідно до частини першої статті 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до частини шостої статті 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, зважаючи на те, що внаслідок внесення відповідних змін до законодавства України про адміністративні правопорушення фактично втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, яке охоплювало здійснення викрадення майна вартість якого дорівнювала від 0,2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зважаючи на те, що за подією, яка мала місце в 2014 році дії засудженої особи вчинені стосовно майна, вартістю 1020 грн, на час виконання вироку не містять ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 185 КК України, подальше відбування нею призначеного покарання не відповідає меті його призначення та суперечить положенням законодавства України, яке встановлює, що особа не може нести кримінальну відповідальність за діяння, які на час їх вчинення чи на час їх виконання перестали бути кримінально караними.

Відповідно до частини другої статті 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питання передбаченого пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищевикладене, зважаючи на те, що під час перебування засудженого під наглядом органу пробації в порядку виконання ним покладених на нього вказаним вироком обов`язків відповідно до статей 75, 76 КК України, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, передбаченого частиною третьою статті 185 КК України, суд дійшов висновку про необхідність негайного звільнення засудженого від призначеного судом покарання, у зв`язку з чим подання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та наведеними вище положеннями КК України та КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Подання задовольнити.

Звільнити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 09 червня 2016 року за ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі, із застосуванням статті 75 КК України з іспитовим строком один рік, від призначеного судом покарання, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, на підставі частини другої статті 74 КК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Херсонського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 06 грудня 2024 року.

Суддя __________________ ОСОБА_1