УХВАЛА

Іменем України

13.02.2025 Справа №607/1638/25 Провадження №1-кс/607/561/2025

м. Тернопіль

Слідча суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , представника скаржника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 18.06.2024 про відмову у визнанні потерпілим під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000038 від 20.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України,

УСТАНОВИЛА:

24.01.2025 ОСОБА_3 звернувся до слідчої судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із вказаною скаргою, в якій просить визнати незаконною та скасувати постанову слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 18.06.2024 про відмову у визнанні потерпілим під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000038 від 20.02.2024, а також зобов`язати повноважного слідчого визнати ОСОБА_3 потерпілим у даному кримінальному провадженні.

Скарга мотивована тим, що 13.12.2023 ОСОБА_3 звернувся до Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області з заявою (повідомленням) про кримінальні правопорушення, передбачені ст. 365, 384 КК України. У даній заяві ОСОБА_3 зазначив про вчинення працівником поліції ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, які полягають у наданні останньою завідомо неправдивих показань під час допиту її в якості свідка у кримінальному провадженні № 0001469 від 17.06.2023, а також у перевищенні своїх службових повноважень в інтересах іншої особи. Скаржник зазначив, що у кримінальному провадженні № 0001469 від 17.06.2023 розслідуються обставини щодо завідомо неправдивого повідомлення ОСОБА_7 про вчинення ОСОБА_3 злочину, пов`язаного із незаконним утримуванням та погрозами життю по відношенню до ОСОБА_7 . Скаржник вказав, що такі протиправні, на його думку, дії ОСОБА_6 призвели до закриття кримінального провадження № 0001469 від 17.06.2023, у якому ОСОБА_3 визнаний потерпілим. Також у вказаній заяві зазначено, що унаслідок даного кримінального правопорушення ОСОБА_3 завдана моральна шкода.

Станом на даний час органом досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000038 від 20.02.2024 є Четвертий слідчий відділ (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові.

Відтак 03.06.2024 ОСОБА_3 подав до Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, клопотання про визнання його потерпілим у цьому кримінальному провадженні. У даному клопотанні скаржник зазначив, що протизаконні дії працівника правоохоронного органу ОСОБА_6 ображають особисту гідність ОСОБА_3 , що є підставою для визнання його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000038 від 20.02.2024.

Постановою від 18.06.2024 слідчий четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000038 від 20.02.2024.

Копія даної постанови отримана ОСОБА_3 14.08.2024, що підтверджується відміткою та підписом на супровідному листі. У подальшому ОСОБА_3 вживав заходи для оскарження даної постанови, однак розгляд скарги по суті не відбувався у зв`язку із закриттям кримінального провадження № 0000038 від 20.02.2024.

За наслідками процедури оскарження постанови слідчого про закриття кримінального провадження Тернопільський апеляційний суд ухвалив постанову від 22.11.2024, якою скасував постанову слідчого від 25.07.2024 про закриття кримінального провадження № 0000038 від 20.02.2024.

17.12.2024 ОСОБА_3 повторно звернувся до слідчого із клопотанням про визнання його потерпілим у межах даного кримінального провадження.

Листом від 06.01.2025 слідчий Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 повідомив про відсутність підстав для повторного розгляду клопотання про визнання ОСОБА_3 потерпілим за умови наявності нескасованої постанови від 18.06.2024 про відмову у визнанні потерпілим. Копію даного листа ОСОБА_3 отримав 14.01.2025, що підтверджується відміткою та підписом на листі.

Скаржники вказав, що таке рішення прийняте слідчим без допиту скаржника, а тому наявні підстави для скасування такої постанови.

У судовому засіданні скаржник ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4 підтримали заявлені вимоги та просили скаргу задовольнити з викладених у ній підстав.

У судове засідання слідчий четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 , належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду скарги, не з`явився. Попередньо подав письмові заперечення на скаргу, у яких зазначив, що постанова від 18.06.2024 постановлена ним з урахуванням обставин справи та з дотриманням вимог законодавства, а відтак просив відмовити у задоволенні скарги. Також просив розгляд скарги здійснювати у його відсутність.

