Справа № 471/1260/24
Провадження №1-в/471/3/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року Братський районний суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Братське Вознесенського району Миколаївської області клопотання Вознесенського районного сектору № 2 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях відносно засудженої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Мерешени Хинчештського району Республіки Молдови, громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючої про звільнення від покарання,

ВСТАНОВИВ:

Вознесенський районний сектор № 2 філії Державної установи "Центр пробації в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях звернувся до суду з поданням про звільнення засудженої ОСОБА_4 від призначеного покарання у зв`язку із усуненням законом караності діяння, за яке особа засуджена.

Представник органу пробації в судове засідання не з`явився.

Засуджена ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, до суду надала заяву про розгляд подання без її участі, проти подання не заперечує.

Неприбуття в судове засідання цих осіб згідно ч. 5 ст. 539 КПК України не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Прокурор проти задоволення подання не заперечувала.

Дослідивши подання та матеріали особової справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України.

Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Судом встановлено, що вироком Доманівського районного суду Миколаївської області від 30.10.2023 року ОСОБА_4 засуджена за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком на один рік шість місяців з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Зазначений вирок набрав законної сили 29 листопада 2023 року та був направлений для виконання до органу пробації.

Згідно вказаного вироку суду ОСОБА_4 02.05.2023 року здійснила крадіжку дизельного палива, у подальшому зникла з місця скоєння злочину, а викраденим майном розпорядилася на власний розсуд, чим спричинила потерпілому матеріальний збиток на загальну суму 918,40 гривень; 23.05.2023 року повторно здійснила крадіжку дизельного палива, у подальшому зникла з місця скоєння злочину, а викраденим майном розпорядилася на власний розсуд, чим спричинила потерпілому матеріальний збиток на загальну суму 874,60 гривень; 05.06.2023 року повторно здійснила крадіжку дизельного палива, у подальшому зникла з місця скоєння злочину, а викраденим майном розпорядилася на власний розсуд, чим спричинила потерпілому матеріальний збиток на загальну суму 652,50 гривень.

На час вчинення діяння, за які особу було засуджено вищевказаним вироком суду, ст. 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна» передбачала настання адміністративної відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати (ч. 1 ст. 51) та повторне протягом року вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню (ч. 2 ст. 51). При цьому, викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ, статті 169 Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік», у 2023 році станом на 1 січня був установлений прожитковий мінімум для працездатної особи в розмірі 2684 гривні.

Станом на даний час ст. 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна» діє в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 №3886-IX (далі - Закон України №3886-IX від 18.07.2024 року), який набрав чинності 09.08.2024, та передбачає настання адміністративної відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 51 КУпАП ) та дію, передбачену частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 2 ст. 51КУпАП).

Таким чином, після набрання чинності Законом України №3886-IX від 18.07.2024 року кримінальна відповідальність за крадіжку чужого майна настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Оскільки Законом України № 3886-IX від 18.07.2024 року пом`якшена кримінальна відповідальність через підвищення розміру вартості майна - предмета кримінального правопорушення до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тому він поширюється, відповідно до положень ст. 5 КК України, а також статей 8 та 58 Конституції України, як норм прямої дії, на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання чинності таким законом.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Також згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22.08.2024 у справі № 567/507/23, «після набрання чинності Законом України від 18.07.2024 № 3886-IX особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У зв`язку з цим, кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян».

Крім того, відповідно до висновків, викладених у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21, вбачається, що «Закон України від 18.07.2024 № 3886-IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію у часі. У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України. Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння».

Отже, внесені Законом України № 3886-IX від 18.07.2024 року зміни до ст. 51 КУпАП призвели до декриміналізації діяння щодо викрадення майна, вартість якого станом на час його викрадення шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати становить менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у зв`язку з чим дія вказаного Закону має зворотну дію у часі, а тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння кримінальним правопорушенням меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

У зв`язку з декриміналізацією, станом на даний час, кримінальна відповідальність передбачена за викрадення у 2023 році чужого майна шляхом крадіжки на суму, яка перевищує 2 684 гривень.

З вироку Доманівського районного суду Миколаївської області від 30.10.2023 року вбачається, що вартість майна, крадіжку якого здійснила ОСОБА_4 станом на дату викрадення є меншою 2 684 грн., внаслідок чого вчинене нею діяння на теперішній час не належить до кримінальних правопорушень і тому не передбачає настання кримінальної відповідальності та призначення покарання за його вчинення.

Таким чином, оскільки Законом України № 3886-IX від 18.07.2024 року усунена кримінальна караність діянь, за які ОСОБА_4 засуджена, тому вказане є підставою для звільнення її від відбування призначеного покарання.

На підстави вищевикладеного подання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 372, 395, 537, 539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Подання Вознесенського районного сектору № 2 філії Державної установи "Центр пробації в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях про звільнення засудженої ОСОБА_4 від покарання задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного їй покарання вироком Доманівського районного суду Миколаївської області від 30.10.2023 року на підставі ч. 2 ст. 74 КК України у зв`язку з усуненням караності діяння, за яке вона засуджена.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів.

Суддя ОСОБА_1