Указане згідно з ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши зміст скарги та додані до неї документи, а також матеріали кримінального провадження № 0000038 від 20.02.2024, слідча суддя дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Стаття 2 КПК України визначає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Так, слідча суддя встановила, що четвертим слідчим відділом (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000038 від 20.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України. Відомості до ЄРДР про це кримінальне правопорушення внесені на підставі ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.01.2024, якою зобов`язано внести такі відомості за заявою ОСОБА_3 від 13.12.2023.

03.06.2024 ОСОБА_3 подав до четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, клопотання про залучення його до даного провадження як потерпілого.

Заява мотивована тим, що працівник правоохоронних органів ОСОБА_6 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001469 від 17.06.2023 була допитана в якості свідка та надавала завідомо неправдиві показання щодо обставин вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення про завідомо неправдиве повідомлення про вчинення ОСОБА_3 злочину, пов`язаного із незаконним утримуванням та погрозами життю по відношенню до ОСОБА_7 . Такі дії ОСОБА_6 були вчинені в інтересах її знайомого ОСОБА_7 , що, на думку заявника, свідчить про перевищення ОСОБА_6 своїх службових повноважень в інтересах іншої особи. ОСОБА_3 зазначив, що такі протиправні дії ОСОБА_6 призвели до закриття кримінального провадження № 0001469 від 17.06.2023 та до уникнення ОСОБА_7 кримінальної відповідальності за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину. Указане, у свою чергу, призвело до приниження гідності ОСОБА_3 та порушення його конституційних прав як потерпілого у кримінальному провадженні № 0001469 від 17.06.2023. Такі обставини, на думку заявника, з урахуванням положень ст. 55 КПК України, є підставою для визнання його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000038 від 20.02.2024, в межах якого розслідуються зазначені вище протиправні дії ОСОБА_6 .

Постановою слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 18.06.2024 відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим під час досудового розслідування у кримінальному провадженні у кримінальному провадженні № 0000038 від 20.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України.

Постанова мотивована тим, що під час досудового розслідування не встановлено очевидних та наявних підстав вважати, що заява про кримінальне правопорушення подана особою, якій завдана моральна, фізична або майнова шкода.

Так, відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені зокрема рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Згідно з ч. 1 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. За змістом ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до вимог ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого..

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Таким чином умовою для прийняття слідчим постанови про відмову у визнанні потерпілим є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, визначеної в ч. 1 ст. 55 КПК України. При цьому саме на слідчого покладається обов`язок довести відсутність підстав для залучення особи до участі у кримінальному провадженні як потерпілого.

Поряд з цим шкода є об`єктивною категорією, що являє собою ті зміни, які настали в майновому, фізичному, психічному, моральному стані особи внаслідок вчинення злочину.

В основі набуття фізичною чи юридичною особою статусу потерпілого у кримінальному провадженні лежить одночасна сукупність таких умов: фактичної (завдання кримінальним правопорушенням відповідної шкоди) та формальної (подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого). Перевірка, розгляд та вирішення такої заяви законом не передбачаються, тому статусу потерпілого особа набуває автоматично за наявності вказаних вище умов.

Поняття видів шкоди, що можуть бути завдані потерпілому, визначається з урахуванням положень цивільного і кримінального права. При визначенні шкоди як підстави для визнання особи потерпілим необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням. Також необхідно враховувати, що факт заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням може бути остаточно встановлений лише обвинувальним вироком суду. Таким чином на момент визнання особи потерпілим необхідно виходити із презумпції заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням, враховуючи достатні дані про такий факт.

При цьому для визнання особи потерпілим достатньо спричинення особі якогось одного із перелічених видів шкоди, хоча кримінальне правопорушення, як правило, спричиняє кілька видів шкоди. Набуття особою процесуального статусу потерпілого здійснюється лише на підставі вільного волевиявлення особи, яке відбувається в активній формі. Процесуальною формою такого волевиявлення може бути: подання особою заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, яка підлягає внесенню до ЄРДР та служить передумовою для початку досудового розслідування; подання заяви про залучення її до провадження як потерпілого, яка підлягає обов`язковому прийняттю і реєстрації.

За таких підстав саме по собі подання ОСОБА_3 заяви про вчинення кримінального правопорушення та клопотання про визнання його потерпілим, свідчить про те, що останній вважає себе такою особою та просить цей процесуальний статус закріпити шляхом визнання його потерпілим. Більше того у поданому клопотанні ОСОБА_3 обґрунтував, у чому, на його погляд, полягає завдана йому шкода та визначив вид такої шкоди.

Так, положеннями ст. 22 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Слідча суддя, заслухавши скаржника, проаналізувавши зміст скарги та доданих до неї документів, а також матеріали кримінального провадження № 0000038 від 20.02.2024, приходить до переконання, що постанова слідчого про відмову у визнанні потерпілим є передчасною, невмотивованою та такою, що позбавляє можливості ОСОБА_3 бути повною мірою поінформованим про хід розгляду кримінального провадження, в якому розслідуються обставини вчинення заявленого ним кримінального правопорушення, а також позбавляє можливості ініціювати проведення слідчих дій та брати участь під час їх здійснення.

Відповідно до п. 33 рішення ЄСПЛ «Шмалько проти України» та п. 44 рішення ЄСПЛ «Далбан проти Румунії» термін «потерпілий» у сенсі ст. 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності, яка є предметом судового розгляду. При цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди.

Відтак права потерпілого визначають обсяг та межі його дозволеної і гарантованої поведінки у кримінальному провадженні і відповідно широкий обсяг прав, якими наділяється потерпілий, покликані забезпечити його активну участь у кримінальному провадженні, що у свою чергу, необхідне для повного виконання завдань кримінального провадження, визначених у ст. 2 КПК України, а гарантоване законом право потерпілого подавати докази слідчому, прокурору, слідчому судді, суду покликане забезпечити його активну участь у доказуванні.

Відтак слідча суддя приходить до переконання про відсутність очевидних та достатніх підстав вважати, що ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні не завдано будь-якої шкоди. Поряд з цим визнання останнього потерпілим у вказаному кримінальному провадженні гарантує повний та всебічний розгляд наведених скаржником фактів вчинення відносно нього кримінального правопорушення.

За змістом ст. 110 КПК України постанова слідчого повинна бути мотивованою та містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Разом з тим оскаржувана постанова від 18.06.2024 не містить належного посилання на докази, які наявні у матеріалах кримінального провадження та стали підставою прийняття цієї постанови, оскільки у межах даного кримінального провадження не проведені необхідні слідчі дії, які б давали підстави прийти до такого висновку, зокрема, але не виключно, не проведений допит ОСОБА_3 щодо обставин завдання йому моральної шкоди та визначення розміру цієї шкоди. Указане, у свою чергу, спростовує висновки слідчого про відсутність очевидних та наявних підстав вважати, що заява про кримінальне правопорушення подана особою, якій завдана моральна, фізична або майнова шкода, оскільки слідчий не вжив жодних заходів, щоб встановити наявність чи відсутність цих підстав.

У зв`язку із викладеним слідча суддя доходить висновку, що постанова слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 18.06.2024 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000038 від 20.02.2024 підлягає скасуванню.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути, зокрема, про скасування цього рішення та зобов`язання вчинити певну дію.

Ураховуючи, що є усі підстави вважати, що права ОСОБА_3 порушені внаслідок вчинення даного кримінального правопорушення, слідча суддя вважає за необхідне зобов`язати слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 03.06.2024.

Разом з тим згідно з ч. 1 ст. 36, ч. 5 ст. 40 КПК України прокурор та слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється, а тому слідча суддя не вбачає підстав для зобов`язання слідчого визнати ОСОБА_3 потерпілим у даному кримінальному провадженні.

За таких підстав слідча суддя вважає за необхідне у скарзі в цій частині відмовити.

Керуючись ст. 2, 9, 55, 303, 306, 307, 309, 369-372, 532 КПК України, слідча суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 18.06.2024 про відмову у визнанні потерпілим під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000038 від 20.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 18.06.2024 про відмову у визнанні потерпілим під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000038 від 20.02.2024.

Зобов`язати слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 або іншого слідчого, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000038 від 20.02.2024, повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 03.06.2024.

У іншій частині скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідча суддя ОСОБА_1